GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קריאה: באמת ממש ממש תודה לך ולשורי על כל מה שאתם עושים פה, זה פשוט מדהים מדהים.
קריאה: אין לי מילים.
ענבר בזק: אני גם, אני מודה שזה ממש ניפץ לי סטיגמה.
ענבר בזק: אמרתי את זה, שאלתי את הבנות באיזה שהוא שלב, יש איזה תדמית על המסגרות של המדינה, של הרווחה, שומעים תמיד בתקשורת על התעללות ודברים נורא קשים ואתה בא ואתה רואה אנשים שמחים ומאושרים והדברים ש-ח' אמרה ממש ריגשו, שהיא אומרת: לא הרגשתי נראית עד שהגעתי לפה.
ענבר בזק: זה דבר מדהים.
ענבר בזק: ניסיתי להבין מה הסוד של המקום, אם זה באמת הריחוק והשטח הירוק או הצוות, זה כנראה גם וגם וגם וגם, עשיתם פה באמת משוואה מאוד נכונה, אבל לא הבנתי בסוף מכל הסיפור, אז מה חסר לכם?
ענבר בזק: מה אנחנו יכולים לעזור?
קריאה: שלא יביאו רתכים מרומניה.
ענבר בזק: אתה אומר שהחשבונית תגיע בדואר.
קריאה: שלא יביאו רתכים מרומניה, למשל.
ענבר בזק: רגע, כמה רתכים המקום הזה מייצר?
ענבר בזק: אני יודעת שחסרים אלפי רתכים.
אוריה גן: אומרים עשרות אלפי רתכים.
אוריה גן: אני לא יודע אם זה מוגזם או לא.
ענבר בזק: לא, חסרים בתעשייה הרבה מאוד.
אוריה גן: לא, לא תהיה בעיה בעבודה ברתכות.
אוריה גן: אני ניסיתי להגיד קצת אתגרים, אולי עכשיו לא נפתח את זה, אבל אני אשמח לפרט, אני מוכן גם לכתוב לוועדה.
ענבר בזק: כן, בדיוק.
ענבר בזק: אני לא רגילה שמביאים אותנו ולא מבקשים כלום.
רם שפע: עוד מישהו רוצה להגיד משהו?
רם שפע: אני גם רוצה, אבל אני אשמח לשמוע.
רותם אפודי: כן, אני גם מודה לכם על הביקור.
רותם אפודי: הייתי פה לפני לא מעט שנים, הרבה השתנה, אולי גם הפרספקטיבה שלי השתנתה ואני רואה דברים אחרת, מאוד נהניתי, מאוד נרגשת להיכנס לתפקיד.
רותם אפודי: וזהו, תודה רבה.
קריאה: רציתי להגיד תודה לבת שבע, שהיא כבר ותיקה פה, כמעט כמו יגאל.
אוריה גן: רם, אבל יש לנו גישה של כוחות.
אוריה גן: אם תשים לב, בדנ"א של מלכישוע אנחנו משדרים פה גם לאנשים, אנחנו לא מסכנים, אנחנו לא מקבצים נדבות, אנחנו לא מסכנים, לכל מי שמגיע לפה יש כוח ויש לו יכולת וכך גם העמותה עובדת.
אוריה גן: גם אם חסר, בסדר, חסרים לנו דברים, נדבר עליהם.
רם שפע: קודם כל אני ממש מרגיש גרון חנוק כבר איזה כמה שעות.
רם שפע: אני אספר את זה דרך סיפורון קצרצר.
רם שפע: שאלתי אותך אם עזי רחים, שאני מבין שהוא עבד פה הרבה שנים, הוא קיבל אותי ללימודים בסמינר הקיבוצים, חבר יחסית הרבה שנים.
רם שפע: הכרנו כבר לפני, אז זה לא היה ממש ריאיון ללימודים, ואחת השיחות שהיו לנו זה אם אני בא להיות מורה או לא.
רם שפע: לא הייתי בטוח.
רם שפע: אני משלב את זה להיום, ענבר דיברה על זה קודם, כשאתה חבר כנסת אתה כל הזמן מתלבט כמה אתה מגיע לשטח לסיורים וכמה אתה בטירוף של הכנסת, כי אנחנו בטירוף, חנן יודע, עידית סילמן יושבת ראש הקואליציה, החיים שלנו די אינטנסיביים, כמו של כולם, כל אחד בתחום שלו, ואתה תמיד שואל את עצמך כמה לרדת לצלול לפגוש וכמה זה טוב, אני כבר יודע, בסדר, נדאג לזה.
רם שפע: וכל פעם מחדש יש לי את השלב הזה שאתה כבר בדרך לסיור ואתה אומר אוקיי, אני פה, אני אביא את עצמי, ואז כשהזמן עובר אתה מבין כמה זה משמעותי ואתה יוצא מפה ואתה אומר: אוקיי, זה הדבר היחיד שאני הולך לעשות עכשיו, הכנסת זה שטויות, הם כל הזמן רבים.
רם שפע: אני מספר את זה דרך הסיפור האישי שלי במובן הזה שחוויתי פה חוויה מאוד מאוד מאוד מעצימה של מה אתם עושים, גם אתם במשרד, כל אחד במקום שלו, ההתעסקות היום יומית, הטירוף של מה אנחנו מביאים עליכם ומפילים עליכם ותכניות וכן תקציבים ולא, בסוף כאילו כל החבר'ה שהלכו איתנו פה, ראיתי פה פסיפס קטן של החברה הישראלית.
