GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמנון מיכאל: אבל יש בעיה.
אמנון מיכאל: אם צריך לעשות שינוי ייעוד, צריך לשנות את חוק המים.
רם שפע: אבל אתה יכול להגיע להחלטה ביחד עם רשות המים.
אמנון מיכאל: מירב בן ארי בזמנו עשתה תרגיל שכולם נבהלו ממנה, נבהלו פחד, התקשרו אליי, היא אמרה אנחנו בוועדת חקיקה, היא הגישה המלצה לחוק ראשונית, שכל המקומות האלה, של מקורות, חצי לא ברורים, יכולים לעבור להתיישב בהם.
אמנון מיכאל: זאת אומרת שאפשר יהיה להקים פה, לעשות שינוי.
אמנון מיכאל: החוק עלה לקריאה ראשונה ואז הם נבהלו, התנאי שאנחנו נשאיר אתכם עוד שנה שתורידו את זה.
ענבר בזק: אז בוא נעלה את החוק שוב.
אמנון מיכאל: כי הם אמרו שזה יעשה בלגן גדול כי כל המקומות האלה באמת מוזנחים.
אמנון מיכאל: זה מקום שהוא לא משומש, אבל הוא כפוף לחוק המים.
רם שפע: אבל רשות המים סוברנית לקבל החלטות אחרות.
אמנון מיכאל: נכון, רשות המים גם שייכת למדינת ישראל, היא לא עצמאית.
רם שפע: היא כן עצמאית.
אמנון מיכאל: כן, אבל עדיין, אנחנו אומרים שברגע שירצו את המקום הזה אנחנו נחתום על מסמך שאנחנו נעזוב, אבל לא צריך את המקום.
אמנון מיכאל: אם תגידו שאתם מקימים פה לא יודע מה, מעבירים את המוביל הארצי, או המים יעברו להתפלה ויחצו פה את זה וצריכים את המקום ניתן לכם.
אמנון מיכאל: זו לא הנקודה.
אמנון מיכאל: כי זה היה מוזנח, יש לנו סרטוני וידאו.
אמנון מיכאל: המקום מוזנח, האגם נמצא פה.
אמנון מיכאל: היינו אצל שר החקלאות אורי אריאל, הוא אומר לי: אתה יודע מה?
אמנון מיכאל: יש לי רעיון, מקורות ישלמו לכם שקל בשנה כי אתם שומרים על המים 365 ימים בשנה.
אמנון מיכאל: אמרתי לו: אתה יודע מה?
אמנון מיכאל: אתה צודק, אנחנו שומרים על המים.
אמנון מיכאל: זה נכון.
אמנון מיכאל: הנה, הגדר היא פה.
אמנון מיכאל: אמרתי לו שזה רעיון גאוני.
אמנון מיכאל: אבל אז הוא עזב את המפד"ל ועזב את התפקיד.
אמנון מיכאל: זה קיבוץ מסד.
אמנון מיכאל: כאן הייתה בזק ואנחנו שכרנו את המקום לאשפוזית שראיתם אותה.
אמנון מיכאל: יש 20 ומשהו מיטות באשפוזית.
אמנון מיכאל: כאן נמצא האגם, אני חושב שרואים אותו מפה.
אמנון מיכאל: רואים את האגם בין השיחים, הוא די גדול.
אמנון מיכאל: כל מה שאתם רואים כאן המטופלים הקימו, כולל הבריכה היפה הזו.
אמנון מיכאל: פה הם לא שוחים, פה הדגים שוחים.
אמנון מיכאל: זה לא למטופלים.
אמנון מיכאל: דרך אגב, אמרתי לענבר, שלחתי את הבית שלי ליובלים ואמרתי לו, אנחנו גרים ביובלים, יש שם כזה דבר ענק מאוד, אמרתי שאני רוצה כזה פה.
אמנון מיכאל: אז זה מה שעשינו.
אמנון מיכאל: את הטקסים אנחנו עושים פה.
אמנון מיכאל: את האירועים שלנו אנחנו עושים פה, נגיד יום השואה ויום הזיכרון אנחנו עושים פה על הדשא.
רם שפע: זה הגדר שלכם?
אמנון מיכאל: של מקורות.
אמנון מיכאל: אני אסביר לכם קצת מה קורה כאן.
אמנון מיכאל: זה חדר צוות כמובן, חמ"ל כזה.
אמנון מיכאל: כל בוקר מתכנסים פה הצוות, עושים דיון.
אמנון מיכאל: יש כאן את רשימת המטופלים.
אמנון מיכאל: אתם רואים, אלה מלמעלה, זה אחד שצריך לסיים עוד מעט, ב-20.6, הוא צריך לסיים, הארכנו לו.
אמנון מיכאל: אלה השמות, זה מתי הוא הגיע, תאריך הגעה, איזה דברים יש לו, לפעמים הוא הוא במעצר, כל מיני דברים כאלה, מי המטפל או המטפלת שלו.
אמנון מיכאל: ענבר היא סטודנטית פה לעבודה סוציאלית, שנה ג', מתל חי.
אמנון מיכאל: יש כאן שני סטודנטים, אבל עכשיו עובדות העובדות הסוציאליות.
אמנון מיכאל: באיזה צעד הוא נמצא בצעדים, ב-12 הצעדים.
אמנון מיכאל: אתם רואים, החדשים הם צעד 1.
אמנון מיכאל: מגיעים פה לצעד 4 ו-5 ו-6.
