GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רם שפע: אז אני מקווה שגם אתם יוצאים אופטימיים ועם תקווה, למרות שלא הכל מושלם, אני רוצה להגיד תודה גם גדולה לידידי אלון טל, שבעצם ניהלנו פה ביחד את הדיון הזה, וחשבנו עליו יחד, עם הצוות המעולה שלו גם ליערה ולשמרי וגם לשי, שאני יודע ככה שהשקעתם בדיון, ואביגיל שתמיד אני מודה לה שיוזמת ודוחפת אותי להתעסק במה שחשוב גם לה וגם לי ולכולנו, ובת שבע, אני כבר ציינתי את כמה שאני סומך עלייך ועל כל הצוות פה, מאיר וכולם, אז באמת תודה.
רם שפע: יש פה כמה אתגרים קטנים היום, אני מקווה שנצלח אותם, תודה גדולה לכל מי שבא גם מרחוק, והמשך שבוע נעים.
רם שפע: רציתי להתנצל שאיחרתי וסליחה שחיכיתם.
רם שפע: לפחות אנחנו מאוד עקביים במה שמתרחש פה.
רם שפע: אנחנו התכנסנו היום לדיון שלמעשה הוא ביוזמה משותפת עם חבר הכנסת סימון דוידסון, שדיבר איתי כמה פעמים על הנושא.
רם שפע: הוא פשוט עכשיו צריך להצביע בוועדה אחרת, בגלל זה גם אני התעכבתי.
רם שפע: אני מקווה מאוד שהוא תיכף יגיע.
רם שפע: אנחנו מדברים על ספורט כמענה למניעת התנהגויות סיכוניות, וככלי לטיפול ושיקום.
רם שפע: סימון היקר מדבר על זה הרבה מאוד שנים, צריך להגיד, עוד לפני שהוא הגיע לכנסת, אני כמורה בהכשרתי וכמי שתמיד אומר שעם כל הכבוד לפוליטיקה וחינוך ספורט הוא אצלי מעל הכל, מי שלא מכיר את ההקשרים המשפחתיים שלי אנחנו משפחה מאוד מאוד ספורטיבית.
רם שפע: ולכן מבחינתי זאת הזדמנות מאוד מאוד חשובה לשלב את הדברים שגם אני וגם הוא וגם הרבה מאוד אנשים אחרים ממש מאמינים בהם בעומק של היכולת שלנו לחולל שינוי, אבל הם לא מקבלים הרבה ביטוי בכנסת.
רם שפע: אז אני שמח שיש הרבה אנשים שכן הרגישו שיש להם סיבה היום לבוא לפה, לדבר על משהו שהוא ככה לא תמיד באור הזרקורים.
רם שפע: ואני גם אגיד, בהזדמנות הזאת, שזה בסבירות גבוהה הדיון האחרון שלנו לכנסת הזאת, מכיוון שאין לדעת מה יוליד היום הזה, ומה יקרה ביום שני-שלישי, אבל אנחנו בסבירות גבוהה מתפזרים.
רם שפע: אז זו גם הזדמנות מבחינתי להודות לכל הצוות של הוועדה, אני לא רוצה לעשות את זה בסוף, אז תכבדו את זה רגע שאני אתחיל בזה.
רם שפע: להגיד לבת שבע המופלאה תודה גדולה פה על המצלמות, ושכולם ידעו וישמעו, על כל החודשים האחרונים, וגם על השבועות האחרונים, שהיית פה ככה יותר לבד, ויעל עם העניינים שלה, שאני לא אכנס אליהם פה, אז יישר כוח גדול, עם כל הצוות של הוועדה, שמתאמץ פה ועושה הרבה מאוד עבודה כדי שאתם תגיעו, כדי שהכל יהיה מסודרת, כדי שאני לא אעשה בלגן, כדי שאביגיל, שהיא אף פעם לא עושה בלגן, זה תמיד אני.
רם שפע: אז באמת תודה מעומק לבי.
רם שפע: אנשים בחוץ לא מבינים מה קורה פה, לא מבינים שמאחורי הקלעים יש הרבה מאוד עבודה של שבועות ותאומים ומרדפים אחרי המשרדים, וסיכומים, ותשובות ומענים.
רם שפע: אז באמת ככה חשוב לי להגיד את זה.
רם שפע: ובכלל אני אגיד שכשהקמנו את הממשלה הזאת, וסגרנו את ההסכמים הקואליציונים אז לי היה חשוב ביחד עם מירב להוסיף לוועדה הזאת את הנושא של אתגרי הצעירים, כי חשבנו שזה המקום הנכון, זה הכלי הטוב.
רם שפע: אבל כטיבן של וועדות מיוחדות בכנסת זה לא דבר שממשיך אלא אם כן בקואליציה הבאה אני, או מישהו אחר, יחשוב שזה דבר הנכון.
רם שפע: ואני חושב שכן הצלחנו, והתלבטנו בהתחלה איך לעשות את זה ואיך נכון, הצלחנו לשלב בצורה מיטבית דיונים מאוד מאוד חשובים, על כל מגוון עולם ההתמכרויות, עם כל ההשפעות, וככה אני מסתכל על פאולה כי היו לנו הרבה מאוד דיונים, עם כל המשרדים.
רם שפע: ניסינו לייצר המון המון פתרונות, או לפחות לשים זרקור על האתגרים הכי גדולים.