רם שפע: אז אני גם מרגיש שיצאתי מפה עם המון השראה ואני גם אומר לכם תודה על היום הזה, לראות את הבנות.
רם שפע: נשארנו פה עכשיו חמש דקות לדבר איתן רגע, אמרתי ל-ח' שעכשיו הבאנו קצת כסף ליוצאים בשאלה.
רם שפע: אחד הדברים בהסכמים הקואליציוניים, הדבר הזה הגרוע שחברי הכנסת עושים, והנה, הנה אני פוגש את המשמעות של זה דרך מה שאתם עושים אחר כך ועושות.
רם שפע: אז אני מאוד מאוד מאוד שמח שהגענו לפה לפגוש אתכם, אני לא יודע אם נצליח לעשות את כל מה שאני חולם עליו עכשיו, אבל בטוח שנשתדל וגם בסיכום אני אגיד, זה קצת נפתח בהתחלה, לגליזציה, קנביס וזה, אז נכון, יש לנו כל מיני שאיפות ומטרות, אבל אנחנו אחראים ומבינים, לפחות אני יודע לדבר על עצמי ועל ענבר.
רם שפע: אז זהו, תודה על היום יום שלכם, היה מאוד מוערך.
ענבר בזק: המקום הזה, עם כל זה שהוא מעורר השראה והכול, בואו נזכור שבסוף תפקידנו בוועדה הוא לגרום לאנשים לא לבוא הנה.
ענבר בזק: טוב שהמקום קיים, אבל עיקר המשימה שלנו זה לגרום לנוער לא להגיע הנה.
רם שפע: אני כבר זורק את זה לזרקור, אני לא יודע אם נפתח אותו פה, אמרתם מקודם, לא ניכנס לזה, אבל הסיפור של הסברה או של תכניות, כל ההליך החינוכי הוא האירוע, ברור ששם צריך להתחיל.
רם שפע: היה מעניין שדיברתם על זה שזה לא עובד.
רם שפע: אולי לא עכשיו, אבל כן חשוב לנו מאוד, גם בוועדה נעשה על זה דיונים כי זו אחת ההתמקדויות שלנו, מאוד נשמח לשמוע את הזווית שלכם.
אוריה גן: ככל שאנחנו נטפל יותר בבני נוער בשלבים הראשונים אנחנו פחות נטפל בהם בקהילות הטיפוליות.
אוריה גן: ועוד פעם, לצערי אנחנו רואים את אלה שלא הצלחנו איתם כנערים, הם מגיעים לפה כמבוגרים.
ענבר בזק: אני גם חושבת שהפרספקטיבה שלכם יכולה לתת לזה כי דיברנו על זה שיש המון אנשים שמעשנים סמים קלים ומריחואנה ולא מתמכרים, זה כנראה הרוב, אבל כן להבין מה הופך בן אדם ליותר נוטה להתמכרויות.
ענבר בזק: אתם רואים אותם, אתם רואים איזה מכנה משותף.
קריאה: אפשר לדבר על זה המון, בהחלט.
ענבר בזק: ואז אם אותם מאתרים בשלב מוקדם ובהם מטפלים בתוך הקהילה – זה באמת מעניין.
אוריה גן: תודה לכם.
אוריה גן: זה כבוד, כבוד בשבילם וכבוד בשבילנו שבאתם לפה.
ענבר בזק: אני הייתי בטוחה שאתה לקחת את הארבעה הכי רהוטים לדבר איתנו ואז כשהסתובבנו זה היה: מה קורה פה במים?
אוריה גן: כל מי שמבקר אומר את זה.
אוריה גן: זה בדיוק הפוך, אני אומר להם כל הזמן: מה הבאתם לי אותו עכשיו?
אוריה גן: הפוך.
אוריה גן: כל אחד פה הוא עולם ומלואו, כל אחד פה יודע לדבר.
רם שפע: בוקר טוב לכולם, אני שמח לראות פה הרבה אנשים ובעיקר אנשים צעירים.
רם שפע: אני מתנצל על העיכובון, התכנסנו פה לדיון שלנו בנושא אתגרי הצעירים בשוק העבודה בישראל, נדבר באופן כללי על שוק העבודה ועל מצב הצעירים בו אבל זה במסגרת יום מיוחד שקורה היום בכנסת, שיזמה חברתי הטובה משכבר הימים נעמה לזימי, חברתי לסיעה, שנראה לי שזה קוריוז טוב לוודא שאתם יודעים שהמפגש הראשון שלי ושל נעמה לזימי בפעילות החברתית שלנו היה קרב משותף שלנו ב-2010 בהתאחדות הסטודנטים על ניסיון להעביר להעסקה ישירה את המאבטחים ועובדות הניקיון, להעסקה ישירה בסמינר הקיבוצים ואונ' חיפה.
רם שפע: אז שתדעו, אפרופו עולם התעסוקה, ככה לפחות אנחנו התחלנו את הממשק שלנו.
רם שפע: והנה היום אנחנו ממשיכים אותו בעוד הרבה גזרות.
רם שפע: כשהתכוננו לדיון ניסינו למפות את כל הנושאים שאנחנו רוצים לדבר עליהם, והבנו שזה פשוט בלתי אפשרי.
רם שפע: נתקענו עם רשימה אינסופית של דברים שחשוב לי להגיד.
