GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תומר שרים: בתחום ההצעות, חקיקה מאסיבית בתחום יחסי העבודה, בנושא טיפים, בנושא כלכלית הפלטפורמה, ובנושא זכויות סוציאליות שעוברות ממקום עבודה למקום עבודה.
תומר שרים: כי כל החקיקה מתבססת על מקום עבודה אחד, מגיל עשרים עד ששים וחמש, שבע.
תומר שרים: וצריך להתחיל לעשות פה רפורמה לזה שאנשים צריכים לעבור עם הזכויות שלהם ממקום למקום.
תומר שרים: תודה .
רם שפע: אני יודע שחברת הכנסת רייטן מאוד מאוד עסוקה בזה, ובינתיים אני עסוק בלנסות להביא את הרוב, כדי שמי שיעביר את אותם דברים שאנחנו עובדים עליהם.
רם שפע: אתגר קטן, לא משהו מטריד במיוחד.
סנדי ממיסטבלוב: אני סנדי ממיסטבלוב, אני מנכ"לית שותפה בעמותת עו"סים שינוי.
סנדי ממיסטבלוב: אני באמת אשתדל להיות קצרה, כי הרבה מהדברים שרציתי לומר נאמרו, בטח בדברים של חברת הכנסת נעמה לזימי, בנוגע לצווארון הוורוד.
סנדי ממיסטבלוב: אבל באמת היה לי חשוב להגיע, ולדבר על הפרספקטיבה של סטודנטיות וסטודנטים לעבודה סוציאלית.
סנדי ממיסטבלוב: כיום יש אלף שבע מאות סטודנטיות שעומדות לצאת לשוק העבודה.
סנדי ממיסטבלוב: במקצוע שאין בו אופק קידום.
סנדי ממיסטבלוב: אמנם נכון, עכשיו באמת הושגה איזו שהיא רפורמה, שאני מקווה שממש תחתם בקרוב, ותיושם.
רם שפע: כולנו מקווים.
סנדי ממיסטבלוב: אבל עדיין יש עוד הרבה חסמים במקצוע, שהם מעבר לתקרת השכר, מעבר לרפורמה שעשו במבנה השכר.
סנדי ממיסטבלוב: ואני אגיד רגע באמת מנתונים שעולים, גם בסקר שלנו.
סנדי ממיסטבלוב: אחד הדברים שעולה הכי חזק זה שתשעים אחוז מהעובדות הסוציאליות בשטח מרגישות שהן נזנחות על ידי המדינה כעובדות.
סנדי ממיסטבלוב: ואני אגיד רגע באמת גם בנימה אישית, שאני ממש עוד רגע, אני סטודנטית בשנה ג', עוד רגע אני יוצאת לשוק העבודה, ואני לא לגמרי יודעת אם אני אוכל לעבוד כעובדת סוציאלית.
סנדי ממיסטבלוב: בטח דיברו פה קודמים, הזכירו את יוקר המחייה, ויוקר הדיור, וזה באמת משהו שאני לא יודעת אם זה יהיה אפשרי.
סנדי ממיסטבלוב: ובאמת הרבה סטודנטיות מעדיפות לסיים את הלימודים, אבל לא לגשת לעבוד במקצוע.
סנדי ממיסטבלוב: כבר היום חסרים תקנים רבים במחלקות, כבר אמרתי שצעירות רבות מעדיפות למצוא את עצמן במקצועות אחרים, גם אם הן סיימו את התואר בעבודה סוציאלית.
סנדי ממיסטבלוב: וההתעלמות של המדינה ממצב המקצוע פוגעת לא רק בצעירות שמסיימות עכשיו את התואר, אלא באמת גם באוכלוסיות המוחלשות, שזקוקות לסיוע שלנו, לטיפול שלנו.
סנדי ממיסטבלוב: תודה רבה.
רם שפע: ההתרגשות שלך הופכת את המלים שלך לעוד יותר משמעותיות.
רם שפע: אני חושב שנעמה אמרה את זה מצויין בסוף.
רם שפע: אנחנו כל הזמן שואלים את עצמנו כחברה איפה אנחנו שמים את הדגש.
רם שפע: ובטח כשאתה צריך לנהל תקציב, ולנסות להתווכח או לריב, וזה אתגר, כי להיי-טק יש משמעות, אין מה להגיד, אנחנו צריכים גם מנועים כלכליים כדי שינסו בתקווה להגדיל את העוגה.
רם שפע: ומצד שני כשאנחנו זונחים את השירותים הכי בסיסיים, יצא לי לדבר לא מעט לאחרונה על ההקשרים הנפשיים, בטח של הצעירים, אבל כל אחד ואחד מאתנו, אז הקטר הזה ייסע לבד.
סנדי ממיסטבלוב: בסוף כל אחד מוצא את עצמו במצב שהוא נדרש לשירותים חברתיים, בטח לעובדות סוציאליות.
רם שפע: לא כולם מודים בזה, אבל גם זה בתהליך חיובי.
רם שפע: מכיוון שאני עוד רגע אצטרך ללכת לכמה דקות, וחבר הכנסת אלון טל יחליף אותי, חשוב לי לא לשכוח שהבטחתי שאנחנו גם נשמע את האוצר.
מתן מור: אז באמת אנחנו רואים, דיברו פה על זה הרבה, את ההתאוששות של שוק העבודה מהקורונה, גם התייצבות של נתונים לטרום הקורונה, גם מבחינת שיעור המועסקים וגם מבחינת האבטלה, גם בקרב הצעירים.