רם שפע: אנחנו יודעים שאחרי הקורונה, ודאי אני יודע את זה כמי שהיה בוועדת החינוך בתקופת הקורונה, ההשפעות על הילדים, בכלל במדינת ישראל, אבל על הבני נוער הן הרסניות וקטלניות, והעולם הסיכוני הולך ונהייה יותר ויותר בעייתי.
רם שפע: ולכן הרגשתי שיש כאן הזדמנות מאוד משמעותית לגעת בהרבה דברים.
רם שפע: לא הכל הצלחנו לעשות.
רם שפע: חלק מהדברים עוד תקועים.
רם שפע: חלק מהדברים פתאום מקבלים מענה.
רם שפע: קיבלנו בשבוע שעבר הודעה, שמבחינתי, מבחינת אביגיל, וכל הצוות היתה מרגשת, שהצלחנו לגרום לכמה משרדי ממשלה לדבר ביניהם על זה שאם ילד, נער או נערה עוברים טיפול לפני שהם מגיעים ללשכת גיוס אז זה חלילה לא יפגע בהם בהמשך השירות הצבאי שלהם.
רם שפע: דבר קטן, פעוט, אבל שיכול לשנות חיים.
רם שפע: זו סתם ככה דוגמא שריגשה אותנו.
רם שפע: וגם זה עדיין בתהליך, ואנחנו יודעים פה איך דברים עובדים.
רם שפע: אז אביגיל, זו גם הזדמנות להודות לך, מהצוות שלי, שמנהלת את הקשר פה לוועדה, ואני לא תמיד פשוט.
רם שפע: אז זו ככה גם הזדמנות.
רם שפע: ואני אגיד מילה על הסיפור של צעירים, שהוא כל כך רחב וכולל, ואני המון שנים כבר בתוכו.
רם שפע: ופה בתוך הכנסת זה תמיד עובר בין כל הוועדות.
רם שפע: אין אף ועדה שבעצם גילאי 18-35, או כמו שצחקתי פה, אני עולה עם הגיל, אז זה עכשיו 18-37, אולי יעלה לארבעים.
רם שפע: בסוף היתה הזדמנות גם לשים המון המון זוויות שהצעירים תמיד נעלמים בתוכן, והצעירות, אז אני שמח שגם את זה הצלחנו לעשות.
רם שפע: לא תמיד מושלם, אבל כן לתת פה משהו שלא היה עכשיו.
רם שפע: אני חושב שאנחנו נתחיל עם ד"ר עופר מוכתר, שמציג מצגת.
רם שפע: בבקשה, מרצה במכללה האקדמית אשקלון, זכית לפתוח את הדיון הזה.
עופר מוכתר: בוקר טוב, ואכן התבקשתי, ולכן גם הכנתי איזו שהיא מצגת קצרה על הנושא הזה של טיפול באמצעות ספורט בבני נוער בסיכון, ובני נוער בהדרה.
עופר מוכתר: אני קודם כל מצטרף לכל מה שנאמר כאן לפני כן.
עופר מוכתר: אני חושב, אני מכיר גם את העבודה של סימון עוד הרבה לפני שהוא נכנס לכנסת.
עופר מוכתר: אני יודע כמה הנושא הזה, גם עבורו וגם עבורך זה משהו שבאמת, אחד מהכלים של אמצעי חינוך בלתי פורמלי מהחשובים אולי שיש בהקשר הזה.
עופר מוכתר: ולכן כשהתבקשתי באמת קראתי למצגת המאוד קצרה שהכנתי עבורכם ספורט כאיזה שהוא מנוף חברתי.
עופר מוכתר: רק להדגיש, אני מניח שכל מי שיושב כאן
עופר מוכתר: בדיון ועושה באמת את העבודה הקהילתית המאוד חשובה ואינטנסיבית של טיפול באמצעות ספורט, של מניעת עבריינות ופשיעה באמצעות ספורט, יודע כמה יותר מהכל, בראש ובראשונה ההוק – הפיתוי הראשוני.
עופר מוכתר: הדבר שמושך אליו את אותם בני נוער.
עופר מוכתר: אבל, וזה אולי הסיכום הכי גדול שיש לי לכל המצגת בהקשר הזה, אם אין כאן תכנון מסודר ואם אין כאן שיתוף פעולה, כמו שניסיתם ליצור כאן, עם משרדים אחרים, עם מסגרות אחרות, לבוא ולתת לילדים, לצורך העניין אני מקצין את זה, כדור, ולהגיד טוב, הכדור יעשה את שלו, זה לא מדוייק, וזה לא נכון.
עופר מוכתר: זאת אומרת הכדור צריך להיות סוג של באמת מוקד המשיכה, או הספורט צריך להיות מוקד המשיכה, אבל צריך כאן הרבה מאוד תכנון מסביב.
עופר מוכתר: הרבה מאוד היבטים שבהם בונים סוג של מערכי שיעור, שמכוונים לטיפול באוכלוסיות כאלה בסיכון, או לנוער עובר חוק, או למניעה של פשיעה מחודשת.
עופר מוכתר: ואני לוקח מהכל תובנה שבמסגרתה אנחנו מבינים את מה שאתם ניסיתם לומר בוועדה, שקודם כל הספורט הוא כלי טיפולי, והוא כלי לחינוך בלתי פורמלי, שהרבה פעמים, והזכרת את התקופה של הקורונה, עוד יותר ממה שעושה מערכת החינוך הסטנדרטית.