אמנון מיכאל: זהו, זה פחות או יותר, וכמובן בעלי תפקידים.
רם שפע: זה שישב באמצע, י', אתה רואה את האחריות.
אמנון מיכאל: נכון, נכון.
אמנון מיכאל: כל שלושה שבועות מתחלף בעל תפקיד.
אמנון מיכאל: הצוותים מתחלפים.
אמנון מיכאל: נגיד אם אני ראש צוות, יש כאן או צוות פנים או צוות חוץ, או צוות מטבח, יש כל מיני דברים, תפקידים, ואז הם עושים את התפקיד ומתחלפים.
אמנון מיכאל: כל דבר מנוצל לטיפול, כל דבר.
אמנון מיכאל: יש משפט שאני אומר, כל מה שתפגוש יראה לך את הדרך.
אמנון מיכאל: אם אתה נאבק, אם יש מישהו מרגיז אותך, יראה לך את הדרך.
אמנון מיכאל: לא חשוב מה, כל דבר שתפגוש יראה לך את הדרך.
אמנון מיכאל: בתי משפט כמובן, קופת חולים.
אמנון מיכאל: לפעמים הם נוסעים לבית משפט באילת, עד כדי כך, כדי רק לפגוש שהשופט לא הגיע.
אמנון מיכאל: זה קרה.
אמנון מיכאל: או שהוא אומר שהוא דוחה למחר, ואיפה הם ישנו בלילה?
ענבר בזק: אין אפשרות בזום?
ענבר בזק: בוועדת חוקה, היו לנו על זה המון דיונים, אנחנו חושבים שצריך להשאיר את זה גם אחרי הקורונה.
אמנון מיכאל: זה ממש חשוב.
ענבר בזק: וזה גם חוסך כסף למדינה וזה גם יותר נוח לאנשים עצמם.
ענבר בזק: כל יפי הנפש ממפלגות השמאל התחילו לדבר על זכויות האסיר, מה זאת אומרת האסיר?
ענבר בזק: האסירים רוצים את זה.
ענבר בזק: שכאילו זה פחות טוב לאסיר שבית משפט לא – שוב, לא אמרנו במשפט אונס, בדיוק לדברים האלה, של למה להטריח את הבן אדם.
אמנון מיכאל: לפעמים השופט מתעקש ואנחנו שולחים אותו כמובן עם מלווה.
ענבר בזק: תחשוב שלפעמים מבית מאסר הם צריכים לצאת לבית משפט ואז זה רכב ומאבטחים.
קריאה: וכמעט כל יציאה כזאת, רובן זה דחייה.
אמנון מיכאל: כן, השופט דוחה.
אמנון מיכאל: הוא אומר: רגע, אתה בקהילה טיפולית, אני דוחה לך.
ענבר בזק: ובשביל זה נסע עד אילת?
אמנון מיכאל: עד אילת, עד באר שבע.
ענבר בזק: לא, זה לא יאומן.
אמנון מיכאל: והמלווה, זה מטופל שלוקח אחריות.
ענבר בזק: היה דיבור על זה, היה ויכוח מאוד גדול, אני הייתי בעד להרחיב את זה.
ענבר בזק: מי שהתנגד בעיקר זאת הייתה גבי וגם בלשכת עורכי הדין, של הסנגורים, הסנגורים היו נגד, שזה גם לא ברור.
ענבר בזק: אני ארשום לי לעשות מעקב.
ענבר בזק: (בהמשך הסיור)
אמנון מיכאל: מה שראיתם בחדר הצוות בעצם יש פה בתיאום.
אמנון מיכאל: לא ניכנס כי זה אותו רעיון.
אמנון מיכאל: התיאום זה המטופלים.
אמנון מיכאל: אמרתי, הם אלה שמנהלים את המקום, את הקהילה, יש בעלי תפקידים, אתם ראיתם את השמות שלהם, נתקלתם בהם, הם יושבים פה, הם עושים את ההקפצות, כמו שראיתם.
אמנון מיכאל: הפיקוח החברתי שלהם, וזה אולי ההבדל המשמעותי בקהילה טיפולית, שמי שעושה את הפיקוח החברתי, כמו ששמעתם, אני כותב עליך, זרקת סיגריה וקיללת בין השיניים, למרות שאני ישן איתך פה בחדר אני כותב.
רם שפע: ואני אומר לך את זה או שאני מסכם את זה בסוף היום?
ענבר בזק: כי מבינים שזה לטובתם בסוף.
אמנון מיכאל: אני כותב את זה והם מקפיצים, הם עושים הקפצה פה במעגל ואומרים, בעלי התפקידים מקריאים: רם, אתה קיללת בחדר וזה וזה וזה, בשביל זה מה שאתה תעשה עכשיו - - -
ענבר בזק: 80 שכיבות סמיכה.
ענבר בזק: סתם.
אמנון מיכאל: לא, או שבמקום הפסקה אתה תעשה משהו, או שתכין סמינר על כבוד.
ענבר בזק: או אם זרקת סיגריה אז תנקה עכשיו את החצר.
אמנון מיכאל: נכון, או שטיפת כלים של הצהריים.
ענבר בזק: והם מחליטים על הענישה?
אמנון מיכאל: זה לא ענישה, קוראים לזה תוצאות.
אמנון מיכאל: אין בחיים לא עונש ולא פרס, יש תוצאות.
ענבר בזק: אתה יודע מה הכי הרשים אותי?