מתן מור: חשוב להגיד בנוגע לנקודה של אילאיל, וגם נקודה שעלתה פה הרבה בנוגע לקשר בין ההכשרה לבין, אם זה אקדמי, אם זה הכשרה מקצועית לתעסוקה, שבמסגרת 2022 נעשתה רפורמה בשיטת התיקצוב של הכשרות מקצועיות, ככה שתהיה מבוססת תשואה להשכלה, מה שנקרא בהתאם לשכר לאחר ההכשרה.
מתן מור: גם הגדלה של כמות ההכשרות, וגם המודל דואג שהמוצר של ההכשרה המקצועית יהיה יותר איכותי.
מתן מור: ובסופו של דבר אנחנו באמת לקראת דיוני התקציב, ואנחנו עובדים יחד עם משרד העבודה, עם מתן ועם תאיר בנוגע לכל הפתרונות לדברים שעלו פה ועוד.
רם שפע: אבל יש דברים קונקרטיים שאתה יכול להגיד שאתם מבינים שזה דבר שבתקציב הקרוב אנחנו מתכוונים לשים עליו דגש משמעותי?
מתן מור: בשלב הזה לא.
מתן מור: אנחנו רק התחלנו את הדיונים עם משרד העבודה, ואנחנו צריכים לשבת איתם ולהבין את התיעדוף שלהם, ומה אנחנו כן רוצים לעשות ומה אנחנו לא רוצים לעשות.
מתן מור: ככל שנתקדם בדיונים אנחנו נדע יותר.
רם שפע: אני מבין שלא תגיד הכל, אבל אני רק רוצה, כדי שכולנו נהיה פה על אותו דף, בעוד שישה שבועות הממשלה אמורה להצביע על תקציב.
רם שפע: אני בטוח שיתחילו להיות דיונים, ואני מקווה שאם לא בקצב מספיק גבוה, צריך להאיץ אותם.
רם שפע: בסופו של דבר התקציב הקרוב, הוא יהיה חד שנתי.
רם שפע: יש בזה אתגרים, אבל הוא מייצר הרבה הזדמנויות לעשות מהפיכות משמעותיות.
רם שפע: דיברת בצדק על הרבה דברים שאתם רוצים.
רם שפע: התקציב הוא הזדמנות, ואתם יכולים למצוא פה הרבה מאוד שותפים, ודאי למהלכים האלה.
רם שפע: אז אנחנו נמשיך להיות על זה בקשר.
רם שפע: אני מתנצל, אני חייב לצאת לעוד ועדה.
רם שפע: ח"כ אלון טל ימלא את מקומי.
רם שפע: תודה גדולה לכל מי שבא, ואם מישהו לא קיבל את זכות הדיבור, אנחנו מנסים להספיק את כולם, אני מתנצל.
רם שפע: תודה גדולה, ותודה לנעמה.
אלון טל: תודה רבה, נעליים גדולות להיכנס אליהן, אבל אעשה את המיטב.
אלון טל: אני אשמח מאוד לשמוע מנועם ליכטר, מתנועת דרכנו.
נעם ליכטר: תודה רבה.
נעם ליכטר: אני נעם ליכטר, אני נציגת תאי הסטודנטים של תנועת דרכנו.
נעם ליכטר: הגענו לכאן ממכללת תל-חי, מהגליל העליון הרחוק, לדבר על צעירים בפריפריה.
אלון טל: והיום הוא יום הגליל בכנסת, אז אין יום מתאים יותר, ודיברנו על האוניברסיטה שאנחנו נקים בקרוב.
נעם ליכטר: ובאמת העליתם את הפערים, ואת הקשיים שיש לצעירים בפריפריה, ואני לא רוצה להתייחס עכשיו לאתגרים יותר מידיי, אני רוצה לגעת בפתרונות הקונקרטיים.
נעם ליכטר: אז נגענו בזה שבאמת לצעירים בצפון קשה מאוד למצוא עבודה.
נעם ליכטר: הסיכוי שלי למצוא עבודה עומד על שלושים אחוז, בעוד שלצעיר בתל אביב הסיכוי למצוא עבודה עומד על מאה ששים אחוזים.
נעם ליכטר: בנוסף, אם רצה הגורל ומצאנו עבודה, אז השכר שלנו הרבה יותר נמוך.
אלון טל: זה נשמע לי, את אומרת ששבעים אחוז מהצעירים שמסיימים את תל-חי ומחפשים עבודה לא ימצאו עבודה?
נעם ליכטר: לא, אני מדברת על סיכויי ההצלחה למצוא עבודה.
נעם ליכטר: שזה מרכיבים נוספים, זה נתונים של פרופ' דורון לביא שהוא ראש החוג שלנו לכלכלה.
אלון טל: חבר טוב שלי אפילו.
אלון טל: אבל אני שואל עוד פעם, מה ההסתברות שמישהו שמסיים אונ' תל אביב ומחפש עבודה, לעומת מישהו שבאמת עושה מהלך יפה והולך לגליל.
אלון טל: מה בפועל.
אלון טל: כי זה נשמע לי שלושים אחוז, בכל זאת נמוך, אם זה עבודה מרחוק וכאלה דברים.