רם שפע: אז אני אעשה הפוך, אני אגיד בחצי דקה, בעיניי דברים משמעותיים שאי אפשר להתעלם מהם, ואני אעביר אליכם כמה שיותר מהר את השרביט.
רם שפע: אני אגיד מראש, יש פה הרבה אנשים שרוצים לדבר, ובזום יש עוד מלא אנשים שביקשו לדבר, וכל אחד, בצדק, חשוב לו נורא להביא את הזווית שלו.
רם שפע: אז תהיו קולגיאליים, תהיו תמציתיים, כדי שכמה שיותר אנשים שנרשמו לדבר יוכלו לדבר.
רם שפע: אני אגיד ברמה האישית, בעצם עסקתי הרבה שנים, גם לפני שהגעתי לפה, בעיקר בהתאחדות הסטודנטים בהמון המון הקשרים של עולם העבודה לצעירים.
רם שפע: יש פה כמה שותפים שלי שעשינו הרבה דברים בשנים שלפני.
רם שפע: ובעיקר אני חושב שהדבר הגדול שכולנו מבינים שהשוק והדינמיות החסרת מעצורים של הדור הצעיר מייצרת אתגרים שהעולם והמדינה עוד לא יודעים עד הסוף איך להתמודד איתם.
רם שפע: וזה נכון על כל זווית.
רם שפע: זה נכון על אתגרים של פריפריה ומרכז, שהם בעוד הרבה מאוד הקשרים.
רם שפע: וככל שאנחנו הולכים לאוכלוסיות עוד יותר מוחלשות אז זה יותר מאתגר.
רם שפע: יש לנו הרבה פערים בחברה החרדית, כמובן בחברה הערבית.
רם שפע: שאלות על שוק העבודה, ועל היכולת של האקדמיה, או של כל עולם הלימודים, על חיבורים, על תפקידה של האקדמיה אל מול שוק העבודה, כמה התמחויות מצליחות להשפיע, כמה לא.
רם שפע: המון המון סוגיות, שאני מרגיש שככה צריך לגעת בהן.
רם שפע: ואני אגיד את הזווית האישית שלי, וזה מה שעסקתי בו באוטו בבוקר, וגם ראיתי שעכשיו גם פורסם, וזה הסיפור של הסכם השכר מול הסתדרות המורים, וכל מה שקשור להעסקה של מורים צעירים באופן כללי, או מורים בתחילת דרכם.
רם שפע: אחד הנושאים הבוערים ביותר בעיניי.
רם שפע: אז הנה יש לנו עוד זווית אחרת, אבל סופר משמעותית, שמשפיעה בכלל גם על כל המערכת שלנו.
רם שפע: בעיניי זו גם נקודה מאוד חשובה להתעסק בה.
רם שפע: אז עד כאן.
רם שפע: נתחיל בעיקר עם מי שהכינו מצגת.
רם שפע: תדעו, זה תמיד עוזר לתת קדימות, כדי לייצר סדר.
רם שפע: אז נתחיל עם משרד הכלכלה, עם מתן חמו, בבקשה.
מתן חמו: נעים מאוד, מתן חמו, זרוע עבודה, משרד הכלכלה, מינהל תעסוקת אוכלוסיות.
מתן חמו: אחראי על קידום תעסוקת צעירים.
מתן חמו: זרוע עבודה היא יחידת סמך של משרד הכלכלה, האחראית על קידום ופיתוח שוק העבודה הישראלי, והעלאת הפיריון במשק.
מתן חמו: אני אגיד שזה לא סוד, כולנו שומעים בתקשורת פרסומים, ששיעור התעסוקה כיום חזר להיות כמעט דומה, כמעט אותו הדבר כמו לפני הקורונה.
מתן חמו: אני רק אגיד שאני מתייחס לשיעור התעסוקה ולא לשיעור האבטלה.
מתן חמו: יש בזה חישובים טיפה שונים.
מתן חמו: התבקשתי להביא נתונים עדכניים לגבי מצב תעסוקת הצעירים וההשפעה של משבר הקורונה.
מתן חמו: היתה פה איזו שיחה קטנה לפני זה, אני אגיד שיש הרבה מאוד נתונים שנזרקים באוויר.
מתן חמו: אני חושב שעדיין חסר תמונת מצב מגובשת, מלאה.
מתן חמו: אני אגיד שכן אנחנו עובדים על זה, ויש לנו פה נתונים חדשים יחסית שהוצאנו ועיבדנו מהלמ"ס.
מתן חמו: כמו שאתם יודעים נתוני הלמ"ס הם טיפה בדיליי, ונכון לרבעון האחרון, וזה לא מופיע כאן, זה כבר עלה לשישים אחוז בקרב הצעירים, שיעור התעסוקה בקרב קבוצת הגיל של שמונה עשרה עד עשרים וחמש.
מתן חמו: אבל כן אפשר לראות את ההשפעה המאוד משמעותית של הקורונה וההתאוששות, ואת הפערים בין קבוצות הגיל.
מתן חמו: זאת אומרת ששיעור התעסוקה של קבוצת הגיל שמונה עשרה עד עשרים וחמש הוא תמיד היה נמוך יותר, והוא נשאר נמוך יותר.
מתן חמו: זה כולל בתוך זה גם את הסטודנטים, חשוב לציין, שהם לא נחשבים פה בתוך שיעור התעסוקה.