ענבר בזק: באופן כללי גברים הם לא ממש חזקים בלדבר על רגשות שלהם ואז לוקחים גם גברים שבאו הארד קור מהעולם הזה, זה כאילו הכי לא צפוי.
ענבר בזק: גם במלכישוע שמענו את זה, אבל שם זה היה בני נוער, אתה אומר שהם קצת יותר רכים בשנים.
ענבר בזק: לראות גבר בן 50, 30 שנה מסומם, מדבר על הרגשות שלו, וואו.
אמנון מיכאל: זה קורה להם.
רם שפע: זה מתנה לחיים של כל בן אדם להצליח לדבר על מה שאתה עובר, גם בלי כל הרקע שהם חלק ממנו.
ענבר בזק: אני זוכרת שאמרתי במלכישוע שאני מוכנה לשלוח לפה את הילדים שלי אחרי שראיתי איך הבנות מספרות שהן מסדרות את החדר.
ענבר בזק: זה מדהים.
אמנון מיכאל: העובדים והעובדות הסוציאליות, זה הבניין שלהם.
אמנון מיכאל: ניכנס ממש לדקה.
אמנון מיכאל: המגורים כאן למעלה.
רם שפע: כמה בחדר?
אמנון מיכאל: שלושה.
אמנון מיכאל: אלה דברים שהם עשו.
אמנון מיכאל: כאן הם מתכנסים בבוקר.
אמנון מיכאל: לא רק בבוקר, אבל מה שהם אמרו, תפילות, כל בוקר קוראים את 'רק להיום'.
אמנון מיכאל: הספר 'רק להיום' זה זה.
אמנון מיכאל: היום אנחנו 26, קבלה עצמית.
אמנון מיכאל: רובנו הגענו ללא קבלה עצמית, הסתכלנו על – הם קוראים את זה.
רם שפע: אחד מקריא לכולם?
אמנון מיכאל: כן, אחד מקריא ואז מתחלקים כמה אנשים, לא כולם.
אמנון מיכאל: רק להיום קבלה עצמית הוא תהליך שמונע על ידי 12 הצעדים, היום אני אפתח בתהליך, אתרגל את הצעדים ואלמד לקבל את עצמי בצורה הטובה ביותר.
אמנון מיכאל: כל יום יש פרק שלם שהם קוראים, עושים פה שיתוף, חצי שעה, 20 דקות ואז הם יוצאים לתפקודים ולקבוצות אחרות.
אמנון מיכאל: כל יום.
אמנון מיכאל: אני מקבל את זה במייל.
ענבר בזק: להם אין טלפון.
אמנון מיכאל: 12 הצעדים תמיד מופיע בכל מקום.
רם שפע: אני קראתי קודם, יש פה - - -
אמנון מיכאל: יש פה תורה.
אמנון מיכאל: אני בתחום הזה כל כך הרבה זמן וכל פעם אני מגלה משהו חדש.
רם שפע: יש גם אמונה.
אמנון מיכאל: כן, אבל כפי שאנחנו מבינים אותו.
אמנון מיכאל: אתה יכול כמו שאתה רוצה, אין לנו הגבלה מי זה אלוהים, זה יכול להיות טבע, זה יכול להיות ישות, זה יכול להיות עולם, יקום, מה שאתה רוצה.
אמנון מיכאל: אבל שים לב, זה מתחיל ב'הודינו', הודינו מול הכחשנו, נכון?
אמנון מיכאל: כי מול הודינו יש הכחשנו, כי התמכרות בלי הכחשה לא קיימת ואז קודם כל מתחיל תהליך של הכרה.
אמנון מיכאל: תחשבו עלינו, לא על התמכרות, יש לי בעיה.
אמנון מיכאל: הכרה היא דבר מאוד חשוב.
אמנון מיכאל: ההכרה שיש לי בעיה, שאנחנו חסרי אונים מול ההתמכרות שלנו.
רם שפע: אני אומר משהו אולי פילוסופי, אבל מצד אחד צריך להודות ולהתחיל להכיר במה שיש לך, מצד שלי להיתפס באלוהים, לא חשוב איזה ישות.
רם שפע: להכיר באלוהים או באיזה שהיא ישות, זה אומר שאתה קצת שואב כוח לא על ידי עצמך.
רם שפע: כאילו מה?
אמנון מיכאל: הייתי במסגרת בארה"ב, אז היה פסיכיאטר שם, במקרה הוא היה יהודי, זה לא מקום של יהודים, אז הוא קרא לי לחדר.
אמנון מיכאל: הוא אומר: אמנון, תקשיב, בוא תיזכר במשהו שלא הצלחת להתמודד איתו, מה אתה עושה?
אמנון מיכאל: הוא שואל אותי, אני אומר לו: לא יודע.
אמנון מיכאל: הוא אומר לי: הופ הופ הופ, תעצור, מה עשית?
אמנון מיכאל: הוא אומר: בכל החברות והשבטים המזרחיים אנשים עושים את התנועה הזאת, כאילו מרימים יד לכוח עליון.
אמנון מיכאל: אתה עושה ככה, הוא אומר שזו פעולה אוטומטית של בני אדם, כולם עושים את התנועה הזאת.
אמנון מיכאל: כאילו כשאתה לא יכול אולי העולם יכול, או יש כוח עליון, לא משנה איך תקרא לו.
אמנון מיכאל: תקרא לו הטבע, תקרא לו הקוסמוס, תקרא לו אלוהים, משהו שאתה אומר שאתה לא יכול, והלופ הזה, אתה נלחם בעצמך, תצא מהזירה הזאת, תלך לזירה אחרת שקוראים לה כניעה.