נעם ליכטר: אני חושבת שאחת הסיבות לזה שסיכויי ההצלחה למצוא עבודה באמת קשים, היא שרוב המשרות שקיימות אצלנו בצפון הן משרות שמסתכמות בניקיון, בהדרכה בתנועות נוער ובמלצרות.
אלון טל: דג על הדן, מספק תעסוקה.
נעם ליכטר: בדיוק, זה מפעל של מלצרים.
נעם ליכטר: הדרך היחידה להרוויח כסף כמו שצריך בצפון, כי גם המשכורות שלנו הן מאוד מאוד נמוכות.
נעם ליכטר: אז באמת מה שקורה שהצעירים והצעירות היחידים והיחידות שמצליחים להשתכר בצפון כמו שצריך אלה אותן צעירות שהתחילו את דרכן במרכז, גדלו במרכז, השיגו עבודה, שם העבודות והמשרות מונגשות להם דרך עבודה מהבית.
נעם ליכטר: אין שום סיבה שהגישה הזאת, כמו שהעלית, לא תהיה נחלת הכלל, ותהיה רק עבור מי שבאמת נולד במרכז והתחיל את דרכו במרכז.
נעם ליכטר: אני מציעה מערך נגישות חדש.
נעם ליכטר: לחשוב איך עושים את זה.
נעם ליכטר: להציע ולתמרץ חברות להכניס גם עובדים מהפריפריה, כמו שיש תמריצים עבור חברות להכניס כל מיני סוגי אוכלוסיה.
נעם ליכטר: גם אוכלוסיה שהיא מגיעה מהפריפריה, להכניס לאותן חברות גדולות ותאגידים ומשרות, להנגיש אותם דרך עבודה מהבית.
נעם ליכטר: וגם אני חושבת שיש עוד נקודה שהיא קריטית, זה שיוקר המחייה אצלנו הוא גם לא פשוט.
נעם ליכטר: בגלל שאין תחרות בין רשתות מזון, בין תרבות, בין הלבשה, בין כל הדברים האלה, אז גם יוקר המחייה שלנו הוא מאוד גבוה.
נעם ליכטר: וזה מתווסף למשכורות הנמוכות.
נעם ליכטר: במידה ורצה הגורל ומצאנו עבודה.
אלון טל: איזה אחוז מהשותפים שלך בתל-חי שואפים להישאר באיזור הגליל עם סיום לימודיהם, או שהם מבינים שזו מן אפיזודה, היה נחמד לשכשך רגליים בדן, ועכשיו הם יורדים לגוש דן כדי להתחיל את החיים האמיתיים.
נעם ליכטר: אז אחד הדברים שהכי אפשר לשים לב אליהם בצפון שבאמת גם על פי מחקר של מכללת תל-חי עשו, שבעים אחוז מהסטודנטים והסטודנטיות מאוד היו רוצים להישאר בעמק החולה ובגליל.
נעם ליכטר: אבל אני חושבת שבסביבות השלושים אחוז באמת רק נשארים.
נעם ליכטר: זה קשה ברמת הבלתי אפשרי.
אלון טל: באונ' בן גוריון המצב דומה.
נעם ליכטר: הגליל והנגב, ששניהם זה אינטרס לאומי ליישב ולקדם ולפתח, ואנחנו שם, מאותם אידיאלים.
נעם ליכטר: אבל אנחנו לא מסוגלות עם אותם אידיאלים ללכת למכולת.
נעם ליכטר: וכדי שאנחנו באמת נוכל להמשיך וליישב ולפתח אנחנו חייבות יציבות כלכלית ותעסוקתית.
אלון טל: אני חייב לציין שלשיטתי לפחות, אם אנחנו עכשיו נחפש אולי כמה יתרונות שיצאו מתקופת הקורונה, זה שכל העולם עובד על זום משנה לחלוטין.
אלון טל: הבת שלי התחילה לחפש עבודה, תשעים מקומות עבודה, כולם בארצות הברית, רק מקום אחד ביקש נוכחות פיזית.
אלון טל: זאת אומרת שהיום יש פוטנציאל שלא היה קודם למישהו שנמצא בפריפריה להישאר שם ובכל זאת להשתלב בכלכלה שמבוססת בגוש דן.
אלון טל: ואני חושב שאנחנו חייבים להגיד לרם שישלב את ההצעה שלך בסיכום של הוועדה.
אלון טל: שכנעת אותי, כל הכבוד.
אלון טל: ובהצלחה בבחינות עוד מעט.
נעם ליכטר: נעבור אותן.
נעם ליכטר: העיקר היציבות הכלכלית.
אלון טל: אני מבקש מיפתח דותן, חבר מרכזי בתא אופק באונ' העברית.
יפתח דותן: שלום, אני יפתח דותן, נציג תא אופק והעבודה הצעירה, ואני גם נציג אגודת הסטודנטים בעברית.
יפתח דותן: דיברנו המון על מה קורה עם סטודנטים כשהם יוצאים לשוק העבודה, כשהם מפסיקים להיות סטודנטים בעצם.
יפתח דותן: אני אשמח לדבר ממש כמה דקות על מה קורה איתנו בזמן הלימודים.
יפתח דותן: היום, סטודנט ממוצע נמצא בגרעון של אלף מאתיים שקל בסוף כל חודש.
יפתח דותן: אלף מאתיים שקל שיוצאים מההורים אם הוא יכול, ואם הוא לא יכול מההורים אז מהלוואות.