מתן חמו: אבל כן אם לוקחים את שיעור האבטלה, שמנכה את שיעור הסטודנטים, רואים ששיעור האבטלה בקרב צעירים עומד על שבעה אחוז, שזה גבוה בשלושה אחוז מהממוצע הכללי.
מתן חמו: שיעור האבטלה הכללי עומד על ארבעה אחוז בערך.
מתן חמו: שיעור האבטלה של צעירים, גם לפני הקורונה היה יותר נמוך, הוא נשאר יותר נמוך.
מתן חמו: הוא לא התאושש במאה אחוז למימדים שהיו לפני כן.
מתן חמו: וכן אפשר לראות את הפערים הקלים, את המהפך בקבוצות הגיל של עשרים ושש-שלושים וחמש לעומת שלושים ושש ומעלה, במהלך ולאחר תקופת הקורונה.
מתן חמו: מספר המשרות הפנויות במשק היום גדול מאי פעם.
מתן חמו: לא הבאתי את זה כאן, אבל הוצאתי מהלמ"ס רגע לפני הדיון ואני אגיד שאם מחלקים את זה לפריפריה, לעומת מרכז, באיזור תל אביב והמרכז יש שבעים ושמונה אלף משרות פנויות, שזה יותר מכפול מאיזור הצפון והדרום, כולל חיפה.
מתן חמו: שם זה עומד על שלושים וחמש אלף.
מתן חמו: זה יכול להסביר באיזו שהיא מידה את הפערים בין המשרות הפנויות לבין הצעירים, איפה הם נמצאים, מה ההכשרה והכישורים וההשכלה שלהם.
מתן חמו: זה שיש הרבה משרות פנויות לא אומר שמחר בבוקר כל הצעירים יכולים לאייש אותן.
מתן חמו: נדרשת עוד איזו שהיא פעולה.
מתן חמו: ניסינו לחלק את זה לפי מדד סוציו-אקונומי, של הלמ"ס, ליישובים שהם בעצם נחשבים כפריפריה חברתית-גיאוגרפית.
מתן חמו: ורואים, שוב, כמו קודם, שגילאי השמונה עשרה עד עשרים וחמש, כמובן הם באופן כולל בכל הארץ, שיעור התעסוקה שם יותר נמוך.
מתן חמו: ואם מסתכלים על היישובים במדד אחד עד חמש זה נמוך עוד יותר מאשר היישובים במדד גבוה יותר.
מתן חמו: ומעניין לראות שפה דווקא אם מסתכלים על קבוצת הגיל האמצעית, של עשרים ושש-שלושים וחמש, היא לא שונה מקבוצת הגיל המבוגרת יותר, ואפילו אפשר להגיד שמבוגרים מעל גיל שלושים ושש, לצורך העניין כל אחד אומר מבוגרים בפילוח גילאים אחר, אבל בקבוצת הגילאים של שלושים ושש פלוס, ביישובים במדד אחד עד חמש דווקא המצב הוא באופן בולט חמור יותר.
רם שפע: נראה לי אבל שצריך להגיד, אם אני רגע מרדד את הגרפים, שבסוף אין שינוי דרמטי במרוצת השנים, כלומר רוב הגרפים נראים דומה.
רם שפע: ההשפעות על קבוצות הגיל נשארות אותו דבר.
רם שפע: גם בעקבות המשבר של הקורונה, וגם הצמיחה מאז.
מתן חמו: נכון.
מתן חמו: שווה לראות את זה.
מתן חמו: ובכל קבוצות הגיל רואים את השפעת הקורונה וההתאוששות הלא מלאה, ואת הפערים של הפריפריה.
מתן חמו: אני חושב שתופעה שאותנו מאוד מעניינת ומאוד חשובה, ואני חושב שצריך לשים אותה על השולחן, היא כן תופעה ידועה בכל העולם, צעירים חסרי מעש.
מתן חמו: צעירים שלא עובדים ולא לומדים.
מתן חמו: אני אגיד שאפשר לראות את ההשפעה המאוד משמעותית של הקורונה.
מתן חמו: שנת 2019 והלאה, בקבוצות הגיל הצעירות יש עלייה מאוד משמעותית של שיעור האנשים הם חסרי מעש, באופן יותר משמעותי מקבוצת הגיל המבוגרת יותר.
מתן חמו: ואני אגיד את זה גם במספרים אבסולוטיים מה שלא מופיע כאן, מדובר נכון לסוף שנת 2021 בארבע מאות עשרים ושמונה אלף צעירים במדינת ישראל שהם לא עובדים, ולא לומדים.
מתן חמו: צעירים, אני פה שוב מתייחס, מגיל שמונה עשרה ועד סוף השנתון של שלושים וחמש.
מתן חמו: אם אני מתייחס רק לשמונה עשרה עד עשרים וחמש זה מאתיים עשרים וחמישה אלף.
מתן חמו: זה מספר מאוד מאוד גדול.
מתן חמו: מדברים הרבה על תופעת צעירים חסרי מעש בחברה הערבית.
מתן חמו: ברור שזה בולט ומשמעותי הרבה יותר באופן אבסולוטי, וביחס לגודל האוכלוסיה.
מתן חמו: מדובר על מאתיים עשרים ואחד אלף צעירים ערבים, בגילאי שמונה עשרה עד עשרים וחמש שהם לא עובדים ולא לומדים.
מתן חמו: וזה כן משהו שהממשלה נתנה עליו את הדעת, ומענה בהחלטות ממשלה לאחרונה.