אמנון מיכאל: כניעה.
אמנון מיכאל: זה חוסר אונים מול ההתמכרות, זה לא חוסר אונים מול ההחלמה שלך.
אמנון מיכאל: קודם כל תכיר בזה שזה גדול ממך.
אמנון מיכאל: מה המכור עושה?
אמנון מיכאל: הוא מנסה לשלוט.
אמנון מיכאל: אני פה, אני מסוגל, אני יוצא, אני אוהב את זה, מחר אני יכול להפסיק, אני בוחר.
ענבר בזק: זה ההבדל, אפרופו השיחה שלנו על סמים קלים וזה, שבסוף רוב האנשים באמת מעשנים את הסיגריה, לא מכורים, מעשנים את הג'וינט פעם בשבוע, לא קורה כלום, שותים אלכוהול ולא קורה כלום, אלה שמגיעים לפה זה אלה שמאבדים שליטה.
אמנון מיכאל: ברור.
אמנון מיכאל: איך המדריך אומר להם?
אמנון מיכאל: כל מי שהגיע לפה לא יודע להשתמש.
אמנון מיכאל: והוא צודק.
אמנון מיכאל: כי מי שיודע להשתמש לא בא לפה.
ענבר בזק: יודע לעצור.
אמנון מיכאל: חשבת על זה?
אמנון מיכאל: שמי שמגיע לפה זה אלה שלא יודעים להשתמש?
אמנון מיכאל: הם חסרי שליטה ואז החיים בלתי מנוהלים.
ענבר בזק: אגב, ההוא שאמר שאבא שלו בגיל 11 שתה איתו פעם ראשונה, אז ישר עשיתי את החשבון מתי אנחנו שתינו עם הילדים, אנחנו שותים בירה ביום שישי והילדים שותים.
ענבר בזק: אבל יש הבדל, שאנחנו שותים איתם ביום שישי והם טועמים לנו מהבירה, לבין אבא שלו אלכוהוליסט.
אמנון מיכאל: הוא אומר לו: תהיה גבר, קח.
ענבר בזק: אומר לו: תהיה גבר, תגמור את כל הכוס.
אמנון מיכאל: איך אבא שלי אמר לי?
אמנון מיכאל: אבא שלי הכריח אותי לעשן סיגריה בגיל שבע.
אמנון מיכאל: אל תעשנו סיגריות, אף אחד מאיתנו לא מעשן, אבל אבא שלי עישן עד יום מותו, כי הוא אמר זה להיות גבר.
ענבר בזק: או שזה טיפול בהלם.
אמנון מיכאל: אני אומר הרבה פעמים כשאנחנו מתעסקים עם הימורים, או כשאני מספר את זה, אמרתי את זה גם בכנסת, שראיתי קשר, מהמרים שבגיל ילדות לקחו אותם והיו להם חוויות חיוביות עם אבא שלהם בספורטוטו וכל זה, ראיתי שזה מדליק משהו ומשאיר איזה זיכרון חיובי שאחר כך הם ממשיכים אותו.
אמנון מיכאל: כאילו אתה הולך עם האבא בגיל שש, הוא אומר לך: תמלא טוטו, תגרד, אתה זוכה במשהו, הוא אומר וואו.
אמנון מיכאל: זה נותן תחושה, האינטימיות הזאת עם אבא, זה מאוד משמעותי.
ענבר בזק: זה ידוע, אני עד היום אומרת שהסיבה שאני אוהבת ריח של זבל פרות זה שכשהייתי תינוקת בקיבוץ אבא שלי היה בא עם הריח של הזבל מהרפת ומחבק אותי, ועד היום אני אוהבת את הריח.
ענבר בזק: ואין היגיון בזה.
אמנון מיכאל: בדיוק, זה הלינקג' הזה, זו ההתניה הזו.
אמנון מיכאל: אז אני אומר, עם כל הכבוד, אל תיקחו את הילדים שלכם לספורטוטו ותמלאו וכו' וכו'.
רם שפע: בוקר טוב לכולם, מתנצלים על העיכוב.
רם שפע: אני אתנצל ואגיד, שככל הנראה, ב-11:30 אני אצטרך לצאת לשלוש דקות להצביע בוועדת הכנסת, נדרש שם קוורום אז אי אפשר להחליף אותי ואני אשוב מהר.
רם שפע: בדרך כלל דיונים בוועדת הכנסת עושים בנושאים גדולים, מנסים ככה לקדם מהלכים לאומיים ואני מודה שזו גם הנטייה שלי, לנסות לראות איך אנחנו יכולים מפה לתת מענים טובים יותר לאתגרים, באמת, בצרכים מאוד רחבים.
רם שפע: אבל, אני חושב שגם הייחוד פה של הכנסת הוא לנסות מדי פעם לראות כיצד אפשר לתקן עוולות, לראות סיטואציות בעייתיות, קשות ומורכבות ואיך נותנים להם מענה.
רם שפע: זה מה שאני הרגשתי לאחר הביקור שלי, המרגש, ביחד עם חברת הכנסת וולדיגר וחברת הכנסת בזק.
רם שפע: אומנם אני ואמנון כבר שוחחנו פה בזום פעמים רבות, אבל בסוף אין כמו לרדת לשטח ולהיפגש, גם לפגוש מתמכרים וגם לראות את המקום, להבין את המענים, לשמוע מה באמת קורה לעומק, איזה תהליך עוצמתי ומרגש אנשים עוברים שם.