אלון טל: אז עד סוף הלימודים, עשיתי חישוב, זה מאה אלף שקלים.
יפתח דותן: עד סוף הלימודים, שלוש שנים, ארבעים ושלושה אלף שקלים.
אלון טל: אני הכנסתי את הריבית, אז בגלל זה יש פער כזה גדול.
יפתח דותן: כן, גרעון של ארבעים ושלושה אלף ₪ בסוף התואר הראשון, שבסוף או שייפול על ההורים, לתואר ראשון לילד, או ייפול על המינוסים שלנו בבנק, על ההלוואות שאנחנו ניקח, או שאנחנו נצטרך להפסיק את הלימודים, להאריך אותם ולשלם עוד על האוניברסיטאות.
אלון טל: מה דעתכם על ההצעה של שר הבטחון באמת לתגמל חיילים משוחררים, לפחות בנוסף לשכר לימוד חינם שישים ושישה אחוז מעצם העלות, זה ישנה את המשוואה לחלוטין.
יפתח דותן: אני לא נמצא בתוך הרפורמה של החיילים הקרביים, מסיבות כאלה ואחרות.
יפתח דותן: אני לא מכיר את ההצעה שלו.
אלון טל: הצעה מצויינת, אני מציע לך להתעניין ולתמוך.
יפתח דותן: אני מבטיח להתעניין.
אלון טל: הוא ער לסיפור הזה ובאמת רוצה ליצור תמריץ.
אלון טל: וזה לא רק לחיילים קרביים.
יפתח דותן: אני חושב שבכללי, בלי קשר אם היית חייל או לא, לסטודנט מגיע לחיות עם האף מעל המים במדינת ישראל.
אלון טל: איזה אחוז מהסטודנטים עובדים בפועל?
נעה עמיר אנקונינה: שבעים אחוז מהסטודנטים.
אלון טל: זה ירד.
אלון טל: כי בזמנו אני הייתי עם איזו מלגה של מינהל הסטודנטים כעולה חדש, והלכתי לעבוד כי מבחינה חברתית התביישתי שאני לא עובד.
אלון טל: כי מאה אחוז מהאנשים עבדו, חוץ מאיזה מפונק אחד שמגיע מאמריקה.
אלון טל: אז לכן, באמת שבעים אחוז זה שיפור.
אלון טל: אבל אני מבין שאי אפשר באמת להקדיש את הזמן.
נעה עמיר אנקונינה: אבל גם המשכורות מאוד נמוכות.
יפתח דותן: הממוצע עומד עכשיו על שלושת אלפים תשע מאות בערך.
אלון טל: היום שופטי עליון, אז עבדו בניקיון.
יפתח דותן: מדובר בסוף על משכורות שממוצע, לפי דו"ח של ההתאחדות מ-2020 בערך שלושת אלפים תשע מאות שקל, זו ההכנסה החודשית.
יפתח דותן: ההוצאה היא חמשת אלפים מאה, בערך.
יפתח דותן: וחמישים אחוז מהסטודנטים נעזרים בהורים שלהם, בממוצע של אלף חמש מאות שקל.
יפתח דותן: מדובר בסטודנטים שיכולים לעשות את זה.
יפתח דותן: שמגיעים מבית שיש לו אפשרות לתת להם גב כלכלי.
יפתח דותן: השאר לוקחים הלוואות, לפני שבכלל יודעים מה זה אומר לקחת הלוואה.
יפתח דותן: איך זה ישפיע על החיים שלהם.
יפתח דותן: עובדים בשחור, ואחר כך בגיל שישים לא מבינים איפה הפנסיה שלהם.
יפתח דותן: נכנסים למינוסים.
יפתח דותן: אני מכיר אנשים היום, מתמחים, במשרדי עורכי דין, עם מינוסים בבנק שהגיעו מתחילת הלימודים.
אלון טל: להם אני לא דואג, בטח אלה שבאו מהעברית.
יפתח דותן: אם הם עובדים בציבורי אני לא יודע אם לא צריך לדאוג להם.
יפתח דותן: בכל מקרה, בסוף למשרדי הממשלה שמעסיקים כרגע פה בירושלים ארבעת אלפים מאתיים סטודנטים יש השפעה סופר חשובה על שוק העבודה לסטודנטים בעיר הזאת.
יפתח דותן: שכר מינימום, בין ששים למאה עשרים שעות זה המקסימום שאפשר לעבוד.
יפתח דותן: זה יוצא בין שלושת אלפים שש מאות שקל לאלף שמונה מאות שקל, פחות או יותר, בממוצע סטודנט עובד תשעים וארבע שעות בחודש, ומרוויח אלפיים שבע מאות שקל.
יפתח דותן: אם משרדי הממשלה יעלו למשל במקרה, לארבעים ₪ לשעה את השכר, שאר המעסיקים בעיר יהיו חייבים להתמודד איתם.
יפתח דותן: כי כרגע, אני מתנצל קצת על הבוטות אבל משרדי הממשלה באים לסטודנטים.
אלון טל: יש לנו עדיין נציג מהאוצר?
אלון טל: אולי תוכל להתייחס להצעה הרדיקלית של חברנו מתא אופק.
אלון טל: זה דבר שיש לו ייתכנות אצלכם, לחשוב על העלאת שכר המינימום של הסטודנטים שעובדים בשירות המדינה?
מתן מור: מתן מור מצוות תעסוקה.