עופר מוכתר: כלומר כן כשיתוף פעולה והכל, אבל הרבה יותר מאשר מערכת החינוך הסטנדרטית.
עופר מוכתר: יש לנו המון המון מאמרים ומחקרים שנעשו בשנים האחרונות, שמראים עד כמה העשייה הזאת, הספורטיבית, הפעילות הגופנית הזאת, בכמעט כל אחד מענפי הספורט, זה יכול להיות ענפי הכדור, אני אציג לכם תיכף מאמר שאני כתבתי שבאמת סקרו תכניות טיפוליות, כדורגל מאנגליה, כדורסל בפרוייקט שנקרא כדורסל של חצות בארצות הברית, סביב הסוגייה של נוער בסיכון ומניעת עבריינות של בני נוער.
עופר מוכתר: בענפים אחרים, בארץ יש לנו שורה של מאמרים שהתמזל מזלי לקחת בהם חלק, על הכוחות המאוד מאוד גדולים של אומנויות לחימה, איגרוף, במניעת עבריינות למשל במגזר הערבי, ששם התכניות האלה של איגרוף הן מאוד חזקות, זה אחד מענפי הספורט הכי פופולריים במגזר הערבי.
עופר מוכתר: ובאמת אנחנו יודעים עד כמה הספורט מסייע לאותם ילדים, לאותם בני נוער.
עופר מוכתר: קודם כל במצבים של יותר מהכל חוסר בטחון, במצבים של אי ודאות חברתית.
עופר מוכתר: אגב מה שמופיע כאן מדבר לאו דווקא על נוער בסיכון, אלא בכלל.
עופר מוכתר: ראינו, ואמרתי, מן הסתם בתקופה של הסגרים והבידודים כמה הרצון של האנשים לצאת החוצה, לקחת חלק באיזו שהיא פעילות גופנית, כדי לשפר את מצב הרוח שלהם, את ההרגשה הכללית.
עופר מוכתר: אנחנו מציגים שורה של מחקרים במאמר שלי, אני מראה באמת איך אנשים שלוקחים חלק בפעילות גופנית גם יכולים להתמודד טוב עם מה שאנחנו קוראים סיטואציות של סטרס.
עופר מוכתר: למשל באיזורים של עוטף עזה, עד כמה הספורט הוא באמת עוגן, שמאפשר גם במקומות האלה צמיחה אפילו במקומות מאוד מוקצנים של מה שאנחנו רואים צמיחה פוסט-טראומטית.
עופר מוכתר: אפילו אחרי טראומות.
עופר מוכתר: שאלו לגבי יעילות, אז אנחנו מציגים במאמר שאנחנו נותנים שם את אחד מהפרוייקטים הכי גדולים של טיפול באמצעות ספורט בבני נוער.
עופר מוכתר: וזה פרוייקט אמריקאי שנקרא כדורסל של חצות.
עופר מוכתר: כמעט העוגן לכל התכניות שנוסדו אחר כך בעולם.
עופר מוכתר: פרוייקט שהתחיל בסוף שנות השמונים.
עופר מוכתר: והרעיון הוא לתת חלופות לכנופיות שמסתובבות במקומות האלה, בשכונות המצוקה, בערי הפשע, בשעות הלילה המאוחרות.
עופר מוכתר: בדרך כלל זה התחיל משמונה עד ארבע לפנות בוקר, בחלק מהמקומות זה עשר עד שתיים לפנות בוקר.
עופר מוכתר: כשהרעיון הוא שישחקו כדורסל.
עופר מוכתר: במתנ"סים, נפתח את המתנ"סים, נביא חוג כדורסל יומיומי כדי לתת להם מסגרת ספורטיבית כזאת, חינוכית.
עופר מוכתר: ירידה של שלושים אחוז בפשעי רחוב של בני נוער, ירידה בחמישים אחוז בתקריות אלימות של בני נוער, עשרה אחוזים במעצרים של קטינים, שישים אחוזים בפשיעה שקשורה לסמים.
עופר מוכתר: יש לנו נתונים שלא מראים כאן, במילווקי שבה העבירו את התכנית הזאת שמונים ושניים אחוז מהנערים דיווחו שהם לא היו מעורבים בפעילות עבריינית מהרגע שהתכנית הזאת התחילה.
עופר מוכתר: ולפני כן הם כן היו עוסקים בכל מיני דברים כאלה של על גבול הפשיעה.
עופר מוכתר: במיניאפוליס אותו דבר, כמעט שמונים אחוז מבני הנוער באו ואמרו התכנית הזאת עזרה לנו לקבל חלופות, לראות פה מודלים לחיקוי חיוביים.
עופר מוכתר: וכמו שאמרתי בתחילת דבריי, זו תכנית שלא רק כדור ותפתחו את המתנ"ס, אלא שימו שם מודלים לחיקוי, שימו שם אנשים שיכולים להוות איזה שהוא עוגן, ובאמת חלופות.
עופר מוכתר: אותו הדבר קורה באנגליה, שם בתכנית של הכדורגל, יש שם ירידה בחלק מהמקומות בסדר גודל של בערך עשרים וחמישה אחוזים בנערים שמעורבים בעבריינות רכוש.