רם שפע: אני חושב שכולנו ככה מאוד מאוד הרגשנו את הדבר שקורה במקום ייחודי הזה, יש עוד מקומות שיודעים לתת מענים ייחודיים ועוזרים לאנשים במצוקה, אבל היה באמת משהו שהרגיש לי כמו חייבים לייצר המשך.
רם שפע: מכיוון שאנחנו יודעים שיש בעיה משמעותית מאוד, אתגר גדול בשאלת המיקום על השטח הזה באזור של צלמון, אז אנחנו החלטנו להתמקד היום לא בעולם ההתמכרות ולא בכל מה שאנחנו עוסקים פה בדרך כלל בוועדה, אלא באמת ספציפית לנסות להבין דרך כל הגורמים כיצד אנחנו יכולים לאפשר לכם להישאר שם.
רם שפע: אנחנו יודעים שזה מורכב, יש כל מיני התחייבויות קודמות של חלק מהגופים.
רם שפע: הסיבה שקצת התעכבנו היא משום שבאופן תמוהה, אני חייב להודות, הנציגה של מקורות שהייתה אמורה להיות פה בדיון או לפחות להיות נוכחת באופן מקוון, לא עונה לנו עכשיו.
רם שפע: אני אומר את זה לשם הפרוטוקול, מכיוון שזו הסיטואציה.
רם שפע: אני מקווה שתוך כדי היא תענה, אנחנו מנסים להשיג אותה, כי היא חלק חשוב בשיחה.
רם שפע: אבל, אנחנו בכל זאת מקיימים פה את הדיון, קבענו אותו והיה לנו חשוב גם כמובן לכבד את כל מי שהגיע.
רם שפע: אז, אמנון, אנחנו נתחיל איתך.
רם שפע: תציג רגע את התמונה הכללית ולאחר מכן, מכיוון שאנחנו פה יחסית בדיון מצומצמת, בלי המון נוכחים בזום, אז ניתן לכולם להתייחס, אלא אם כן, חברת הכנסת וולדיגר, את רוצה להתחיל.
רם שפע: בבקשה, אמנון מיכאל מנכ"ל עמותת הדרך.
אמנון מיכאל: תודה על ההזדמנות הזו.
אמנון מיכאל: אני רוצה להודות לחברי הוועדה שגם שותפים לעשייה וגם ביקרו אצלנו מספר פעמים ויבקרו בקרוב, חודש הבא, בדרך אריאלה במרכז הרב תחומי לנשים בחיפה.
אמנון מיכאל: בנוסף, אני רוצה להודות גם לגורמים ששותפים איתנו במקורות, שבסך הכל באמת הם נתנו לנו את המקום בזמנו, השכירו לנו את המקום, מנהל מקרקעי ישראל.
אמנון מיכאל: למרות כל הקשיים, מנסים למצוא איזו שהיא דרך, שביל הזהב, על מנת שאני אמשיך להישאר שם.
אמנון מיכאל: משרד הרווחה שנמצא פה ומלווה אתנו כבר הרבה מאוד שנים.
אמנון מיכאל: בנוסף, גם גורמים נוספים, רשות המים, שכבר היינו איתם בקשר, החשב הכללי.
אמנון מיכאל: היינו עם כל הגורמים בקשר, על מנת לנסות לפתור את העניין.
אמנון מיכאל: אנחנו נמצאים באתר מקורות, צלמון, מ-2009.
אמנון מיכאל: המקום היה הרוס, פרוץ, יש לי כאן מצגת ואני מציע שאנחנו נראה אותה, תמונות, אין לי הרבה.
אמנון מיכאל: המקום היה הרוס, פרוץ, שדוד וזנוח בצורה נוראית פשוט.
אמנון מיכאל: אתר של מדינת ישראל מוזנח, שנים הוא יושב על המים, כי לא היה שם מה לעשות עם זה, הגענו למקורות וככה קיבלנו את המקום.
אמנון מיכאל: המקום משרת מאות אנשים - - -
רם שפע: מה כן קרה שם באותן שנים?
אמנון מיכאל: אנחנו קיבלנו את המקום ממקורות - - -
רם שפע: לא, רגע לפני שאתם קיבלתם, מה היה שם?
אמנון מיכאל: בזמנו, שמרו על המים - - -
רם שפע: עד שנות השמונים.
אמנון מיכאל: עד 1982, אם אני לא טועה.
אמנון מיכאל: מאז, שמו גדר חשמלית עם כל מיני אמצעים, והוא אמר לי צריך פלוגת מג"ב.
אמנון מיכאל: הבניין שראית, אם אתה זוכר - - -
רם שפע: כן, כן, למעלה.
רם שפע: אה, איפה שחדר האוכל, צמוד לגדר.
רם שפע: כן, בדיוק.
רם שפע: זה המבנה של מג"ב שככה כולם עוברים.
רם שפע: הוא היה מוזנח, נטוש ושדוד, כלומר אני ראיתי מצלמות וידיאו שמוציאים אפילו את החשמל מהקירות, את כבלי החשמל ואת המסגרות של האלומיניום וכל ערב ככה היה שם שמח.
רם שפע: אז, הגענו למקורות, קיבלנו מהם את בירכת הדרך.
רם שפע: אני זוכר את זה כמו היום, הוא אמר אתם עושים עבודת קודש, קחו את המקום ושכרנו את המקום.
רם שפע: אז, לאחר מכן, באיזה שהוא שלב - - -
מיכל מרים וולדיגר: שהשכירות הייתה לתקופה של?