מתן מור: את האמת שזה נושא שהוא יותר בשכר והסכמי עבודה, זה פחות התחום שלי, אבל כמו כל סוגיית שכר, בין ההסתדרות למעסיק זה ייבחן שם.
מתן מור: זה פחות מדיניות תעסוקה ויותר שכר והסכמי שכר.
אלון טל: התבשרנו אתמול בדיון במליאה שזאת הפעם הראשונה בתולדות המדינה שלושה חודשים שהכנסות המדינה עולות על ההוצאות.
אלון טל: כלומר קופת המדינה היא עשירה מאשר אי פעם.
אלון טל: אם אתם רוצים לבקש, זה הזמן לדעתי.
אלון טל: אני בטוח שיש אחרים שלא יתלהבו.
אלון טל: אני רוצה גם להציע לכם, אני כשהייתי סטודנט נורא סבלתי.
אלון טל: משום שהגעתי מארצות הברית, שם יש לך שבוע של בחינות, גומרים, הולכים.
אלון טל: ואז יש לך שלושה חודשים פלוס לעשות מה שאתה רוצה.
אלון טל: בעיקר לעבוד, ולהרוויח כסף.
אלון טל: בישראל יש את השיטה, מועד א', ב', ג'.
אלון טל: אני קורא לזה עינוי.
אלון טל: ואני בתור פרופסור אסרתי על זה.
אלון טל: אף פעם לא נתתי מועד ב'.
אלון טל: תמיד עשינו עבודות, ובוחנים קצרים, כדי לתת לסטודנטים את כל חודשי הקיץ כדי קצת להחזיר את הרזרבה.
אלון טל: ואני חושב ששיטת המבחנים אין לזה שום בסיס בעולם.
אלון טל: אנחנו מדינה יחידה.
אלון טל: זה מבוסס על מילואים וכל מיני, אבל אין לזה שום היגיון מבחינה פדגוגית.
אלון טל: זה סתם מורח את הקיץ של הסטודנטים.
אלון טל: הייתי בזמנו צריך לנסוע למחנה קיץ, להרוויח חמשת אלפים דולר, לא נתנו לי כי הייתי צריך ללכת למועד ב' בדיני קניין.
אלון טל: לא משנה, הנקודה היא פה שיש גם דברים מערכתיים שעשויים לעזור.
אלון טל: אני חושב שמה שאתם אומרים זה נכון.
אלון טל: מי שמשרת את המדינה ואחר כך הולך ללמוד, לא צריך לגמור בגרעון של ארבעים ושלושה אלף ₪ פלוס ריבית.
יפתח דותן: אני רק אגיד דבר אחרון.
יפתח דותן: אני סטודנט למשפטים.
יפתח דותן: שנה הבאה יהיה לי ראיונות, שבוע ראיונות להתמחות.
יפתח דותן: והיום משרדי הממשלה יכולים לשלם מינימום, ועדיין למלא את המקומות שלהם, כי זו שורה יפה בקורות חיים מבחינת ההתמחויות.
אלון טל: יש לך מזל שמשלמים.
אלון טל: בארצות הברית עושים התמחות בחינם, כי העיקר שיהיה לזה וי בקורות חיים.
יפתח דותן: אני שמח שאני גר בישראל ולא בארצות הברית.
יפתח דותן: ועדיין שכר מינימום, אני היום עובד בשתי עבודות בר.
יפתח דותן: אני לא אקבל את השורה הזאת בקורות חיים, כי אני צריך להחזיק את האף מעל המים, כי אני לא אכניס את ההורים שלי לארבעים ושלושה אלף שקלים חוב, אני לא יכול לעשות את זה, ואני לא רוצה להיכנס למינוסים בסוף התואר.
אלון טל: הנקודה שלך היא ברורה, ואני אמליץ לרם שיכניס את ההמלצה לאוצר לשקול את הדבר.
אלון טל: לפחות לאלה שיכולים לבוא ולהסביר שאין להם יכולת משפחתית.
אלון טל: גם בארצות הברית עושים את זה.
אלון טל: אני רוצה לבקש מיואב הר-אבן, פעיל בקמפיין מינימום ארבעים.
אלון טל: אני מניח שזה שכר וזה לא גיל.
אלון טל: בחדר הזה נראה לי שזה מקסימום ארבעים.
יואב הראבן: אני באמת מברך על הדיון הזה, זה דיון מאוד חשוב.
יואב הראבן: אז גם תודה לך חבר הכנסת אלון טל, גם תודה ליו"ר הוועדה רם שפע.
יואב הראבן: וחשוב גם שהדיון הזה מתקיים במקביל לדיונים אחרים, על קבוצות עובדים אחרות.
יואב הראבן: על עובדי קבלן, על נשים, על עובדים זרים, ובאמת היום הזה כולו הוא יום מבורך מאוד.
יואב הראבן: אני יואב, אני פעיל בקמפיין של מינימום 40, המאבק להעלאת שכר המינימום לארבעים שקלים לשעה.
אלון טל: כמה חברי כנסת חתמו?
יואב הראבן: עשרת אלפים איש כבר הצטרפו מהציבור, וגרמו לארבעים ושבעה חברי וחברות כנסת לחתום על הצעת החוק.
יואב הראבן: אנחנו מקווים שיצטרפו, עכשיו, בשביל הרוב של הששים ואחד חברי כנסת, בשביל להעביר את זה כהצעת חוק.