עופר מוכתר: משהו בסדר גודל של כמעט עשרים אחוז ירידה בוואנדליזם בשכונות האלו.
עופר מוכתר: בדיוק מה שאתם מדברים עליו בוועדה שלכם.
רם שפע: בבקשה חבר הכנסת סימון דוידסון.
עופר מוכתר: אם אפשר סיפור אישי, אני עובד הרבה מאוד שנים בהפועל באר שבע, ובסוף המצגת נתתי לכם איזה שהוא מקרה שבו היתה חשיבה מחוץ לקופסה.
עופר מוכתר: זה סיפור של שופט בבית משפט לענייני משפחה בבאר שבע, שהיה שם דיון שלם סביב ההוצאה של הילד מהבית למסגרות חלופיות.
עופר מוכתר: והשופט בא ואמר רגע, בואו נשאל את הילד מה אפשר לעשות, כי אין לו מסגרת אחר הצהריים שיכולה לטפל בו.
עופר מוכתר: והיתה שם איזו מסגרת שהרווחה מאוד התקשתה לטפל בו.
עופר מוכתר: הילד אמר אני אוהב כדורגל.
עופר מוכתר: עצר את הדיון השופט, הרים טלפון לאלונה ברקת, הנשיאה של הפועל באר שבע, ואמר לה תקשיבי, יש לך משהו שאפשר לעשות?
עופר מוכתר: ואלונה אמרה כן, יש לנו מסגרת שמאפשרת, אמרתי, עבודה אינטנסיבית גם עם נוער בסיכון.
עופר מוכתר: אני מוכנה לקחת אותו להפועל באר שבע.
עופר מוכתר: תראו מה כותב שם השופט בפסק הדין שלו: לשילובם של ילדים בכלל וילדים נזקקים בפרט בפעילות ממוסדת רצינית ותחרותית יתרונות רבים.
עופר מוכתר: לצערי שירותי הרווחה טרם הפעילו נושא זה באופן רצוי.
עופר מוכתר: אימוני כדורגל וכדורסל, אומנויות לחימה וכו' שניתנים על ידי מועדונים רציניים באמצעות מאמנים טובים ומקצועיים יכולים לתרום רבות לילדים בכלל ולילדים נזקקים בפרט, ולהוות קרש הצלה, ימנעו שוטטות ברחוב, שתיית אלכוהול ועוד, ויקנו לילד מסגרת וסדר יום.
עופר מוכתר: זה מתוך פסק הדין של השופט אלון גביזון, היום נשיא בית המשפט בבאר שבע, שבאמת מראה על החשיבה הזאת מחוץ לקופסה.
סימון דוידסון: עופר בוקר טוב, קודם כל אני רוצה לחבק אותך, ממש אני מתרגש כי אני שנה שלמה, קודם כל כל החיים שלי אני מדבר על זה, אבל פה בכנסת שנה שלמה אני פשוט מילה במילה כל המצגת שלך היא כל מה שאני מנסה לטרלל פה את כולם, בעולם הזה של מה שדיברת.
סימון דוידסון: אני מאמין באמונה שלמה, ואני מודה ליו"ר הוועדה חבר הכנסת רם שפע, שהרים את הכפפה ובעצם מבצע את הדיון הזה פה.
סימון דוידסון: הדיון הזה צריך להיות בכל וועדה בכנסת.
סימון דוידסון: כי כל שקל שנשקיע עכשיו, בכל הנתונים שאתה הצגת, אנחנו נחסוך לפחות עשרה שקלים בעתיד.
סימון דוידסון: הנושא של כדורסל של חצות בארצות הברית זו דוגמא אחת מני רבות בעולם.
סימון דוידסון: אני אתן לך דוגמא נוספת, אני קראתי אתמול בלילה על איסלנד.
סימון דוידסון: איסלנד היתה עד 1992 מדינה שמקרי ההתאבדות שם היו מהגבוהים בעולם, סמים ואלכוהול מהגבוהים בעולם.
סימון דוידסון: פשע מטורף.
סימון דוידסון: ופשוט בהחלטה של הממשלה בנו מגרשים בלי סוף, באיסלנד, בעיקר מגרשי כדורגל.
סימון דוידסון: והמדינה הזאת אחרי שלושים שנה הפכה להיות מדינת דוגמא בעולם, לא רק בהישגים שלהם בענפי הספורט, אלא גם בירידה כמעט לאפס בכל הנושא של אלימות, סמים ואלכוהול.
רם שפע: יש גם קורלציה די גבוהה בין היכולת של ספורטאים להבין את המשמעות, גם לספורט המקצועני, גם לספורט העממי.
סימון דוידסון: אני רק אגיד לך עופר שאני מקדם עכשיו תכנית, יחד עם החברה למתנ"סים, שנקראת מגרשים מוארים.
סימון דוידסון: שהיא דומה מאוד לכדורסל של חצות, אבל לא רק בכדורסל, זה יהיה גם בכדורגל ובענפים אחרים, תלוי ברשויות איזה מתקנים יש להם, כי לבנות מתקנים לוקח זמן.
סימון דוידסון: בעיקר בדרגות למ"ס אחד עד חמש, במקומות היותר קשים.
סימון דוידסון: קודם כל באופן אישי אני ארצה להיפגש איתך, ואני, כל מה שאמרת זה מילה במילה מה שאני מאמין באמונה שלמה שצריכים לעשות במדינת ישראל.