רם שפע: חמש שנים ועם אפשרות להארכה, אלא אם יש שם משהו, למשל, ביטחוני, זה היה כתוב בסעיף.
רם שפע: כלומר, רק משהו דרמטי שקורה שם.
רם שפע: אז, מנהל מקרקעי ישראל, אולי גם חשכ"ל.
רם שפע: הם אמרו, רגע, רגע זה לא מפעל מים, היעוד קרקע הוא מפעל מים, מה פתאום עושים שם מוסד שיקומי.
מיכל מרים וולדיגר: תגיד לו שמים זו תורה, זו חיות ואפשר להשתמש בביטוי מים להרבה - - -
אמנון מיכאל: באיזה שהוא מקום, אני זוכר שהגעתי לשר החקלאות, אורי אריאל, הוא אמר רגע, אתם שומרים על המים שלוש מאות חמישים יום בשנה, שישלמו לכם שקל בשנה בצורה סמלית.
אמנון מיכאל: פתאום, חשבתי שאנחנו שומרים שם בכל זאת על המתקן.
אמנון מיכאל: אנחנו מטפלים בהמון אנשים ומשפחות, השלוחה של האנשים בחיפה גם קשורה לעמותה, כי אם לא תהיה את קהילת האם - - -
אמנון מיכאל: גם לא יהיו את האנשים.
אמנון מיכאל: המקום אידיאלי מאוד, בן נוכח פה, שהוא מדריך אצלנו בקהילה הטיפולית.
אמנון מיכאל: מדוע בן?
אמנון מיכאל: כי בן התחיל את האישפוזיות, הבניין שאתה מכיר וראיתם אותו, ישבנו מתחתיו, והוא עבר לקהילה הטיפולית.
אמנון מיכאל: הוא בעבר היה בהוסטל בכרמיאל וחזר אלינו כמדריך, ואני מאוד אשמח שהוא יגיד כמה מילים על כל התהליך הזה שהיה שם.
אמנון מיכאל: המקום ממש מתאים לצרכי האנשים, אתם ראיתם, המקום מבודד, משקיף על המים, יש פה איזה מקום ככה להתחברות, הטבע שם נמצא, נוכח ובעיניי חבל לזנוח אותו.
אמנון מיכאל: אנחנו השקענו שם מעל עשרה מיליון שקלים כספי מדינה, אלו כספי מדינה.
אמנון מיכאל: המקום היה הרוס, לא היה שם כלום והיה צריך לאט לאט לגייס כסף.
רם שפע: כספי מדינה, משרדים ממשלתיים ששמו שם כסף?
רם שפע: בשנים הראשונות בעיקר?
אמנון מיכאל: כן, כל מה שצברנו, לקחנו והבאנו מפה ומשם ומהגורן והיקב לאסוף ולארגן.
רם שפע: ונכון לכרגע אתה יודע מטרה אחרת שמיעדים עליה את הקרקע?
אמנון מיכאל: לא, אין מטרה.
רם שפע: לא, אולי נשמע.
אמנון מיכאל: כלומר, מה שאני יודע ואני יודע, כי זה היה איתי, כל השמונה שנים האחרונות, אנחנו מנסים לעבור, ניסינו ועדיין מנסים לעבור למסגרת אחרת בתפן.
אמנון מיכאל: יושבת ראש מועצת של תפן, סיגל, היא אישה טובה ובאמת חמה, אמרה זה לא שאני עושה לכם טובה, אנחנו רוצים אתכם פה במועצה התעשייתית תפן.
אמנון מיכאל: התחלנו לאתר מקום ועשינו מדידות והכל טוב ויפה, אחר כך אמרו לא טוב המקום הזה ואז מצאנו מקום יחד איתם, עם המועצה כמובן, עם המועצה, עם מהנדס העיר ועם מנכ"ל המועצה.
אמנון מיכאל: עשינו מדידות, התחלנו לעשות פרוגרמה רצינית ומרגשת מאוד, באמת פרוגרמה יפיפייה, השקענו בזה כסף ואז הרגולטורים באו ואמרו זה לא טוב והגנת הסביבה אמרו לא מתאים, למה?
אמנון מיכאל: לא ברור.
אמנון מיכאל: יש שם מפעלים לא מזהמים, תפן בכל זאת היא הייטק וכל מיני טכנולוגיות, עדיין אנחנו בבעיה לעבור למקום וגם ככה זה ייקח שנים.
אמנון מיכאל: זה לגייס כספים, להשקיע במקום, תהליכים של מדינת ישראל להעביר את כל התוכניות, זה ייקח הרבה מאוד שנים.
אמנון מיכאל: בנוסף, אף מקום אחר לא כל כך רוצה אותנו.
אמנון מיכאל: בדקנו שבעים ומשהו מקומות ומועצות, נימב"י, כולם יודעים מה זה נימב"י, נכון?
אמנון מיכאל: אף אחד לא באמת רוצה שמכורים לסמים יהיו בקרבתו או בתוך המועצה שלו.
אמנון מיכאל: תפן נראתה לנו הזדמנות פז, אבל אלו גם תהליכים שלוקחים הרבה זמן ועדיין הגנת הסביבה מתנגדים, הם ברגע זה מתנגדים.
אמנון מיכאל: אנחנו מערבים את המתכננת של המחוז, את אורי אילן שהוא יושב ראש הוועדה המתכננת המחוזית, זה לא כל כך עובד ונקווה שזה יתקדם.
