GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חגי מזלי: הוא דיבר על הגראס, אני רוצה להתחיל להסתרק בלי מרכך, להרגיש את הקשרים שלי בשיער, להיפגש עם הקושי ומתוך הקושי הזה לעשות איזה שהיא תנועה.
חגי מזלי: מה זה ההתמכרות הזאת?
חגי מזלי: אני אתחיל בזה שאני אצטט בחורה שאני ליוויתי, ככה שנתיים לתוך הטיפול היא מגיעה אליי, אחרי עשר שנים של שימוש יום יומי בקנאביס, משבר מאוד גדול, ואחרי שנתיים היא מתארת לי את מערכת היחסים שהיא בנתה עם החומר.
חגי מזלי: תראו מה היא אומרת על הקנאביס: חייתי בלי פחד, בלי דאגות, ידעתי שהוא תמיד יהיה שם בשבילי, מין גב תומך שאני תמיד יכולה לסמוך עליו, שותף לדרך, יותר משותף, בן זוג, ידעתי שכשהוא יהיה איתי הכול יהיה בסדר, נקודה.
חגי מזלי: לעזאזל, אפילו נרשמתי לתואר בלימודי הצמח בשבילו, בשבילנו, כדי להכיר אותו יותר טוב, להתעסק בו, קשר טוטאלי, בן זוג, אבא, מורה, חבר, הכול הוא היה בשבילי.
חגי מזלי: וקשר כזה זה קשר פתולוגי, זה קשר התמכרותי, זה קשר בעייתי.
חגי מזלי: פנטזיית ההתמכרות אומרת, מה שהבחורה הזאת אומרת, אני מצאתי את המשמעות שלי בחיים, מצאתי את התרופה שלי לחיים האלה.
חגי מזלי: אם הייתי מציע היום לכל אחד מכם כדור קטן כחול שיאפשר לכם לקום בבוקר ולהרגיש מעולה כל יום עד סוף חייכם, הייתם קונים את זה בלא מעט כסף, אבל הפנטזיה הזאת היא פנטזיה כי בסופו של דבר היא מתנפצת בדרך כלל.
חגי מזלי: עם גראס היא יכולה להחזיק המון זמן, אפילו כמה שנים, או עם חומרים כמו תרופות מרשם, לא חומרים קשים שמיד לוקחים בן אדם לרצפה, היא מתנפצת מול – מתי היא מתרסקת הפנטזיה הזאת?
חגי מזלי: מתי שהוא מול מציאות.
חגי מזלי: במערכת היחסים, בעבודה, מתי שהוא המציאות נכנסת פנימה.
חגי מזלי: כמו שאמר איזה בחור: החיים הרסו לי את הסמים.
חגי מזלי: החיים נכנסים פנימה ושם הפנטזיה הזאת כבר לא יכולה להחזיק.
חגי מזלי: המערכת שנוצרת היא מערכת משולשת מאוד ברורה, של מחשבות, רגשות והתנהגות.
חגי מזלי: אני קם בבוקר, אני חושב, אני מרגיש לא משהו, אני אעשה ראש.
חגי מזלי: אני לוקח את הבאנג מתחת למיטה ומוריד ראש בבאנג.
חגי מזלי: ככל שבן אדם יותר מכור הדבר הזה יותר אוטומטי, המערכת הזאת יותר מכווצת לרמה שהיא מגיעה ממש למשהו כמו רפלקס.
חגי מזלי: בן אדם מאוד מאוד מכור יודע בדיוק איפה הבאנג, איפה הדילר, כמה הוא קונה, מתי הוא קונה, מתי הוא עושה את הראש שהוא רגיל לעשות והוא קם והוא חושב, הנה הגיע הזמן, הוא עושה את הראש ומעשן את הג'וינט.
חגי מזלי: המערכת הזאת בנויה על איזה שהוא קונספט שמעדיף רגיעה על התפתחות, מה זה אומר מעדיף רגיעה על התפתחות?
חגי מזלי: תחשבו איך אנחנו מדברים לילדים הקטנים שלנו.
חגי מזלי: הילדה שלי הקטנה עכשיו בת שלוש, נגמלה מחיתולים.
חגי מזלי: למה אני אומר נגמלה על ילדה בת שלוש?
חגי מזלי: זו מילה קצת קשה.
חגי מזלי: אני זוכר שהיא הייתה מכורה למוצץ, היא עדיין מכורה למוצץ.
חגי מזלי: מכורה למוצץ.
חגי מזלי: למה אני מדבר בטרמינולוגיה התמכרותית על ילדים?
חגי מזלי: כי במין האנושי, וזה אצל כולנו, יש נטייה עמוקה להעדיף משהו רגוע ומוכר על פני משהו לא רגוע ולא מוכר, שאולי ייתן לי התפתחות, אבל הוא מפחיד.
חגי מזלי: הוא מפחיד ואם הוא מפחיד, הרבה פעמים אני לא אלך לשם באינסטינקט.
חגי מזלי: זאת אומרת לצורך העניין אם אני לא הייתי לוקח לה את החיתול או את המוצץ יכול להיות שלבד היא גם לא הייתה מגיעה לשם.