סימון דוידסון: זה ייקח זמן, גם המצב הפוליטי עכשיו עוצר תהליכים שאנחנו מקדמים אותם.
סימון דוידסון: אבל אנחנו ניאבק כדי שאנחנו נקיים את התכניות האלה, כי זה מה שצריך לעשות עם הנוער הישראלי, חברה ערבית, חברה יהודית, זה לא משנה.
סימון דוידסון: בסוף זה יקרה.
סימון דוידסון: לא צריכים להרים ידיים.
עופר מוכתר: אני מניח שאני חלק, מייצג כאן הרבה מאוד אנשי טיפול, אנחנו אנשים עם סבלנות.
עופר מוכתר: זאת אומרת אנחנו יודעים כמה העשייה הזאת היא עשייה מבורכת, עד כמה היא תורמת לילדים ולבני נוער.
רם שפע: באמת תודה עופר, יישר כוח גדול! אני חושב שנפתח עם משרד החינוך, עם אפרת לאופר, בכל זאת חלק גדול מהדברים יושבים אצלכם, בבקשה.
אפרת לאופר: גילוי נאות, מורה לחינוך גופני וספורטאית עבר, ספורטאית חובבת היום.
אפרת לאופר: הייתי אצנית לריצות קצרות.
אפרת לאופר: אף אחד לא השיג אותי, לא בנים ולא בנות.
אפרת לאופר: הרבה שנים.
אפרת לאופר: אחר כך גם התחריתי בשלב יותר מאוחר, והבנתי שהגוף כבר מתחיל לבגוד בי, ולא כדאי לעשות תחרויות עם התלמידים כי הם עוברים אותי.
סימון דוידסון: סתם אני אתן לך דוגמא, היא מדברת על אתלטיקה, במדינת ישראל הנחמדה והגדולה שלנו יש רק חמישה איצטדיונים מאושרים של מסלול של ארבע מאות מטר בכל המדינה.
סימון דוידסון: רק חמישה בכל המדינה.
סימון דוידסון: אנשים לא מודעים לדבר האבסורדי הזה.
סימון דוידסון: ומראשון לציון דרומה אין כלום, שום דבר.
סימון דוידסון: עכשיו יש בבאר שבע משהו קטן, אבל עדיין זה לא זה.
אפרת לאופר: אני ארצה קצת למקד אתכם, לפחות מהפן שלי.
אפרת לאופר: אבל זה נכון, הרבה מדברים על כדורגל, על משחקי כדור, צריך להבין שספורט זה לא רק משחקי כדור.
סימון דוידסון: אתלטיקה זה הבסיס להכל.
אפרת לאופר: אני אומרת בכלל, יש כל כך הרבה ענפים, ואסור לשכוח גם כדורגל, יש איזו משוואה, כדורגל זה בנים, אנחנו רק לוקחים לשם.
אפרת לאופר: צריך לזכור, ספורט נשים, צריך לקדם גם את זה, והרבה לקחת את הילדים.
אפרת לאופר: אני רוצה להגיד אפילו לפני שאנחנו ניכנס לנושא הספציפי הזה, אני מנהלת את יחידת קידום בריאות במשרד החינוך, ועובדת עם הרבה מאוד אגפים ויחידות במשרה.
אפרת לאופר: אבל אני רוצה להגיד שלפני הכל ספורט ופעילות גופנית זה חוסן גופני, שנותן חוסן נפשי.
אפרת לאופר: נתחיל מזה.
אפרת לאופר: זאת אומרת זה חד משמעית מחקרים מראים את זה בכל מקום, על כל ילד, לפני שהוא מגיע בכלל לעניין של התמכרות.
אפרת לאופר: אז כשאנחנו רוצים לפתח אצל כל ילד, מגיל מאוד צעיר, צריך להפעיל אותו בפעילות גופנית.
אפרת לאופר: יש מחקר שפרופ' פיש עשה גם, בכלל על התרומה של שיעורי החינוך הגופני והפעילות הגופנית, עד כמה היא תורמת לילדים.
אפרת לאופר: זו תרומה עצומה.
אפרת לאופר: רואים שבשנות גיל היסודי ילדים מאוד אוהבים את הפעילות הגופנית, זה הולך קצת ומתרחק בגיל הגדול יותר.
סימון דוידסון: את רוצה שנדבר על פעילות גופנית ומשרד החינוך?
סימון דוידסון: כי אני יכול עכשיו לתת לך נאום, דמעות יזלגו מעיניך.
סימון דוידסון: סתם אני אתן לך דוגמא, אתה יודע שבמדינת ישראל חמישים וארבעה אחוז מבתי הספר אין אולם ספורט?
סימון דוידסון: חמישים וארבעה אחוז.
סימון דוידסון: אתה יודע שבונים בית ספר בלי בכלל מחשבה על נושא של הספורט?
סימון דוידסון: כלום, אפס.
סימון דוידסון: מעבדות בונים, ספריות בונים, הכל חשוב.
סימון דוידסון: ספורט, בכלל לא חושבים עליו.
סימון דוידסון: עד 1998 בנו בתי ספר עם אולמות.
סימון דוידסון: מאז החליטו לא, לא צריך.