אמנון מיכאל: בינתיים, אין לזה פתרון וכרגע אין תוכניות לשטח הזה ואנחנו נחזור להיות במה שהיינו.
אמנון מיכאל: הנה, אתם רואים כאן, זה המקום שעשינו.
אמנון מיכאל: רם, סיפרתי לך שהלכתי פעם עם הישוב שלי, לקחתי את אב הבית אמרתי לו אני רוצה כמו ביובלים, כמו בישוב שלי, אז עשינו את כל אמפי התיאטרון שיש שם וזה.
רם שפע: בן אדם שאוהב כדורגל רק מדמיין איך הוא עומד שם מהזווית גול לחיבורים.
אמנון מיכאל: אז, שמנו את הדשא והם משחקים, אלו דברים שעשינו.
אמנון מיכאל: (באמצעות מצגת) הנה, זה היה ככה, ככה קיבלנו.
אמנון מיכאל: ככה באתי וראיתי את המקום פרוץ.
אמנון מיכאל: אפשר להעביר.
אמנון מיכאל: הנה, זה המקום.
רם שפע: זו הזווית אל האגם?
אמנון מיכאל: זה עכשיו, זה היום.
אמנון מיכאל: תסתכלו איך זה נראה היום.
אמנון מיכאל: אנחנו שמנו הכל, מאלומיניום ועד הכל.
אמנון מיכאל: דרך אגב, הלכתי עם המפקח של משרד הרווחה, הלכנו לחפש אלומיניום ובחרנו אלומיניום ירוק בקבוק, זו ככה סתם אנקדוטה.
אמנון מיכאל: זה היה ככה וזה היה ככה.
אמנון מיכאל: הנה, כאן אכלנו, כאן ארוחת הצהריים שאכלנו.
רם שפע: כן, כן אני מבין.
רם שפע: אוקיי, יפה.
אמנון מיכאל: אלו המטופלים היום.
אמנון מיכאל: כאן המפל שעשינו מי שזוכר.
אמנון מיכאל: זה ככה היה וזה היום, זה שעשינו את יום הזיכרון לחללי צה"ל.
מיכל מרים וולדיגר: אז מה הבעיה היום, שחרב הפינוי עומדת על צווארכם?
רם שפע: טוב, לא חזרנו על הפרטים, אפשר רגע לדבר עליהם.
רם שפע: אבל, בגדול היה בהתחלה הסכם לחמש שנים, הוא הסתיים ומאז מאריכים אותו בעצם בתוקף כל שנה.
רם שפע: על פניו, נכון לכרגע, עד סוף שנת 2022 ההסכם הזה מסתיים?
רם שפע: אנחנו רוצים לבחון את האפשרות לעשות משהו יותר משמעותי ויותר ארוך טווח, אבל אני רוצה לשמוע גם את הגורמים האחרים לפני.
רם שפע: בן, הגעת עד לפה, כמובן רשות הדיבור שלך.
בן יוסף שלמה: קודם כל, בוקר טוב לכולם.
בן יוסף שלמה: אני אסיר תודה להיות פה, ככה אני יודע שאנחנו מדברים בעצם על המקום.
בן יוסף שלמה: בנוסף, אני אסיר תודה על כך שאמנון הזמין אותי לפה.
בן יוסף שלמה: קודם כל, אני מאוד מתרגש, פעם הראשונה שאני בכנסת בחיים שלי וגם יושב עם חברי כנסת, זה לא מובן מאליו בשבילי, זה גם מראה עד כמה רחוק הגעתי בחיים שלי בזכות המקום, בזכות הקהילה.
בן יוסף שלמה: אני בן שלושים ושמונה, אני נקי רק להיום, אנחנו סופרים ימים לא שנים ועשורים.
בן יוסף שלמה: אני נקי רק להיום חמש שנים, עשרה חודשים ועשרה ימים, אוקיי?
בן יוסף שלמה: ואני חי את התכנית שלמדתי בקהילת הדרך.
בן יוסף שלמה: התכנית היא תכנית של רק להיום, אוקיי?
בן יוסף שלמה: ובזכות זה אני נקי היום.
בן יוסף שלמה: אני מדריך בקהילת הדרך כשנתיים וחצי, הגעתי לאשפוזית הדרך בגיל שלושים ושתיים, מרוסק, חסר תקווה, חסר ישע, שוקל חמישים קילו.
בן יוסף שלמה: אם אני אראה לכם תמונה איך הייתי נראה לפני כמעט שש שנים ואיך אני נראה היום, לא הייתם יכולים לזהות את הבן אדם.
מיכל מרים וולדיגר: היית בעוד מקומות?
מיכל מרים וולדיגר: בלי להזכיר את שמם, כלומר זו הייתה הקהילה הראשונה שלך או שזו הראשונה שלך?
בן יוסף שלמה: הקהילה הראשונה שלי, במשך השנתיים האחרונות של השימוש שלי הייתי בארבע גמילות.
בן יוסף שלמה: הגמילה הרביעית הייתה קהילת הדרך וזו הייתה הגמילה האחרונה שלי.
בן יוסף שלמה: משם, ירדתי לקהילת הדרך מדלת לדלת.
בן יוסף שלמה: האמת שמאוד חשוב לי להדגיש וגם לחזק את מה שאמנון אמר מקודם - - -
מיכל מרים וולדיגר: אבל, לא ירדת, עלית.
מיכל מרים וולדיגר: אתה ירדת פיזית, עלית, המשכת הלאה.