יואב הראבן: אבל אני לא מגיע לפה רק כפעיל בקמפיין, אני מגיע גם כעובד.
יואב הראבן: אני גם סטודנט, אני עובד בשתי עבודות, אחת בשכר מינימום, אחת בשלושים וחמישה שקלים לשעה.
יואב הראבן: והיכולת שלי לשלם שכר דירה, חשבונות, קניות והכל, בעצם תלוייה בשני דברים.
יואב הראבן: גם בזה שתהיה לי עבודה, וגם בסכום שבסוף החודש מופיע בתלוש עצמו.
יואב הראבן: ושני הדברים האלה מאוד חשובים, לא רק שיעור התעסוקה, גם התוכן של עולם העבודה עצמו.
יואב הראבן: אני אשמח לדבר בקצרה על שתי בעיות שיש לצעירים בשוק העבודה.
יואב הראבן: הבעיה הראשונה זה חוסר יציבות.
יואב הראבן: לפעמים מתייחסים לנושא הזה באופן קצת רומנטי ופשטני, שהצעירים רוצים היום גמישות.
יואב הראבן: עכשיו אני חושב שהאמירה הזאת נכונה, אבל היא מורכבת יותר.
יואב הראבן: יש פה בעצם גם בלבול בין סיבה לתוצאה, וגם בין מובנים שונים של המילה גמישות.
יואב הראבן: כלומר המציאות היא שבעשרות השנים האחרונות, עם המעבר של הכלכלה מכלכלת תעשייה לכלכלת שירותים, עם ההיחלשות של ההגנות של ארגוני עובדים, ודברים כאלה, ירדה היציבות בשוק העבודה עצמו.
יואב הראבן: כלומר רובנו כבר, כמו שחברת הכנסת לזימי אמרה בתחילת הדיון, לא ניכנס למפעל ונצא ממנו אחרי ארבעים שנה ישר לפנסיה, אלא נחליף המון המון עבודות.
יואב הראבן: כלומר אנחנו הצעירים מגיבים למציאות הזאת, אבל אנחנו לא הגורם של המציאות הזאת.
יואב הראבן: אז זה חשוב תמיד לזכור.
יואב הראבן: והדבר השני שאני רוצה לומר בהקשר של יציבות זה שהמילה גמישות מכילה בתוכה מובנים שונים.
יואב הראבן: לפעמים גמישות יכולה להתייחס לעבודה מהבית, זום, וכו'.
יואב הראבן: ושעות עבודה גמישות.
יואב הראבן: ולפעמים גמישות, במיוחד בעיתונות הכלכלית, משמעה היכולת של מעסיק לפטר בקלות את העובד.
יואב הראבן: עכשיו כשאומרים הצעירים רוצים גמישות צריך לזכור איזו גמישות אנחנו רוצים.
יואב הראבן: ובמחקרים שרשות הצעירים במשרד לשיוויון חברתי ערכו הם שאלו צעירים מה הדבר הכי חשוב להם במקום עבודה אידיאלי, שאלה כזאת שמאוד מבהירה את האבחנה בין שני סוגי הגמישויות האלה.
יואב הראבן: והם אמרו שחשוב לנו שעות עבודה גמישות ואפשרות לעבודה מהבית, ומקום עבודה בטוח.
יואב הראבן: ושני הדברים האלה לא בהכרח הם צריכים לבוא ביחד.
יואב הראבן: ולא צריך לתת למעסיק לפטר אותנו בקלות, תחת האמתלה הזאת של הגמישות.
יואב הראבן: הבעיה השנייה, וזאת הסיבה שהגעתי לפה, שהיא הכי גדולה בשוק העבודה, זה עלה פה גם בדוברים לפניי, זה השכר הכל כך נמוך של מיליוני צעירים בישראל.
יואב הראבן: שוק העבודה מכיל ארבעה מיליון עובדים, מתוכם בערך חצי עד גיל שלושים וחמש.
יואב הראבן: ואנחנו רואים שהשכר של הצעירים נשחק.
יואב הראבן: אם ב-2008 המשכורת הממוצעת עמדה על עשרים ושלושה אחוז פחות מההכנסה הממוצעת של כלל האוכלוסיה, ב-2018 היא כבר עמדה על שלושים ואחד אחוזים פחות מהשכר הממוצע בכלל האוכלוסיה.
יואב הראבן: והמגמה הזאת ממשיכה.
יואב הראבן: כלומר משנה לשנה השכר של צעירים בישראל נשחק עוד ועוד.
יואב הראבן: ואני אזכיר שעסקת החבילה, שבזכות הלחץ הציבורי הצלחנו לדחות אותה, שהיא עסקה רעה מאוד לעובדים בישראל, נועדת להמשיך את התהליך הזה.
יואב הראבן: אם עסקת החבילה תעבור בכנסת, המשמעות היא ששכר המינימום ימשיך להישחק, ובעוד חמש שנים נגיע לששת אלפים שקל.
יואב הראבן: אנחנו אומרים, זה עוד שבע מאות שקל, זה מדהים.
יואב הראבן: אבל זה עוד חמש שנים, יוקר המחיה יעקוף את זה כל כך הרבה שאין שום משמעות לשכר הזה.
יואב הראבן: יו"ר הוועדה ביקש שנציע הצעות אופרטיביות, אז אני הגעתי על התקן הזה בין היתר.