סימון דוידסון: בונים את הבית ספר, תחשבו על אולם אחרי זה.
סימון דוידסון: סתם דוגמא.
אפרת לאופר: אני רוצה להגיד שאנחנו דווקא מאוד יצירתיים כשאין אולם.
אפרת לאופר: צריך לזכור, אפרופו הקול שלי, זה חלק מהשנים שלי בשטח, ואנחנו מדברים על אתלטיקה, אתלטיקה לא מתבצעת בתוך האולם, אתלטיקה אנחנו עושים בחוץ, ולילדים מאוד אוהבים את החוץ.
סימון דוידסון: הם אוהבים, לא כשזה ארבעים מעלות באחת בצהריים.
רם שפע: ברור שאת צריכה בתוך המציאות לתפקד.
אפרת לאופר: אני חושבת שאם אני לוקחת היום, לדוגמא ביחידה, אנחנו מקדמים מאוד את כל הנושא, מכיוון ששיעורי חינוך גופני היום הם שעתיים פעילות גופנית בשבוע לתלמיד,
סימון דוידסון: ארבעים וחמש דקות פעמיים בשבוע ברוטו.
סימון דוידסון: עשרים ואחת דקות נטו.
אפרת לאופר: אז בתכנית קידום בריאות אנחנו מנסים בעצם להעצים את זמן הפעילות של הילדים.
אפרת לאופר: אנחנו מדברים על תשעים דקות תוספת ביום הלימודים על ידי הפסקות פעילות וטורנירים, זאת אומרת באמת להגביר את הנושא הזה.
אפרת לאופר: אני מדברת כרגע עוד פעם, לא דווקא על הוועדה, אבל באופן כללי, עד כמה שניתן.
אפרת לאופר: מדברים על הפוגות ספורטיביות, ועם המון הטמעה היום בהשתלמויות שגם אני שותפה להן, השתלמויות ופיתוח מקצועי בקרב מורים, לאו דווקא מורים לחינוך גופני, על הפגות ספורטיביות בזמן השיעור.
אפרת לאופר: קצת לתת לילדים להיות תנועתיים ולזוז.
אפרת לאופר: אין ספק שככל שיהיו יותר נבחרות, ויותר בעצם עמותות, שימשכו את הילדים להיות שותפים בנבחרות ספורט כאלה ואחרות, לילד, ולכל אחד, כשיש לו יעד ומטרה, אם הוא עכשיו צריך, יש לו זמן והוא צריך ארבע מאות מטר עכשיו לרוץ, נותנים לו את היעד הזה והוא צריך להגיע אליו, זה מה שיישב לו ככה מאחורה.
אפרת לאופר: הוא צריך להגיע לשם.
אפרת לאופר: כשיש יעד אז הוא רוצה להגיע למטרה.
אפרת לאופר: אותו הדבר גם כאן, אותם ילדים שאנחנו מדברים עליהם, אם יתנו להם באמת יעדים בספורט, וימשכו אותם לשם, אין ספק שהספורט יהיה מקור הצלה עבורם.
סימון דוידסון: תראי, צריכים להבין בסוף מי שעושה את הספורט במדינת ישראל זה האגודות והעמותות.
סימון דוידסון: זה תשעים אחוז מהספורט בישראל.
סימון דוידסון: כדי להעצים את הספורט חייב להיות קשר עם משרד החינוך.
סימון דוידסון: עד לפני מספר שנים מועט בכלל משרד החינוך לא נתן לעמותות, ויש הרבה מקומות בארץ גם שלא נותנים להם להיכנס ובכלל להציג את מה שעושות העמותות והאגודות.
סימון דוידסון: שהן נתמכות על ידי המדינה דרך אגב.
סימון דוידסון: המחשבה של משרד החינוך צריכה להיות, חייבת להיות, איך מחברים את מה שקורה מחוץ למערכת החינוך, זאת אומרת אגודות, כמו דיברנו על כדורגל, אתלטיקה וכדומה, בכל עיר יש משוגע לדבר שמקדם ענף מסויים.
סימון דוידסון: למשל רם נמצא בקיבוץ גבעת חיים איחוד, שם יש טירוף של שחיה וכדור-מים.
סימון דוידסון: את זה צריך לחזק מאוד מאוד מאוד בעולם הזה.
סימון דוידסון: יש גם אתלטיקה שם.
סימון דוידסון: לא בכל הרשויות יש את כל המתקנים ואת כל המשוגעים לדבר.
סימון דוידסון: צריך לעשות רגע עצירה ולחשוב מה אנחנו עושים כדי להגדיל את מספר הילדים, כי אני אתן לך נתון, שאני לא יודע אם את יודעת אותו, אבל מדינת ישראל היא המדינה הנמוכה ביותר ב-OECD של מספר הספורטאים הרשומים באגודות ספורט.
סימון דוידסון: יש מאה שלושים ושבעה אלף ספורטאים וספורטאיות רשומים באגודות ואיגודים.
סימון דוידסון: זה אחוז נקודה שתיים, משהו כזה.
סימון דוידסון: אחוז נקודה ארבע.
סימון דוידסון: במדינות מתקדמות מגיעים כמעט לשלושים אחוז מהתושבים במדינה באגודות ואיגודים שעושים ספורט.
סימון דוידסון: אז כדי להגדיל את המספרים האלה, עשו פרחי ספורטי, וכל מיני תכניות, ולא הצליחו.