מתן חמו: חשוב להגיד שצעירים שהם יהודים שאינם חרדים עדיין מדובר על מאה שבעים ושישה אלף צעירים.
רם שפע: מה אתה מרגיש שנעשה כבר עכשיו, או האם באמת הכספים שהוחלטו מגיעים ליעדם?
מתן חמו: אני אגיד למי שלא מכיר שהוקצו כספים מאוד משמעותיים לצמצום הפשיעה בחברה הערבית.
מתן חמו: בהחלט הדגש הוא על צעירים, וצעירים חסרי מעש.
מתן חמו: נכתבות תכניות, הגלגלים הממשלתיים עובדים, האישורים יוצאים, המכרזים יוצאים.
מתן חמו: כמובן שזאת נקודת התחלה, אבל משהו קורה שם.
מתן חמו: כי שמו הרבה דגש על החברה הערבית.
מתן חמו: בחברה היהודית שאינה חרדית יש מאה שבעים ושישה אלף צעירים שהם לא עובדים ולא לומדים.
מתן חמו: אני חושב שזו סוגיה שצריך לשים אותה על השולחן.
מתן חמו: היא כרגע פחות מטופלת.
רם שפע: הצטרפה אלינו חברת הכנסת נעמה לזימי.
רם שפע: הזכרנו אותך קודם וקצת סיפרתי על ההיכרות ההיסטורית שלנו.
מתן חמו: אני אגיד לטובת חברת הכנסת שהצטרפה, אחרי כל הרקע שמתי את הבעיה המרכזית שאנחנו מזהים על השולחן, שאני חושב שכרגע אינה מקבלת מענה, וזה צעירים שאינם עובדים ואינם לומדים בחברה היהודית שאינה חרדית.
מתן חמו: בחברה החרדית, שיעור הלומדים מאוד גבוה.
מתן חמו: בחברה הערבית יש החלטות ממשלה משמעותיות שנותנות לזה מענה.
מתן חמו: אז זו השורה הכי חשובה שהייתי רוצה כן שאנשים יזכרו פה מהדיון.
מתן חמו: גם את זה פילחנו לפי מדד סוציו-אקונומי, ופה כמובן אפשר עוד פעם לראות את הפערים בין קבוצות הגיל, וזה דווקא חשוב ומעניין להגיד שצעירים לעומת מבוגרים, עם יד על הלב, בהקשר הזה מצבם הוא לאו דווקא גרוע יותר.
מתן חמו: הקבוצה ששיעור שאינם עובדים ואינם לומדים הכי גבוהה היא דווקא מבוגרים, ביישובים במדד הסוציו-אקונומי הנמוך.
מתן חמו: כלים שאנחנו מציעים, זרוע עבודה כן מציעה, תוקצבה מקופסת הקורונה בממשלה הקודמת תכנית.
מתן חמו: היא לא תואמת את ההצעה ששמנו על השולחן, בזמנו באנו לשר הרווחה דאז, כשהיינו חלק ממשרד הרווחה, שמנו תכנית מאוד משמעותית, תוקצב מה שתוקצב, יצאנו לדרך עם פעילות, פעילות שמציעה סל כלים רחב, מנסה לעבוד עם ארגונים בשטח, עם רשויות מקומיות, עם מרכזי צעירים.
מתן חמו: בעצם אנחנו מבינים שיש המון המון שחקנים ממשלתיים, וזאת גם נקודה חשובה.
מתן חמו: המון משרדי ממשלה הצעירים חשובים להם.
מתן חמו: המון ארגוני חברה אזרחית הצעירים חשובים להם.
מתן חמו: השוק אני חושב הוא באיזה שהוא מקום שדה שמרוב שחקנים הוא קצת מבורדק.
מתן חמו: ואנחנו מנסים דווקא לא לתת מענה שמתחרה בכולם, אלא דווקא לבוא ולעבוד עם השחקנים, לקחת איזה שהוא מקום של לחבר, לרשת, לתכלל, ולהוסיף במקומות שמזהים שבהם חסר.
רם שפע: זה נשמע מעולה ואידיאלי, עכשיו בואו נראה לאט לאט אם בארגונים זאת התחושה.
מתן חמו: אנחנו ביציאה לדרך.
רם שפע: אני מכיר את הכוונות, וגם יצא לי לעבוד הרבה שנים מול תאיר שמנהלת את הזרוע, ואני יודע כמה הכוונות מחוברות מאוד לחברה האזרחית.
מתן חמו: יש הרבה שחקנים.
מתן חמו: אני קורא לשיתוף פעולה.
רם שפע: נעבור לאורי מתוקי, אני יודע שביקשת לדבר בהתחלה כי אתה צריך לצאת.
אורי מתוקי: קודם כל תודה על הכינוס הבאמת חשוב, חברת הכנסת נעמה לזימי, ליושב ראש הוועדה, באמת אני חושב שזה דיון שדנים אותו הרבה, ולצערנו הוא ממשיך להיות קונקרטי כל הזמן.
אורי מתוקי: אני ברשות
אורי מתוקי: כם לא אציג מצגת, אני אגיד כמה דברים קצרים בתמצית ככל שאני יכול.
אורי מתוקי: להתייחס למה שאנחנו פוגשים, אנחנו בהסתדרות בעצם מטפלים בצעירים עד גיל עשרים וחמש, בענפי השליחים, המלצרות וכדומה, שזה בעצם הענפים המרכזיים של הצעירים בחלק התחתון יותר.