חגי מזלי: הרגיעה הזאת היא רגיעה שהרבה פעמים החומר מייצר.
חגי מזלי: החומר מייצר איזה שהוא מיסוך של רגיעה והאנשים שבאים לטיפול, היום כל הדוגמאות זה מכורים לקנאביס, אנשים שמגיעים לטיפול התמכרות לקנאביס אלה אנשים שעברו איזה טראומה או שתיים בחייהם, עברו איזה קושי, קושי חברתי, קושי תלותי, איזה שהוא קושי, הם לא רוצים להרגיש עוד פעם את רגשות החרדה האלה.
חגי מזלי: אני לוקח להם בעצם את המרגיע, את החומר שהרגיע אותם עד עכשיו.
חגי מזלי: היה לי בחור שליוויתי, מוזיקאי מאוד מצליח.
חגי מזלי: בתוך התהליך הטיפולי הוא הפסיק לעשן והוא סיפר שכשהוא היה מעשן הוא כל פעם היה מרגיש את הרגיעה הזאת, אבל למחרת בבוקר הוא היה קם עם אותה מועקה בבטן.
חגי מזלי: אחרי שהוא עשה את התהליך של הפסקת עישון אז הרגיעה הייתה מגיעה, לפעמים היה לוקח לה יומיים-שלושה להגיע, אבל כבר לא היה למחרת את המועקה.
חגי מזלי: זאת אומרת היה איזה שהיא תהליך של פתירה, הנפש שלו עשתה איזה שהוא תהליך של התפתחות, זה לא היה כל הזמן מעגלי, עישון, מרגיש רגוע, למחרת עוד פעם סטרס, עישון, מרגיש רגוע, למחרת עוד פעם סטרס.
חגי מזלי: הלובסטר הזה הוא דוגמה טובה מכיוון שהלובסטר גדל בתוך המעטפת הקשיחה שלו ויש איזה שהוא שלב שהוא נעשה גדול מדי ומתחיל להיות לו לא נוח בפנים והוא עושה מהלך מאוד חשוף ויוצא מהקונכייה הזאת, חושף את עצמו, מוצא קונכייה יותר גדולה וממשיך לצמוח ולהתפתח בה.
חגי מזלי: אם הייתי דוחף לו ככה ג'וינט פנימה אז יכול להיות שהוא היה מעשן ואומר: אני אטפל בזה מחר, עד שהוא היה מתפוצץ בתוך הקונכייה שלו.
חגי מזלי: זה הדבר של כל הזמן להשהות את המהלך ההתפתחותי.
חגי מזלי: בתוך הניילון הרגשי הזה שהקנאביס יכול לייצר יש ניילון של כל המערכת הנפשית והרבה פעמים גם של חלק מהמערכת המוסרית.
חגי מזלי: בן אדם לא ייהפך מבן אדם טוב לבן אדם רע, אבל כן, דברים יורדמו קצת.
חגי מזלי: אז הרבה יותר קל לשקר, הרבה יותר קל לעשות מניפולציות, הרבה יותר קל לשקר לעצמך.
חגי מזלי: היה לי בחור שליוויתי שסיפר, כשהוא הגיע אליי הוא נזכר ארבע שנים אחורה כשהוא היה מעשן יום יום ולא היה לו כסף, הוא היה גונב כסף מאחותו מהארנק שלה ותוך כדי שהוא לוקח כסף הוא אומר לעצמו: איזו מערכת יחסים נפלאה יש ביני לבין אחותי, מתי שאני רוצה אני יכול לקחת לה כסף מהארנק ומתי שהיא רוצה היא יכולה לגשת לארנק שלי ולקחת כסף ממני, והוא לא קולט שהוא משקר לעצמו.
חגי מזלי: כמה שנים אחר כך בתוך תהליך הוא מסתכל אחורה ואומר וואו.
חגי מזלי: זה חלק מהתהליך של הניילון הזה, ההרדמה הזאת של המערכת הנפשית.
חגי מזלי: אילן גבאי כותב על זה, 'תמיד המחשבה שנוצרת בעזרת הקנאביס היא מנגנון הגנה מורכב ומשוכלל שמאפשר את היכולת להקטין משמעותית את רגשות האשמה'.
חגי מזלי: הוא ליווה חבר'ה צעירים מכורים לקנאביס, הוא אומר: 'עקב כך הקנאביס הופך לכלי המתיר שימוש קל יותר בשקרים ובמניפולציות כמעט ללא תחושות אשמה ובושה.
חגי מזלי: אז מה אני עושה כשאני פוגש את החבר'ה האלה, גם בקליניקה וגם בכפר?
חגי מזלי: נתחיל מזה שהייתי ממליץ לכל אחד להצליח לקחת איזה חלק בחיים שלו של התמכרות ולכל אחד יש, אם זה רגשות, אם זה התנהגות, אם זה פלאפון, אם זה אוכל, אם זה לצעוק על הילדים שלי בערב כשאני חוזר הביתה, משהו שחוזר כל הזמן, דפוס שאני לא מצליח לשחרר, אני מזהה שהוא עושה לי רע, ולנסות לעבוד עם זה.