יואב הראבן: צריך להסתכל למציאות הזאת בעיניים ולהתמודד איתה.
יואב הראבן: צריך קודם כל ברמה הבסיסית לאפשר לנו כצעירים, ולכן אני מברך על הדיון הזה, לבוא ולהשמיע את הקול שלנו ואת האינטרסים שלנו בתוך עולם העבודה.
יואב הראבן: ביחס לחיים שלנו.
יואב הראבן: רוב השעות אנחנו בתוך מקום העבודה.
יואב הראבן: וליצור רמות בסיסיות של שכר שבאמת יאפשרו קיום בכבוד.
יואב הראבן: כי שכר המינימום הנוכחי, שעומד על עשרים ותשעה שקלים ושתים עשרה אגורות לשעה, חמשת אלפים שלוש מאות שקלים לחודש, לא מאפשרים לגמור את החודש בכבוד.
יואב הראבן: הוא לא עלה כבר חמש שנים, מקיץ 2017.
יואב הראבן: והמשמעות היא כמו שאמרתי שהוא נשחק עוד ועוד, ושצעירים וצעירות לא יכולים להתקיים מהמשכורות האלה.
יואב הראבן: הדו"ח האחרון של הביטוח הלאומי הראה שזוג שעובד שניהם במשרה מלאה עם שכר מינימום עם שלושה ילדים נמצא מתחת לקו העוני.
יואב הראבן: זאת מציאות שאסור לנו להשלים איתה.
יואב הראבן: ולכן ההצעה שלנו, האופרטיבית, היא להעלות את שכר המינימום בהדרגה, עלייה מתונה, כדי שלא תפגע בעסקים קטנים, העלאה של שכר המינימום תוך שלוש שנים בפעימות לארבעים שקלים לשעה, שהם שבעת אלפים מאתיים שמונים שקל בחודש.
יואב הראבן: העלאה כזאת, אם היא תיעשה בפעימות ובאופן אחראי ומדורג תסייע למיליוני משפחות בישראל.
יואב הראבן: הדרישה הזו מבוססת על מדדים לקיום בכבוד של ועדת חריש, של הביטוח הלאומי, של ועדת חריש, שמשרד האוצר דחה לצערנו לפני כמה שנים, את המחשבון קיום בכבוד, אבל הם מראים לנו מה ההוצאות האמיתיות של משפחות בישראל.
יואב הראבן: דובר פה קודם על המינוסים שצעירים ומשפחות נכנסים אליהם.
אלון טל: בואו נסכם את זה ככה, הוועדה רואה בדאגה רבה את מצוקתם של צעירים וצעירות רבים, שאינם מצליחים למצוא עבודה ראוייה, הן במהלך לימודיהם, אחרי השירות הצבאי, או אחרי שהם יוצאים לשוק, וגם אחרי הלימודים.
אלון טל: הבעיה היא חמורה במיוחד באיזור הפריפריה, וצריך פתרונות מערכתיים כדי לטפל בזה.
אלון טל: הוצעו מספר חלופות, שעשויות להקל, בין היתר העלאת שכר המינימום, בין היתר הכשרה מקצועית יותר ממוקדת ויותר מעשית במהלך לימודי הסטודנטים.
אלון טל: הוועדה תדון בהצעות קונקרטיות, וקוראת לאותם משרדי ממשלה שעוסקים בתיקים כלכליים להתחשב.
אלון טל: שכן מספיק קשה במדינת ישראל לצעירים להתמודד עם שוק דיור שהוא בלתי אפשרי, ולחצים שנובעים ממילואים וכאלה דברים.
אלון טל: חייבים לפחות לתת להם להתפרנס בכבוד.
אלון טל: אנחנו רואים בדאגה את השחיקה, מאה עשרים ושלושה אחוז, הפער בין שכר של צעירים לעומת שלושים ואחד אחוז היום, זה איננו עומד בשום מבחן סבירות.
אלון טל: ועל כן אנחנו מבקשים שיתקיימו עוד דיונים פה, ונפעל הן בחקיקה והן במדיניות כללית של הממשלה כדי שלצעירים תהיה פרנסה בכבוד במדינת ישראל.
אלון טל: בזה אני נועל את הישיבה.
אלון טל: תודה רבה לכולכם שהגעתם.
רם שפע: תסביר את ההקשר של הלומי הקרב לדחייה.
עמרי פריש: אנחנו בקשר עם משרד הביטחון שביקשו אותנו ועוד הרבה אחרים לעזור לפתח איזה מודל.
עמרי פריש: יצא מכרז של משרד הביטחון, חדש, על מרכז טיפולי להלומי קרב, כרגע הוא הוקפא וכותבים אותו מחדש ואני מעריך שבשבועות הקרובים הוא ייצא.
עמרי פריש: אגב, שם הסוגיה של הסמים היא הרבה יותר מורכבת משום ששם, בניגוד לכפר איזון ובניגוד לבית המאזן, ובניגוד לבית בהודו אפילו, ששם לא עושים סמים, גם בבית בהודו, בבית של הלומי קרב סוגיית הקנאביס הרפואי היא שונה לגמרי, היא דורשת התייחסות.
עמרי פריש: אני לא אספיק היום להרחיב, זה מכרז שלהערכתי שבועיים-שלושה הוא עולה לאוויר מתוקן ואני מניח שהעמותה שלנו גם תיכנס אליו.