אורי מתוקי: ואני אנסה לשתף אתכם בתובנות של מה אנחנו פוגשים בשטח.
אורי מתוקי: אתחיל ואגיד שיש הרבה מאוד התייחסויות ודיבורים על דור הזד ודור הוואי, והמחוייבות לעבודה ואי מחוייבות לעבודה וכל מיני דברים כאלה.
אורי מתוקי: אני חושב שללא מעט, מבלי להיכנס, אני לא סוציולוג, לתופעות הסוציולוגיות, למה קורה בשטח.
אורי מתוקי: קודם כל אנחנו פוגשים בני עשרים פלוס, סטודנטים, חיילים משוחררים, צעירים מאלה שסקרת במצגת.
אורי מתוקי: וצריך להתייחס לכמה דברים.
אורי מתוקי: קודם כל, יוקר המחייה, ובעיקר יוקר הדיור, הוא דבר דרמטי.
אורי מתוקי: אם אנחנו נלך עשרים שנה אחורה, לימים שאני וחבריי היינו סטודנטים, אני חושב שהיה ניתן לראות יותר בקלות סטודנטים שמקיימים את עצמם מעבודת סטודנט, תוך כדי, שוכרים דירה, עושים את כל הדברים האלה.
אורי מתוקי: רבותיי, חמישים אחוז מהצעירים היום עוד טרום הקורונה חיים אצל ההורים שלהם.
אורי מתוקי: עד גיל שלושים וארבע.
אורי מתוקי: זאת אומרת אנחנו מדברים על סיטואציה שבה מאוד מאוד קשה להתקיים מעבודה.
אורי מתוקי: ובעצם התובנה המרכזית אולי שאני אתייחס אליה זה זליגה, אנחנו מטפלים גם בבני הנוער, שזה הוועדה הבאה, אופני ודפוסי העבודה של בני נוער זולגים לגילאי עשרים עד שלושים, ואני אתייחס לכמה מהם.
אורי מתוקי: קודם כל עבודה זמנית, מזדמנת, מתחלפת.
אורי מתוקי: עבודה, אני קצת מקצין את זה, אבל אני אגיד, עבודה שהיא כמעט לדמי כיס.
אורי מתוקי: זאת אומרת אם אתה לא מחזיק את הדירה שלך בעצמך, אז בעצם זה אוכל, ארוחה בבית קפה עם החברים, היציאה בערב, מאוד דומה לדפוסי העבודה של בני נוער.
אורי מתוקי: וזה גם מתחיל להראות ככה, גם מבחינת מחוייבות לעבודה וכדומה.
אורי מתוקי: נקודה שנייה, יש מושג שדנים בו היום הרבה, בעיקר בהקשר של הצעירים, לא רק.
אורי מתוקי: המעמד הפגיע.
אורי מתוקי: אנחנו מדברים על קבוצה שבדימוי הציבורי תמיד נורא כזאת שמחה ומגניבה ויפה, כמו שאני כבר בלי שיער, אולי כמו שהייתי פעם.
אורי מתוקי: רבותיי, בסופו של דבר העבודה של צעירים היא עבודה קשה, לא מעט ממנה בשחור.
אורי מתוקי: בדרך כלל במשהו היברידי של שחור עם העסקה, אם זה עולם הטיפים במלצרות, גם אם זזו שם דברים, אנחנו מטפלים בעולם השליחים, הכניסה של כלכלת הפלטפורמה דרך וולט, אנחנו נכנסים, היו דיונים חשובים בוועדת העבודה בהקשר הזה, שחשוב לציין אותם.
אורי מתוקי: וזרוע עבודה לקחו על עצמם להקים ועדה, אני מקווה שיתגבשו פה גם חקיקה ודברים.
אורי מתוקי: כי בעצם אנחנו רואים זליגה של אופני ודפוסי העסקה מאוד מאוד בעייתיים.
אורי מתוקי: ולכאורה זה מאוד קל.
אורי מתוקי: כי לבוא למישהו בגיל עשרים וחמש להגיד לו תשמע, מה אתה מעדיף עכשיו, ששים שקל לשעה ביד במזומן בטיפים, או פנסיה, ביטוח לאומי וכדומה.
אורי מתוקי: אבל אלינו מגיעות הבעיות.
אורי מתוקי: הפציעה, שאין לה מענה, או פתאום בנאדם כשהוא הולך למילואים הוא מגלה שהשכר שלו נמוך יותר, וכל מיני בעיות מהסוג הזה.
אורי מתוקי: אנחנו לא רוצים לחזור אחורה לעולם שבו הזכויות הסוציאליות הן פריבילגיה ולא זכות בסיסית.
אורי מתוקי: אני כן אגיד קצת אולי על הפעולה שלנו בתוך הדבר הזה.
אורי מתוקי: אנחנו כפי שאמרתי מטפלים בענפי המלצרות, ענפי השליחים, בכלל בצעירים אנחנו מטפלים באלפי פניות בשנה של חבר'ה בגילאי עשרים פלוס.
אורי מתוקי: בעיקר בענפים האלה.