סימון דוידסון: כדי להגדיל את זה חייבים לשתף פעולה בין משרד החינוך, החינוך הבלתי פורמלי של האגודות והאיגודים, לעשות שילוב, ואתם צריכים להוביל את זה.
סימון דוידסון: זה חייב להיות מובל על ידי משרד החינוך.
סימון דוידסון: הרי מתקנים קשה לבנות, זה לוקח זמן וזה הרבה כסף.
סימון דוידסון: מה שיש באותה רשות צריך לחזק ולקדם, יחד עם מי שנמצא מחוץ לבית הספר.
סימון דוידסון: זה משהו שאם את מובילה בעולם שלך, את צריכה לעשות חשיבה ולהתחיל לעבוד עם הרשויות, כי הן בעצם דוחפות את הספורט במדינת ישראל יחד עם האגודות.
סימון דוידסון: וזה מה שיכול להגדיל משמעותית את מספר הספורטאים.
אפרת לאופר: רק הערת ביניים, ממש משפט סיכום שלי, זה בדיוק מה שקורה הרבה פעמים, אנחנו מדברים על נבחרות או על רשויות, על מיומנות מסויימת שבאמת מקדמים באותה רשות.
אפרת לאופר: לא כולם מתחברים לאותו ענף באותו מקום, ולא כולם מתחברים להיות תמיד מצטיינים או להיות בנבחרת.
רם שפע: רובם לא.
רם שפע: אין מה לעשות, יש פירמידה ברורה.
אפרת לאופר: צריכים לחשוב, לצאת מהקופסה, ולהגיד רגע, כי הרבה פעמים עמותות ואגודות רוצים את המצטיינים, אנחנו צריכים לראות גם משהו אחר.
אפרת לאופר: ולא סתם אמרתי קודם, נשים ובנות, בנות צעירות לא מוצאות את עצמן הרבה פעמים במשחקי כדור.
אפרת לאופר: צריך גם לחשוב על זה.
סימון דוידסון: דיברת על נשים, אז בכדורגל נשים למשל רשומות באיגוד הכדורגל רק אלפיים מאתיים נשים בכל מדינת ישראל.
סימון דוידסון: בעמותת בועטות, שזה שער שיוויון שפועלת בכל הארץ, רשומות אלפיים שמונה מאות בנות.
סימון דוידסון: העמותות, לא לפעמים, בדרך כלל, יודעות לעשות דברים הרבה יותר טוב מהמדינה וממשרד החינוך.
סימון דוידסון: יש להן את היכולת לזה.
סימון דוידסון: אז זו סתם דוגמא.
רם שפע: המאבק לשיוויון מגדרי הוא כל כך רחב בכל תחומי החיים.
רם שפע: כמובן גם בכל מה שקשור לספורט אנחנו בפערים מאוד גדולים.
רם שפע: יש לנו הצעת חוק, אפילו בסיוע שר התרבות והספורט, שרצינו לעשות להשוואת תנאים, בואו נגיד נתחיל במתקנים, אני לא מתחיל לדבר על כל הדרמות שיש עכשיו, הכדורגל מובילות את זה, אבל בסוף בכל ענפי הספורט אנחנו רואים שהפערים הם אדירים, נשים שמתאמנות בצורה הכי מקצועית שיש בסוף מקבלות אחרי הילדים של בית הספר היסודי את ההזדמנות להתאמן במגרש.
רם שפע: אז יש לנו עוד הרבה עבודה, גם בתחום הזה.
רם שפע: אני אעשה קפיצה קצת לחברה אזרחית.
רם שפע: אורי שוהם, מנכ"ל מגרש ביתי, בבקשה.
אורי שוהם: נעים מאוד, תודה על ההזדמנות.
אורי שוהם: יש איתי גם שני עובדי עמותה, דודו אלבז וג'וני גולן.
אורי שוהם: את העמותה הקמתי לפני עשר שנים, באמת כשעוד הייתי עובד בכנסת כמנהל סיעת יש עתיד.
אורי שוהם: התחלנו בתור ארגון שעושה פעילות של כדורגל לחסרי בית, שמעתי על פרויקט עולמי של כדורגל לחסרי בית, והחלטתי להקים את הסניף הישראלי.
אורי שוהם: והצלחנו ומאז הקמנו, היינו שלוש פעמים באליפות העולם.
אורי שוהם: הייתי שמח אם ניתן לדודו או לג'וני לדבר, כי הם באמת עובדים היום עם הצעירים, יש לנו קבוצות של בוגרים חסרי בית, קבוצות של נערים בסיכון, וגם אנחנו עובדים עם נוער מנותק.
אורי שוהם: כל מה שאמרתם פה, כל מה שעופר דיבר עליו, זה בעצם אנחנו עושים בפועל.
אורי שוהם: רואים את התוצאות של זה יום יום.
אורי שוהם: המסגרת הקבוצתית שלנו, המודל העיקרי הוא שגם הצוות שלנו, גם הרכז והמתנדבים משחקים במגרש.
אורי שוהם: זה יוצר שותפות בעצם בגובה העיניים עם החבר'ה.
אורי שוהם: כתוצאה מזה אנחנו יכולים לעשות איתם ליווי אישי שמוביל אותם בעצם להישגים.
דודו אלבז: תודה.