אורלי גל: וכן חשוב להגיד שבעקבות הניסיון הרב עם חבר'ה אחרי שירות ועם פוסט טראומה קל אז - - -
עמרי פריש: אנחנו בדקנו ועשינו בערך ב-21 שנים סדר גודל של 600 חבר'ה שקשורים לפוסט טראומה מהשירות הצבאי ובחמש-שש שנים האחרונות, תופעה שלא נחשפנו אלינו מעולם, וזה בנות עם פוסט טראומה מהשירות הצבאי.
עמרי פריש: לא עם פגיעות מיניות מהצבא, אני מתכוון מהשירות הצבאי הקרבי, עשרות בנות כאלה מגיעות אלינו ואנחנו מתחילים לפתח וללמוד.
עמרי פריש: הנושא עוד בחיתוליו, הנושא של טיפול בפוסט טראומה של בנות, שזה בדרך כלל או מג"ב או קרקל או חמ"ליסטיות או כל איסוף המודיעין הקרבי.
עמרי פריש: זה פחות או יותר המיקוד שלהן.
עמרי פריש: מי אוכלוסיית היעד שלנו?
עמרי פריש: זו הייתה איזה שהיא פריצת דרך שלקחה זמן, אני אתחיל מלמטה.
עמרי פריש: אנחנו אמרנו שהחתך של האוכלוסייה שלנו זה משתמש נורמטיבי מתפקד.
עמרי פריש: זאת הייתה מהפכה, לא היה קל, אבל אני חייב להגיד לזכותם של משרד הבריאות ומשרד הרווחה שהמכרז האחרון של משרד הרווחה הוא הטיפול בצעירים נפגעי סמים מרקע נורמטיבי מתפקד והנוהל של משרד הבריאות הוא נוהל למשתמש נורמטיבי מתפקד, זאת אומרת חלה הבנה שיש פה אוכלוסייה אחרת לגמרי שמגיעה מרקע נורמטיבי מתפקד ולכן היא צריכה מענים אחרים.
עמרי פריש: אני תיכף אחדד את זה, כי במערכת היה ידוע רק על תחלואה כפולה, זה אומר שיש לך שתי מחלות ואנחנו באנו ואמרנו שלא, יש דבר חדש שנקרא משבר כפול, אני תיכף אסביר, שזה אומר פגיעה נפשית משולבת עם סמים, לרוב זה יהיה קנאביס ופסיכדליים.
עמרי פריש: צעירים בגילאי 18 עד 40.
עמרי פריש: זה נכון וטוב שכך, משרד הבריאות והרווחה מחריגים את זה, צריך איזה שהוא משהו בשפה, בנוהל.
עמרי פריש: רובם, כמו שאמרתי, בעלי רקע נורמטיבי מתפקד, רובם סיימו תיכון, סיימו בגרות, עשו שירות צבאי, אקדמיה, רובם בעלי מערכות תמיכה חזקות, שגם זה חייב מהפכה של מעורבות המשפחות.
עמרי פריש: המשפחות הן לא מקור הפתולוגיה כמו שידענו תמיד, להיפך, הן מערכות התמיכה והן חייבות להיות שותפות בתוך התכנית הטיפולית ורובם ללא רקע עברייני, ללא מחלות זיהומיות, לא הרואין, סחר.
רם שפע: המונח רובם הוא מנעד רחב, אולי תגיד בגדול אם יש מאפיינים למה זה רובם סיימו?
רם שפע: מה זה מערכות תמיכה חזקות?
רם שפע: אז הרוב הם סוציואקונומי מאוד גבוה?
רם שפע: הרוב בינוני?
רם שפע: הרוב עם משפחה תומכת?
עמרי פריש: לא, שיש משפחה שתומכת.
עמרי פריש: גם אם ההורים גרושים, שזה דבר היום די מקובל בשוק, עדיין המשפחות הן לא מקור הפתולוגיה של העבריינות והסמים והסחר והזנות וזה וזה, כמו שידענו בפרופילים של פעם, והן חייבות להיות שותפות.
עמרי פריש: חוץ מזה בכלל אני אומר לכם, תחשבו נגיד, אני קיבלתי פה ילד פסיכוטי שהיה על סף אחת הסיירות, הוא התחיל לנאום פה לעם ישראל נאום, נכנסנו לחדר והוא אומר לי: עמרי, תקשיב, בוא בינינו אתה לא יכול לטפל בי, נכון?
עמרי פריש: אני אומר לו: למה?
עמרי פריש: הוא אומר: אני משיח, אתה יכול לטפל בי?
עמרי פריש: אני אשאיר לך פה את שני החבר'ה האלה, מצביע על אבא ואמא, נותן לי, תאמינו לי, ואללה טקסט דיאגנוסטי הכי משופר ששמעתי בחיים שלי, אני אשאיר אותם פה, אבוא בעוד שבוע לקחת אותם, בעניין הכסף אל תדאג, ההוא יגמול לך כגמולך, הכול יהיה בסדר.
עמרי פריש: למה אני אומר?
עמרי פריש: כי מי שמביא את החבר'ה האלה זה או ההורים או החברים מהצוות, זה מי שמביא אותם.
עמרי פריש: אנשים במצב פסיכוטי דיכאוני נדיר מאוד שהם יתקשרו לבד.
עמרי פריש: המשפחות הן בִּילְד אִין בתוך המערכת שלנו.