אורי מתוקי: אנחנו מבינים שחוץ מהצעד שאנחנו מסייעים בו בהתאגדויות עובדים, איגדנו שנה שעברה את עובדי תן-ביס, לצערי אנחנו עוד בדין ודברים ומאבקים משפטיים עם החברה, אבל אנחנו הקמנו מועדון לשליחים בתל אביב, כאיזה שהוא ניסיון להבין שחלק מהבעיה של אותו מעמד פגיע היא לא רק שאלת התנאים, היא גם שאלת, נקרא לזה זקיפות הקומה.
אורי מתוקי: היכולת שלך להבין שאתה עובד, שמגיע לו דברים, שיש לו זכויות.
אורי מתוקי: ויצרנו מועדון שליחים לדוגמא, עשינו הרצאות.
אורי מתוקי: המקום, שהוא לא כל כך גדול, הוא אפילו יותר קטן מחדר הוועדה, תמיד מלא ממקום למקום בשליחים, שבאים ורוצים רגע לדבר לא רק על מה מגיע לי ולא מגיע לי.
אורי מתוקי: זאת אומרת על ניהול אלגוריתמי לדוגמא, היתה הרצאה של פרופ' זלמנסון, שחקר את הנושא הזה.
אורי מתוקי: ואנחנו מבינים שיש פה צורך לעורר את הציבור הזה להתאגד יחד, להבין, לעמוד לא רק על הזכויות אלא בכלל מי אנחנו ומה אנחנו.
אורי מתוקי: זהו, תודה רבה.
רם שפע: תודה לך, היה טוב שככה נתת זוויות אחרות של מה המגמות של כלכלת השליחים.
נעמה לזימי: אני אהיה קצרה כדי לתת לכולם לדבר, וגם אני עוברת את כל הוועדות של היום המיוחד הזה.
נעמה לזימי: אז קודם כל תודה רם, ממש, זה חשוב, וגם אני חושבת שהדיון הזה הוא מעין דיון מסגרת, שמאגד בתוכו גם את התחלואות, שוק העבודה הישראלי של ימינו.
נעמה לזימי: כי בסוף מי שסופג את זה וחווה את זה יותר מכל זו האוכלוסיה הצעירה, בעיקר במובנים של העדר בטחון תעסוקתי ויציבות תעסוקתית, שזה על הסקאלה הקשה של עובדי קבלן, חלטורות ועוד.
נעמה לזימי: אבל כמובן גם בתוך הלופ ההישגי הזה של תעסוקה, שהיא לא תעסוקת דור ההורים שלנו, של אותו מקום הרבה שנים.
נעמה לזימי: אני תמיד מספרת שאני הייתי בקבע בצבא, הייתי קצינה, וכשלא רציתי להמשך לקבע נוסף אמא שלי לא הבינה איך אני עושה את זה.
נעמה לזימי: יש עבודה יציבה, מי יוצא מעבודה יציבה, מי ממשיך לחיים.
נעמה לזימי: זה מאפיינים דוריים כל כך שונים, של דור שרגיל להיות במקום עבודה שלושים שנה, שהיתה לו פנסיה מאוד יציבה, זכויות סוציאליות נרחבות, מה שלנו אגב אין.
נעמה לזימי: ואני דווקא רוצה להגיד משהו, שאמרתי גם בדיון שלך, אני דווקא מעלה כביקורת, אני אומרת את זה גם למשרד הכלכלה.
נעמה לזימי: אבל זו לא ביקורת עליכם, אלא ביקורת על הממשלה או על התפיסה הממשלתית, גם של השנים האחרונות וגם כאן.
נעמה לזימי: בהקשר של עוד מיליון עובדים בהיי-טק.
נעמה לזימי: אותי זה מקומם.
נעמה לזימי: אני חושבת שאם אנחנו רוצים לראות כלכלה נרחבת, יציבה, כזו, אני בדיוק חוזרת מדיון על הצווארון הוורוד, עובדות הצווארון הוורוד.
נעמה לזימי: אני רוצה שנשים בגילי גם יהיו עובדות סוציאליות ופסיכולוגיות ואחיות ומטפלות.
נעמה לזימי: ואם אנחנו לא מטפלים בגרעון החברתי הזה, בגלל שאנחנו נשמרים כל כך מגרעון פיננסי, אגב מדומיין, אז אנחנו בעצם כושלים בתפקיד שלנו.
נעמה לזימי: כי אנחנו אומרים לאנשים צעירים שאם עתידם לא בהיי-טק, אין להם עתיד פה.
נעמה לזימי: ובסופו של דבר את הגרעון החברתי הזה לא יהיה אפשר לתקן.
נעמה לזימי: ואני חושבת שהסיפור פה, של הדור הצעיר, Y, Z, הוא לגמרי כלכלה מכלילה, צמיחה מכלילה.
נעמה לזימי: שצריכה להסתכל על צמצום אי השיוויון במקצועות.
נעמה לזימי: וגם בסופו של דבר המדינה חייבת לתכלל את הסיפור הזה סביב מקצועות חיוניים, ומקצועות פחות חיוניים.
נעמה לזימי: ומה לעשות, שפסיכולוגים, פסיכולוגיות, אחיות, מתמחות, זה מקצוע חיוני.
נעמה לזימי: כשאני מגיעה לבית דפנה, בביקור פתע, כי מתו שלושה חוסים, אני שואלת את המטפלים, אגב, שהם יחסית מבוגרים, כי לא מצליחים לגייס צעירים להיות מטפלים סיעודיים, בצדק, כי אין שום סיבה שצעיר יבוא לעבודה כל כך קשה בשכר מינימום, אין שום סיבה.