בן יוסף שלמה: כן, עליתי רוחנית ונפשית.
בן יוסף שלמה: באמת, האשפוזית נמצאת בדיוק מעל הקהילה.
בן יוסף שלמה: יש את המשפט שאומר מדלת לדלת, אוקיי?
בן יוסף שלמה: אני בתור מדריך היום שגם עושה עוד כמה תפקידים בקהילה, שאני גם רכז של הסברה ומניעה לנוער שבאים מכל מיני בתי ספר, וכמובן אני גם מגיע לכל מיני אשפוזיות באזור הצפון, על מנת לגייס מטופלים.
בן יוסף שלמה: המטופלים תמיד שואלים, הוא אומר תשמע, אני מסיים ב-28 לחודש, אני אבוא ב-31, יש לי כמה סידורים שאני צריך לטפל בהם.
מיכל מרים וולדיגר: קצת אוויר לנשימה.
בן יוסף שלמה: ואני אומר להם, אין מצב, אתה מגיע, אתה מגיע מדלת לדלת.
בן יוסף שלמה: זאת אומרת, כאילו אתה יוצא מפה ומגיע אלינו ישר ואם צריכים ללוות שלך, משה האב בית שלנו והוא הולך ואוסף אותם פיזית ומביא אותם.
מיכל מרים וולדיגר: הם נופלים בין המרווחים.
בן יוסף שלמה: נכון, אבל אני גם רוצה להדגיש שהמטופלים שיש איתם הכי הרבה הצלחה אלו המטופלים שיורדים מהאשפוזית שלנו.
בן יוסף שלמה: אחת מהסיבות לכך, אני חושב שזה בגלל שאין להם לא ימינה או לא שמאלה.
בן יוסף שלמה: זה רק כאילו לרדת, זה בעצם ימינה נכון?
אמנון מיכאל: רק ימינה.
בן יוסף שלמה: רק ימינה לקהילה.
מיכל מרים וולדיגר: זה לא פוליטי, נכון?
בן יוסף שלמה: לא, זה לא פוליטי.
בן יוסף שלמה: התכנית שלנו היא ללא פוליטיקה, ללא גזע, ללא מין וללא דת, כמובן ברור.
בן יוסף שלמה: אני מכבד את הדעה הפוליטית של כל אחד, אני מחליט גם לא לדבר על זה יותר מדי.
בן יוסף שלמה: אני רוצה בעצם גם להגיד לכם בתור מטופל מה המקום עשה בשבילי, המקום פיזית עכשיו, לא רק המקום, עמותה, ברוח.
בן יוסף שלמה: קודם כל, המקום הזה, אני יודע להגיד שעם זה שעשיתי מסירה או פרידה מהסם, ביום שנפרדתי מהסם יצאנו למטע של הזיתים למעלה והיינו שם.
מיכל מרים וולדיגר: מאיפה אתה בארץ במקור?
בן יוסף שלמה: אני מארצות הברית במקור, בארץ אני מהמרכז, אבל נולדתי וגדלתי בארצות הברית.
בן יוסף שלמה: באיזה שהוא חסד, בגיל עשרים ושמונה, אחרי שהייתי הרבה בארץ ובארצות הברית, הגעתי לארץ - - -
רם שפע: השתקעת פה.
בן יוסף שלמה: כן, ומאז אני פה.
בן יוסף שלמה: אז, אני רוצה להגיד המקום הזה, שזה כאילו ככה, בכפר שלו ומרוחק מכל העולם, המים שליד והזיתים מסביב.
בן יוסף שלמה: כאשר הגעתי לשם באמת הייתה לי הזדמנות להתנתק מהעולם.
בן יוסף שלמה: מכור שהוא צריך לעבור תהליך של שינוי, הוא לא יכול להיות בתוך כל הבלגן של העולם.
בן יוסף שלמה: דרך אריאלה הוא מקום מדהים, אבל אתם גם תגיעו לשם וזה בלב העיר.
בן יוסף שלמה: הייתם אצלנו ואתם תהיו שם ואתם תבינו בדיוק על מה אני מדבר, הפיתויים, הקשיים שנמצאים מסביב.
בן יוסף שלמה: אני יודע שבשבילי המקום הזה, בתור מטופל, שהייתי משקיף על המרפסת של הצוות והייתי אומר לעצמי, וחלמתי ואמרתי, יום אחד אני רוצה לעמוד במרפסת הזו, במקום הזה ולהיות מדריך ולהעביר בשורה למכורים שעדיין סובלים.
בן יוסף שלמה: היום אני מצליח לעמוד על המרפסת ולהשקיף על המטופלים, משקיפים עליי וחולמים, אני מקווה.
בן יוסף שלמה: אבל, אני בעצם רואה שאני נמצא באותו מקום ומעביר את הבשורה, ובשבילי זה לא מובן מאליו.
בן יוסף שלמה: החשיבות של המקום, כבר שלוש עשרה או ארבע עשרה שנה, שאנחנו נמצאים שם אני חושב שזה מאוד חשוב.
בן יוסף שלמה: עם כל מה שאנחנו עוברים, על מנת למצוא מקום אחר, כרגע החבר'ה שנמצאים שם צריכים להיות שם.
בן יוסף שלמה: אני חושב שזה צריך להיות מספר אחד בעדיפויות - - -
רם שפע: בסדר העדיפויות.
בן יוסף שלמה: זהו ותודה רבה.
רם שפע: קודם כל, תודה שבאת.