חגי מזלי: אני עושה את זה לאורך שנים ואני חושב שזה מחבר אותנו לאפשרות להבין אנשים שצריכים לשחרר איזה שהוא משהו כזה.
חגי מזלי: הנקודה השנייה, אני אשים זכוכית מגדלת על הדפוס ההתמכרותי.
חגי מזלי: אני אעלה אותו למודעות, אני אשאל המון שאלות.
חגי מזלי: הרבה פעמים אנשים בהתחלה ייתנו משהו שטחי ויגידו: אני משתמש כי זה עושה לי טוב, כי זה סבבה לי.
חגי מזלי: אז אני אחקור לעומק איפה התחיל השימוש, מתי הוא התחיל, האם הוא התחיל באותה כמות, סביב מה הוא התחיל, מה היו התחושות הראשונות סביב השימוש.
חגי מזלי: הרבה פעמים עולים שם סיפורים מאוד מאוד מעניינים וזה כדי להתחיל להוציא אנשים מהאוטומט של השימוש, כדי טיפה להגמיש את המערכת המשולשת הזאת.
חגי מזלי: השלב הבא יהיה הכרה בבעיה.
חגי מזלי: בהכרה בבעיה יש צעד אחד, הודינו שאנחנו חסרי אונים מול ההתמכרות, שהחיים שלנו הפכו לבתי ניתנים לניהול.
חגי מזלי: צריך להודות שיש בעיה.
חגי מזלי: הרבה פעמים להודות שיש בעיה זה שלב מאוד חשוב בתהליך הטיפולי.
חגי מזלי: יש מונח שנקרא שער נמוך ורחב בצעדים.
חגי מזלי: כל אחד יכול להיכנס לשער של לעשות שינוי, אבל אתה צריך להוריד את האגו.
חגי מזלי: תוריד את האגו, תגיד אולי יש לי בעיה ובוא נסתכל על זה ביחד.
חגי מזלי: החלק השלישי יהיה סביב המוטיבציה.
חגי מזלי: המוטיבציה הרבה פעמים תהיה בהתחלה שטחית, זה עולה לי הרבה כסף, ההורים שלי אמרו לי שזה לא טוב לי, זה גורם לי לחוסר ריכוז.
חגי מזלי: הגיע מטופל לאינטייק לפני שנתיים, אחרי שהוא מעשן עשר שנים, לכפר איזון, אני עושה את האינטייק ואני שואל אותו למה הוא רוצה להיגמל, הוא אומר: אני רוצה להיגמל כי אני תלוי בקנאביס.
חגי מזלי: אני אומר לו: אתה תלוי גם באוכל, אתה תלוי במים, שם הוא נתקע.
חגי מזלי: זאת אומרת אין מוטיבציה מעבר לזה.
חגי מזלי: אני ארצה להראות לאנשים את המחיר העמוק שלפעמים יכולים לשלם על התמכרות לקנאביס.
חגי מזלי: יש איזה בחורה שליוויתי, אישה מתפקדת, אמא לשני ילדים שמכירה אליי לטיפול עשר שנים אחרי שהיא בתוך עישון מסיבי יום יומי והיא אומרת: אני מרגישה שזה דופק אותי באיזה שהיא צורה.
חגי מזלי: אני לא יודעת מה הקנאביס עושה לי, אני כן מתפקדת, עובדת, אמא לילדים, אבל משהו שם לא מסתדר לי, אני רוצה לנסות להפסיק.
חגי מזלי: אנחנו נכנסים להליך טיפולי והיא מפסיקה ואז היא מגיעה באחד המפגשים, לאחר שהיא מפסיקה, והיא מתארת סיטואציה שבה היא ובעלה עומדים במטבח ומתחילים לריב ובעלה פתאום מתחיל לבכות.
חגי מזלי: היא נורא נבהלת כי זה לא אופייני לו והיא שואלת אותו מה קרה, והוא אומר לה: אני בוכה משמחה, כי עשר שנים לא רבנו.
חגי מזלי: בעצם מה שהיה שם בעשר שנים האלה, היה כל הזמן את הריכוך הזה, כל פעם שהם היו עולים טון היא הייתה יוצאת למרפסת, עושה ג'וינט, נרגעת וחוזרת.
חגי מזלי: לכאורה מצב מושלם, אבל היה חסר, הייתה חסרה נוכחות, היה חסר קונפליקט בשביל התפתחות, היה חסר בקשר משהו בשביל התפתחות.
חגי מזלי: בעלה לא ידע להגיד את המילים של מה שהיה חסר, אבל זה היה חסר שם, הוא הרגיש את הנוכחות שלה חוזרת.
חגי מזלי: בעצם אפשר להשוות את זה הרבה פעמים, אני אומר לחבר'ה יותר צעירים כשאני נותן את ההרצאה הזאת לפיתוח של שריר.
חגי מזלי: הנפש היא כמו שריר, אפשר לפתח את המערכת הנפשית דרך מאמצים, כמו שאני מפתח שריר בחדר כושר, אני צריך לעבור מאמץ וקושי, ככה השריר מתפתח.