נעמה לזימי: אז מה אנחנו בעצם אומרים, האם אנחנו פשוט רוצים שהמקומות האלה יקרסו לגמרי?
נעמה לזימי: ובסופו של דבר גם ההיטקיסט יצטרך תור לפסיכולוג.
נעמה לזימי: ואם בן משפחה שלו יהיה חסר יכולת, הוא ירצה את המקום הכי טוב עבורו.
נעמה לזימי: אין מה לעשות.
נעמה לזימי: זאת המציאות.
נעמה לזימי: וכשהוא יגיע למיון הוא לא ירצה להיות במסדרון.
נעמה לזימי: ולכן הסוגיה הזו היא סוגיה כוללת, ובסוף היא פוגשת אותנו.
נעמה לזימי: את הצעירים והצעירות.
נעמה לזימי: כי הדילמה של מה ללמוד, איזה מקצוע לרכוש, איפה להשקיע, מה לעשות, היא דילמה שהמדינה יכולה לסדר לנו.
נעמה לזימי: ויכולה לאפשר לנו.
נעמה לזימי: המדינה לא עושה את זה.
נעמה לזימי: סליחה על הפסימיות יתר שבאתי איתה היום, אבל אחרי שפותחים את הדיון של עובדות הצווארון הוורוד, ופוגשים את הסייעות שפגשנו כל השנה, אז מגיעים לכאן גם עם המטען הזה.
רם שפע: המדינה עוד לא עושה את זה.
רם שפע: בשביל זה אנחנו פה.
נעמה לזימי: יש לך פה וועדה שיכולה להיות איזה שהוא ניתוב לדרך שונה, שמשנה את הכיוון הלא נכון שהמדינה הולכת אליו, יותר מידיי שנים.
נעמה לזימי: כי בסוף אנחנו רואים את זה.
נעמה לזימי: עם המדריכים בחסות הנוער, אפרופו עבודות זמניות.
נעמה לזימי: עם הפנימיות, המדריכים בפנימיות, עבודות זמניות.
נעמה לזימי: אנשים שבאים אחרי צבא, רואים שזה מזעזע, עזבו שאין להם את ההכשרה, ובורחים מהר.
נעמה לזימי: הנוער הזה מאבד אמון באנשים שלו, הם עוזבים, הכל חוזר חלילה.
נעמה לזימי: בבקשה, על כתפיך.
רם שפע: על כתפינו ביחד.
נעמה לזימי: ותודה רבה לכם ולכן שאתם פה, באמת, זה לא שאני מפילה את זה עליך, כי אתם עושים עבודה טובה.
נעמה לזימי: אני יודעת, אני גם שומעת.
נעמה לזימי: אבל זה פשוט צריך להיות משהו רחב יותר, ואחריות לאומית אני חושבת.
רם שפע: תודה נעמה.
רם שפע: אני בטוח שכולם מתחברים לעומק הדברים שלך.
רם שפע: הצטרף אלינו גם חבר הכנסת אלון טל ידידי ומיקירי הוועדה.
רם שפע: נעבור לפורום ארלוזרוב, אני מבין שגם אתם הכנתם מצגת.
יוני בן בסט: שמי יוני בן בסט, אני ראש תחום כלכלה בפורום ארלוזרוב, זה מכון מחקר מבית ההסתדרות, שמתעסק במחקרים על חברה וכלכלה ואיגודי עובדים או עבודה מאורגנת בישראל.
יוני בן בסט: מה שאנחנו עשינו, אנחנו עושים באופן כללי ניתוח של שוק העבודה חודשי.
יוני בן בסט: אנחנו משתמשים בנתונים חודשיים, גם קצת בדיליי, כי הנתונים בישראל מגיעים בדיליי.
יוני בן בסט: אני אתחיל בשורה התחתונה.
יוני בן בסט: אנחנו רואים שענפי צעירים, הניתוח שלנו ברמה הענפית אז כשמסתכלים על ענפים שבהם הצעירים נמצאים בהמוניהם, אז הענפים האלה סובלים, יש להם ממש מחסור במשרות שם, ויש בחלק מהמקרים ירידה בשכר ובחלק מהמקרים גם וגם.
יוני בן בסט: זאת אומרת יש לנו כאן איזו שהיא בעיה, אני אראה את זה בצורה רחבה.
יוני בן בסט: וכשאני אומר מחסור במשרות ושכר שהוא יחסית נמוך, למה אני מתכוון.
יוני בן בסט: מה שאתם רואים כאן, בירוק זה מספר המשרות, ובצהוב זה השכר.
יוני בן בסט: בחרנו שבעה ענפים שהם ענפי הצעירים, שיש בהם בעיקר צעירים.
יוני בן בסט: אנחנו מודדים בעצם את המצב לתרחיש שלא היתה קורונה.
יוני בן בסט: נניח והמגמה של השבע שנים האחרונות, לפני 2019 היתה ממשיכה, איפה היינו נמצאים.
יוני בן בסט: ואל מול זה אנחנו מודדים מה קרה לשכר ומה קרה למשרות.
יוני בן בסט: ובעצם אנחנו רואים שבענפי הצעירים יש לנו מחסור משמעותי במשרות, ובחלק מהמקרים גם ירידה לא מבוטלת בשכר.
יוני בן בסט: שוב, זה ברוב הענפים.
יוני בן בסט: וכאשינחנו אומרים כאן צעירים, שמונה עשרה עד שלושים.