דודו אלבז: בוקר טוב לכולם, שמי דודו אלבז, מעמותת מגרש ביתי.
דודו אלבז: אז כמו שאורי אמר, אנחנו בעיקר בהתחלה עבדנו עם חסרי בית מבוגרים, ומה שגילינו שיש להם קושי עצום ביצירת קשר מיטיב, וגם אנשים שיש להם קושי במציאת שייכות.
דודו אלבז: וקבוצת הכדורגל באמת ענתה על הצרכים האלה.
דודו אלבז: זה ממש התחיל מפשוט תבואו לשחק כדורגל, אנחנו לא באים לטפל בכם, לא באים לעשות דברים מעבר, פשוט לבוא לשחק כדורגל.
דודו אלבז: ודרך הכדור, דרך ההשתתפות בקבוצה, ובמגרש, פתאום גילינו שיש להם עוד המון המון המון בעיות, כמובן שמתחילות בדיור והתמכרות, ובעיות פליליות, וכמובן חובות להוצאה לפועל ולכל מיני גורמים נוספים.
דודו אלבז: וקושי להסדיר את כל הדברים האלה, וקושי במיצוי זכויות.
דודו אלבז: וכשהם באו אלינו עם הבעיות שלהם אנחנו התחלנו פשוט לעזור להם בזה, לתווך להם אם זה קצבאות של ביטוח לאומי, סל שיקום אם מגיע להם, עבודה עם היחידה לדרי רחוב, עם היחידות להתמכרויות.
דודו אלבז: ולראות תוצאות שלקח להם זמן להגיע.
דודו אלבז: ובעיקר יצירת קשר, הביחד, זה משהו שהוא נורא משמעותי.
דודו אלבז: כי גם אם אנשים חוזרים לרחוב, וזה קורה, וגם אם הם חוזרים לשימוש בסמים ובאלכוהול, ולצערנו זה קורה, אנחנו עדיין ממשיכים להישאר בקשר.
סימון דוידסון: איך זה עובד?
סימון דוידסון: איך אתם מגיעים אליהם?
סימון דוידסון: איך אתם בקשר איתם?
דודו אלבז: אנחנו עובדים עם היחידות לדרי רחוב.
סימון דוידסון: שזה משרד הרווחה בעצם?
דודו אלבז: כן, משרד הרווחה.
סימון דוידסון: הם מתקצבים אתכם?
דודו אלבז: כן.
דודו אלבז: ואנחנו עובדים איתם צמוד, וגם עם ההוסטלים.
דודו אלבז: יש את עמותת לשובע, עמותת אכפת, ובית משפט קהילתי, אנחנו שותפים קרובים שלהם.
דודו אלבז: ומקבלים אנשים שרוצים לבוא ולשחק כדורגל.
דודו אלבז: אנחנו פוגשים אותם, אני פוגש אותם פרטני בהתחלה, אחרי זה אנחנו מביאים אותם למגרש, מתחילים לשחק, ליצור את הקשר, ליצור את האמון.
דודו אלבז: חודש ראשון זה רק לבוא ולשחק, ואחר כך בודקים במה אנחנו יכולים לעזור.
סימון דוידסון: כלומר כדורגל הוא בסיס לתקשורת,
דודו אלבז: ועושים גם אירועים ביחד, מעבר למונדיאל לחסרי בית שטסנו.
דודו אלבז: נגיד ליל הסדר, משהו שאנשים כמעט לא עושים, יש לנו איזה מקום בתל אביב שכל שנה מארח אותנו, ומביאים אוכל, ומתנדבים.
סימון דוידסון: באיזה ערים זה נמצא היום?
דודו אלבז: כיום יש לנו קבוצה בתל אביב, שתי קבוצות בירושלים, קבוצת נוער בסיכון בחולון, שג'וני מרכז, וממש בקרוב קבוצה בנתניה.
סימון דוידסון: הרשות נותנת לכם את המגרש?
דודו אלבז: זה תלוי איפה.
דודו אלבז: כל מקום זה שונה.
סימון דוידסון: זה קט רגל בטח,
דודו אלבז: כן, זה קט-רגל.
רם שפע: מתי נבחרת הכנסת מגיעה לשחק?
סימון דוידסון: אני לא משחק אתכם בחיים.
סימון דוידסון: משחק אחד הלכתי, כיסחו אותי, חודשיים הייתי נכה.
דודו אלבז: קדימה, זה הזמן להרים את הכפפה, לעשות נגדנו משחק.
רם שפע: יש לכנסת נבחרת קט-רגל.
רם שפע: אנחנו בסך הכל בסדר.
רם שפע: ובאמת אני חושב שכולנו נשמח, גם אנחנו אוהבים את זה וגם זה באמת יכול לייצר אחלה הזדמנות.
דודו אלבז: בקבוצות יש משהו כמו מאה עשרים, משהו כזה.
דודו אלבז: זה כל הזמן גדל ומתפתח.
דודו אלבז: אנחנו עובדים עם, יש לנו מנוער בסיכון עד לצעירים בירושלים מגילאים שמונה עשרה עד עשרים וחמש, גברים ונשים ביחד, מכל מיני מסגרות, ויש את הקבוצות הבוגרות, שזה מגיל שמונה עשרה, אין הגבלת גיל.
דודו אלבז: היה לנו הכי מבוגר שחקן בן שישים ושמונה.