חגי מזלי: כך גם הנפש.
חגי מזלי: אם אני כל הזמן אמסך אותה גם הנפש תישאר במקום שלה.
חגי מזלי: העבודה פה בכפר איזון היא עבודה מאוד אינטגרטיבית, זאת גם העבודה שאני אעשה בקליניקה.
חגי מזלי: אני אעבוד גם על הסימפטום עצמו, על ההתנהגות ההתמכרותית, ואני אעבוד גם על לעשות את התמונה יותר מורכבת.
חגי מזלי: אנשים הרבה פעמים אומרים לי: אתה מפריע לי לשימוש, אני מעשן עכשיו את הג'וינט ואני חשוב על חגי מדבר איתי על א' ו-ב'.
חגי מזלי: בסדר, זה אומר שנכנסה שם מורכבות מסוימת.
חגי מזלי: אני לא רוצה להרוס ואני לא חושב שלכל אחד זה שימוש רע, אבל נכנסה מורכבות למשהו שהוא מאוד לא מורכב בהתחלה, אני משתמש כי כיף לי, בגלל זה אני משתמש בוקר עד ערב.
חגי מזלי: אני אעבור גם מפנטזיות לחלומות.
חגי מזלי: אתם יודעים שאחד הסימפטומים הראשונים שאנשים שמפסיקים לעשן גראס מדווחים עליהם?
חגי מזלי: הם חוזרים לחלום.
חגי מזלי: זאת אומרת בתוך עישון יום יומי של גראס אין חלומות וזה מאוד משמח גם את המערכת הנפשית המורדמת.
חגי מזלי: אני אנסה ליצור מרווחים אפילו רגע לפני שאתה מעשן.
חגי מזלי: יש הרבה אנשים שבאים לטיפול ואומרים שהם לא הולכים להפסיק לעשן מחר, אז אני אומר לו: בסדר, אבל רגע לפני תתקשר, תעשה סיבוב מסביב לבניין, רגע לפני בוא תקרא את זה.
חגי מזלי: ליצור איזה שהוא מרווח שייתן לבן אדם תחושה שיש לו כוח על הדבר הזה, על המערכת המאוד נוקשה הזאת, הוא יכול שם להתחיל להזיז דברים.
חגי מזלי: ועוגנים.
חגי מזלי: עוגנים זה כל דבר שיכול להיות עוגן.
חגי מזלי: עוגן יכול להיות תובנה, יכול להיות תהליך טיפולי, בן אדם שמלווה אותו, קבוצה זה עוגן מאוד חזק בתוך התמכרויות, הקהילה בכפר איזון היא עוגן סופר חזק.
חגי מזלי: כל הדברים האלה.
חגי מזלי: כשאני אעבוד איתו בכפר אני אעבוד איתו על הממד הדינמי, מה הדינמיקה שיושבת בבסיס ההתמכרות, הטראומות שעברתי, הקשיים שעברתי, על ההתנהגות, אני אעבוד איתו על הקבוצה, על חיבור לעשייה משמעותית, יצירה, ים, כל דבר שיעשה לו טוב.
חגי מזלי: אלה העוגנים.
חגי מזלי: לפעמים אירוע חיים יכול להיות גם עוגן.
חגי מזלי: הבחור הזה זה אריק קלפטון.
חגי מזלי: אריק קלפטון היה מכור מעל עשר שנים להרואין ואלכוהול ועשה שיפט והצליח להיגמל ביום אחד בגלל אירוע חיים, נולד לו ילד.
חגי מזלי: נולד לו ילד ומשהו בערכים הפנימיים השתנה והוא אמר שהוא יוצא לדרך נקייה.
חגי מזלי: ארבע שנים אחרי שנולד הילד, לא יודע אם אתם מכירים את הסיפור, הוא נפל למותו מקומה חמישית במנהטן, הוא באמת נשבר.
חגי מזלי: זה צומת דרכים כשההרואין אומר לו: אני פה בשבילך והוא בוחר עדיין לחיות חיים נקיים לזכר הילד שלו, והוא גם מקים מרכז גמילה.
חגי מזלי: לפעמים אירוע חיים יכול להיות דבר שיכול לשנות פוקוס של בן אדם ולעזור לו לעשות את התהליך מחוץ למערכת ההתמכרותית.
חגי מזלי: יונג אמר על זה, לפני הרבה שנים יונג אמר: ספיריטוס קונטרה ספיריטום, איפה שאין רוח תיכנס הספיריט.
חגי מזלי: איפה שאין לבן אדם משמעות של עשייה, משמעות של שייכות, ייכנס החומר, החומר ייכנס לשם.
חגי מזלי: יש הרצאה ב-TED, 14 דקות של בחור שמדבר על פורטוגל, היו שם הרבה ענייני התמכרות, הרבה הרואין בפורטוגל ועשו שם תהליך מאוד יפה ויש איזה ניסוי עם חולדות.
חגי מזלי: לוקחים שני כלובים, כלוב אחד מאוד מבאס ומסכן, כלוב אחד גן עדן לחולדות, בשני הכלובים מים והרואין.
חגי מזלי: בכלוב הגן עדן כמעט ואף חולדה לא ניגשת להרואין, בכלוב הנוראי 90% מהחולדות ניגשות להרואין.
חגי מזלי: והוא אומר שהבסיס להתמכרות זה חוסר שייכות, the opposite of addiction is connection.
חגי מזלי: מי שיש לו שייכות משמעותית, לסביבה, לעשייה, למקום שהוא נמצא בו, לא ייכנס למערכת יחסים התמכרותית עם החומר.
חגי מזלי: אלון עידן כותב על זה ב'הארץ', על המונח 'תארגן אותי'.
חגי מזלי: אני לא יודע אם אתם יודעים, אבל אומרים שכשמישהו מבקש מחבר או מהדילר שלו שיביא לו את הסמים, הוא לא אומר תארגן לי, הוא אומר תארגן אותי.
חגי מזלי: הוא כותב על זה: ההבדל התהומי בין 'תארגן לי' ל'תארגן אותי' הוא שמבקש הסם לא צריך שיארגנו לו משהו, הוא צריך שיארגנו אותו, את עצמו.
חגי מזלי: הוא צריך שייקחו את אוסף המחשבות, הרגשות, הפחדים והחרדות שמסתובבים בנפש שלו ויארגנו אותם לכדי מבנה קוהרנטי, מתפקיד, יציב וחזק, והגראס מתלבש בול על הלארגן הזה, כי באותו רגע הוא נותן תחושה של ארגון.
חגי מזלי: אני חושב שהבסיס הוא שאנחנו נייצר יותר עוגנים מהעוגנים האלה.
חגי מזלי: אני אתן סיפור אחרון, דקה.
חגי מזלי: ליוויתי אבא ובן, הבן מאוד מכור והאבא בעברו היה מכור להרואין.
חגי מזלי: כשהם מגיעים אליי לטיפול, האבא כבר שנים לא מכור להרואין, אבל כן מדי פעם הוא שותה אלכוהול ומדי פעם מעשן ג'וינט, הבן מכור מאוד מאוד מאוד ונמצא במצב קטסטרופלי.
חגי מזלי: באיזה שהוא שלב אני תופס את האבא ואני שואל אותו: אתה היית לפני 20 שנה עמוק בהרואין ואתה עדיין מדי פעם מעשן ג'וינט ואלכוהול?
חגי מזלי: הוא אומר לי: חגי, אני רוצה להסביר לך משהו.
חגי מזלי: אני היום יש לי עבודה שמכבדת אותי חמש פעמים בשבוע, זו לא עבודת חיי, אבל כן, זאת עבודה, יש לי את אשתי ואת הזוגיות שלנו שאני מאוד אוהב, אני סבא לנכדים שהם מאוד משמעותיים בחיים שלי, יש לי את התחביבים שלי, אני אוהב ללכת על הים פעמיים בשבוע, לפגוש את החברים, לשחק איתם שש בש פעם בשבוע, יש לי ידיעה עמוקה שאני יכול לעבור קשיים בחיים.
חגי מזלי: הייתי בהרואין הרבה שנים ויצאתי מזה, יש לי אמונה בעצמי.
חגי מזלי: הבן שלי, אין לו כלום.
חגי מזלי: כשאני ניגש לשתות את כוסית הוויסקי אני ניגש עם כל העוגנים האלה, כשהבן שלי ניגש לג'וינט שלו יש לו דימוי עצמי מרוסק, מערכת יחסים קשה עם אבא וחברים שהם רק חברים לשימוש והוא נשאב פנימה לעישון ולא מפסיק לעשן מבוקר עד ערב.
חגי מזלי: אני חושב שהתפקיד שלנו בסופו של דבר זה גם לבחון את מערכת היחסים של הבן אדם עם החומר וגם לייצר לו עוגנים, את העוגנים האלה, של קשרים משמעותיים, של מודעות, גם למחיר ההתפתחותי של הנפש, של עשייה משמעותית, של אמונה בעצמו.
חגי מזלי: ועם זה, גם אם הוא יגיע לשימוש הבא, והוא יגיע הרבה פעמים לעוד פעם שהוא ישתמש באיזה שהוא חומר, הוא יבוא עם משקל שונה ועם עוגנים שונים.
רם שפע: בטח יש לעוד הרבה אנשים משהו להגיד, פשוט נפל לי פה איזה אסימון, שכבר הרבה זמן אני חושב עליו, אבל זיקקת אותו, זה קצת פילוסופי, אבל אני חושב שזה מאוד פוגש את המציאות שלנו, בסוף אנחנו כבר בכמה עשורים בתהליך עולמי של אינדיבידואליזם, עמוק, בכל תחומי החיים שלנו.
רם שפע: אני חושב שמה שאתה אומר פה הוא אולי אחת הסיבות הכי גדולות לעלייה הדרמטית בשימוש בקנאביס.
רם שפע: מעבר לציבוריות ומעבר להכול, אדם שהוא אינדיבידואל יותר גדול, הקהילה שלו נחלשת, הסביבה התומכת שלו פחות משמעותית לו בחיים, או הוא חושב את זה לפחות, אז הקנאביס הוא דרך מצוינת לייצר חיים, כמו שאמרת.
רם שפע: אני כתבתי פה בשלב מסוים שהתפתחות היא בעצם משמעות, כי אתה כל הזמן אמרת שלא תהיה התפתחות.
רם שפע: אבל אם זה לא חשוב, אתה לא יכול לגרום לבן אדם להפסיק להשתמש בקנאביס אם הוא יגיד לך, אני אומר את זה גם, שהתפתחות היא לא חשובה.
חגי מזלי: לגמרי.
קריאה: הייתי אומר רק שקנאביס, עם כל האינדיבידואליזם הוא קצת סם חברתי בשימושיות שלו.
קריאה: יש מאמר 'חניכותו של מעשן המריחואנה', של בקר, אם אני לא טועה, שממש מדבר על זה שאיך שבן אדם מתחיל לעשן אז בכלל רק החברה באים ומסבירים לו, אה, זה שאתה מרגיש את הסחרחרה הזאת זה טוב, כאילו ללמד אותו להיות חיובי כלפי תופעות הלוואי.
עמרי פריש: דרך אגב, אחד מתהליכי ההתמכרות זה באמת ברמה של מעישון חברתי לעישון אינדיבידואלי.
עמרי פריש: אחד הדברים המדאיגים עם מעשנים, אתה מראיין אותם והם - - -
קריאה: שההתמכרות מתחילה מתי שהוא לבד.
קריאה: אלכוהול, אם זה לבד, בערב, בבוקר, בשעות העבודה, משתייה שהיא חברתית.
רם שפע: זה גם פונקציה נורא גילאית.
רם שפע: כי מה לעשות, מהרגע שאתה מתחיל לעבוד ויש ילדים אז אתה לא נמצא כל היום בחברה, אז או שאתה מפסיק או שאתה עובר ל – בטיול הגדול וקצת אחרי עישנתי בערב בקיבוץ, היום אם אני פוגש אותם פעם בשבועיים בסופ"ש.
חגי מזלי: השאלה אם אתה ממשיך לעשן כל יום או שזה משתנה, מה מערכת היחסים.
חגי מזלי: ואני אגיד משהו על מה שאמרת, שאליי מגיעים לקליניקה, הם לא קושרים את זה לקנאביס הרבה פעמים בהתחלה, אנחנו בודקים את זה ביחד, בודקים דיכאון או דכדוך, או בדיקות, או ריקנות, או חרדות, ואז משם, כשמסתכלים על התמונה הכללית רואים שאם עישנת 15 שנה כל הזמן אולי יש לזה גם חלק בזה שכיום יותר קשה לך להתמודד עם החיים, לשנות אותם.
דורון כהן: והרבה פעמים הם מגיעים כשהקנאביס כבר לא עושה את העבודה, הם מרגישים את החרדה.
עמרי פריש: אני רוצה לחזק ולהוסיף על מה שחגי אמר, בשנתיים האחרונות אין לנו תרמילאים, אבל יש לנו קורונה.
עמרי פריש: הקורונה הגבירה את הבדידות, את חוסר הוודאות, בעיקר אצל צעירים, ואנחנו רואים פה הרבה פניות על הרקע הזה.
עמרי פריש: עוד הצעה, אם אתה הולך לסל הבריאות, אולי זה כבר מאוחר, אבל אתם יודעים, יש חומר שנקרא הרואין רפואי, אבל אף אחד לא מרשה לעצמו לקרוא לזה הרואין רפואי, אנחנו קוראים לזה מורפיום, כי לא רצינו לקרוא לזה הרואין רפואי כדי לא לשדר איזה שהוא – אני הייתי מאוד שמח אם מישהו היה קורא לזה לא קנאביס רפואי, כמו לא הרואין רפואי, אלא מורפיום כדי שאפשר יהיה יותר בקלות להעביר מסר לצעירים, כן, זה חומר רפואי.
עמרי פריש: המילה קנאביס רפואי נתפסת אצל הצעירים ובני הנוער, בשונה מהרואין ומורפיום.
עמרי פריש: שם צריך לחשוב על איזה שהיא תפנית.
חגי מזלי: גם התנועה התקשורתית, אני שמעתי איזה רופא אומר שזה החומר היחיד שממציאים לו מחלות, זאת אומרת יש עוד מחלות ועוד מחלות שמותאמות לקנאביס רפואי, זה כאילו נהיה כבר על כל המגרש.
קריאה: וההתמכרות הקשה ביותר בארה"ב היום היא למשככים.
עמרי פריש: אגב, מצדדי הלגליזציה טוענים שאנחנו לא הגענו עדיין לארה"ב בכמות הקנאביס.
עמרי פריש: פה לא שמנו, בסוף הוצאנו את השקף הזה על משככי הכאבים, שזה ללא ספק סיפור.
עמרי פריש: אנחנו פחות פוגשים אותו פה, אבל זה סיפור מטורף.
קריאה: אני חושב שיהיה מעניין לראייה עתידית, אבל אפרופו מה שרם אמר ומה שאתה אמרת, שיהיה מעניין לראות האם תקופת הקורונה, השנתיים האחרונות, הביאה לעלייה משמעותית בשימושים כשאנשים נמצאים יותר בבית ומטיילים פחות.
חגי מזלי: מהשטח התחושה היא שכן, אבל הייתי מציע לכם לבדוק את זה.
עמרי פריש: עוד מעט יהיה פה תרמילאים משביל ישראל.
עמרי פריש: (בסיור)
עמרי פריש: פה יש לנו 14 צריפי עץ, שזה חדרי הטיפול, אנחנו מאמינים שגם חדרי הטיפול צריכים להיות סביבה מאוד נעימה והמטפלים יכולים להיעזר בצוות החממה ובצוות הנגרייה כדי לרהט את החדר איך שהם רוצים.
עמרי פריש: גם זה מבצע חומה ומגדל מאכזיב, אחרי שהכפר שם נסגר בגלל הקטיושות.
עמרי פריש: יש לנו פה את בית רותם, זה איפה שאנחנו ישבנו, חמישה מבנים, שני מבנים של המזכירות והצוות, חדר האוכל, ובצד הזה בנינו, כל זה היה דיונות.
קריאה: כמה מטופלים יש בסך הכול?
עמרי פריש: 42.
קריאה: כמה נשים, כמה גברים?
עמרי פריש: בסביבות 30% נשים כל הזמן.
קריאה: יש הפרדה ביניהם?
עמרי פריש: בוודאי.
עמרי פריש: לא בבתים, בחדרים, בחדרי השינה.
עמרי פריש: הקבוצות הטיפוליות, יש קבוצות נפרדות רק לבנות, כי בנות צריכות קבוצות טיפוליות נפרדות.
עמרי פריש: פה יש לנו מרחב כושר.
עמרי פריש: אתם יכולים לראות פה מרחב כושר שהוא תרומה, כולל תאורה שיוכלו לעשות פה גם בלילה, כולל שקי אגרוף, שמעתם על התקפי הזעם, על ההתפרצויות של הפוסט טראומה, אתם מבינים את הסיפור המורכב הזה.
עמרי פריש: פה יש לנו נגרייה טיפולית, שכבר 12 שנים מפעיל אותה בהתנדבות טייס לשעבר שמגיע הנה כל שבוע.
עמרי פריש: פה יש חממה טיפולית.
עמרי פריש: כל מה שאתם רואים, זה היה דיונות וחול, פה לא היה כלום, זה הכול אנחנו בנינו.
עמרי פריש: פה כל הפעילות של יוגה.
עמרי פריש: יש לנו פה אפשרות לעשות את כל הפעילות הגופנית, גם אם יש חמסין בחוץ וגם אם יורד גשם, זה בכלל לא משנה, יש פה מדריכת כושר ויוגה וקונג פו, הרבה מקצועות מהסוג הזה, גם קבוצתי וגם פרטני, הם מוציאים פה הרבה אנרגיה.
עמרי פריש: אתם יודעים שמי שלוקח תרופות, חלק מהתרופות גורמות לעלייה במשקל ויש חשיבות נורא גדולה לעבוד על הגוף.
עמרי פריש: אתה נותן לבת כדור שנורא עוזר לה, אבל היא עולה במשקל אז היא זורקת את הכדור.
עמרי פריש: אני לא אכנס לזה.
עמרי פריש: יש מקומות שלא נכנסנו לעומק שלהם היום במודל הטיפולי, אבל אי אפשר בלי לזוז.
עמרי פריש: זאת החממה הטיפולית, גם כאן יש להם תאורה.
עמרי פריש: אתם יודעים, בכלל עבודה עם אדמה זה דבר נורא מקרקע, ללכת יחף על שפת הים זה מקרקע, לעבוד עם אדמה זה מקרקע.
עמרי פריש: הם גם כמובן אחראים על הגינון של הכפר.
עמרי פריש: אפרופו איך עובדת קהילה טיפולית, אז הם אחראים גם על הגינון של הכפר, הם גם יכולים לעשות פה לעצמם כל מיני דברים, למרפסת, לבית, לרדת לחוף, להביא צדפים, לעשות עציצים.
עמרי פריש: אנחנו משתמשים פה כל הזמן עם הטבע, זו פינה שהם מאוד אוהבים.
מדריך: אני מדריך פה, אני עובד פה כבר שש שנים כמדריך וזו עבודה שאני מאוד מאוד אוהב, היא משלבת בין פן כזה שאפשר להגיד עליו שהוא יותר טכני, של להחזיק את הלו"ז, לראות שהם נכנסים בזמן לקבוצות, לעזור להם בתורנויות וניקיונות וכאלה דברים, והפן הטיפולי, שזה בעצם להיות סוג של אח גדול.
מדריך: אנחנו פה איתם כל היום, 24 שעות ביממה, לשבת לשיחות, לתמוך כשצריך.
עמרי פריש: אגב, אנחנו כל בוקר פותחים פה עם שישה מדריכים על 42 מטופלים.
עמרי פריש: אי אפשר אחרת להחזיק סוג כזה של אתגרים כמו שדיברנו עם מדריך אחד ומתאמים או דברים כאלה.
עמרי פריש: אין ברירה, זה שישה מדריכים שמתחילים פה את משמרת הבוקר, נשארים שניים לישון בלילה.
עמרי פריש: הלב הפועם של המערכת זה המדריכים.
עמרי פריש: תודה.
עמרי פריש: שמאלה זה הדיירים שעליהם דיברתי איתכם.
עמרי פריש: מפה כל הבתים האלה זה הדיירים עם המשפחות שתיארתי בפניכם קודם.
עמרי פריש: תבינו את הנורמליות, מכל מקום בארץ.
עמרי פריש: אתם מכירים את הפרויקט של בית אקשטיין לילדים?
עמרי פריש: אז יובל אקשטיין גר פה איזה תקופה, חזר מהודו, אמר למדריך שלנו איך לבנות את הפגודה, החברה לפיתוח קיסריה אמרה שזה לא תב"ע רק אם תחבור לכפר איזון, אמרנו מצוין.
עמרי פריש: כל מה שאנחנו רוצים זה שלוש פעמים בשבוע להשתמש בזה, ומאז יש פה את הפגודה.
עמרי פריש: אותו מדריך קונג פו שמתנדב פה כבר 20 שנה, ניחשתם נכון, הוא הגיע לפה כי המאסטר שלו בישראל זה המש"ק שלי במילואים, ככה כל העסק נבנה בהתחלה.
עמרי פריש: עד היום הוא מתנדב פה.
רם שפע: מדהים, איזה יופי של מקום.
עמרי פריש: באים לפה מכל הארץ לעשות פה ושלוש פעמים בשבוע זה לרשותנו.
רם שפע: תודה רבה שהזמנתם אותנו, כל אחד מאיתנו רצה לבוא, תיאמנו את התאריך כדי שזה יסתדר ומיכל החליטה שזה יותר חשוב מדברים אחרים.
רם שפע: תוך כדי אתמול שאנחנו מתדיינים הלכת לתאם את זה שניפגש היום.
רם שפע: אז באמת, אמנון, תודה רבה גדולה, תיכף נכיר את כולם.
רם שפע: זה דיון רשמי לחלוטין של הוועדה ואנחנו שמחים לקיים אותו כאן.
אמנון מיכאל: תודה וברוכים הבאים.
אמנון מיכאל: אני מציע שנעשה סבב קצרצר.
אמנון מיכאל: אני אמנון, אני מנכ"ל העמותה.
הדיל עודה: אני הדיל, מנהלת הקהילה.
רם שפע: תגידי חצי משפט, כמה זמן.
הדיל עודה: שנתיים וחצי-שלוש.
פיטר בראון: אני יושב ראש העמותה, שלוש שנים.
פיטר בראון: עמותת הדרך התחילה בקיבוץ גשר הזיו ואני הייתי אז מרכז משק של הקיבוץ.
פיטר בראון: איכשהו, אני לא יודע, תפסו אותי אחרי הפנסיה לעזור.
מיכל מרים וולדיגר: הבסיס הראשון היה שם?
אמנון מיכאל: שם, חברי קיבוץ הצביעו, הרימו יד, האם לקלוט מכורים בענפים בקיבוץ.
רם שפע: מתי זה היה?
אמנון מיכאל: לפני 27 שנים.
אמנון מיכאל: משנת 1991.
מיכל מרים וולדיגר: כלומר לפני 27 שנים הבסיס הוקם.
אמנון מיכאל: 30 שנה, מ-91'.
אמנון מיכאל: הקהילה התחילה ב-1991 בקיבוץ גשר הזיו והם עבדו בענפים בקיבוץ, עוד כשהיה הקיבוץ קיבוץ וב-94' - - -
יון תומרקין: יון תומרקין מחברת TARA, מלווה את 'הדרך' כבר שנתיים וחצי, שלוש.
יון תומרקין: (המשך סבב הנוכחות).
אמנון מיכאל: ברוכים הבאים שוב.
אמנון מיכאל: אני אציג מהר את העבודה.
אמנון מיכאל: אנחנו קיבלנו את המקום נטוש מאוד, המקום היה שלוש שנים נטוש, שייך למקורות.
אמנון מיכאל: המוביל המים הארצי עובר ממש פה, בשביל שהלכנו לחדר האוכל.
מיכל מרים וולדיגר: ממי קיבלתם את המקום, המקום שייך למי?
אמנון מיכאל: לרשות המים מקורות.
אמנון מיכאל: ישבה פה פלוגת מג"ב פה בבניין, איפה שחדר האוכל, ששמרה על המים עד 82', אם אני לא טועה, כי היו כל מיני מחשבות להזיק למים, להרעיל את המים, אז ישבה פה פלוגה.
אמנון מיכאל: אבל מאז שיש גדר חשמלית וכבר לא כל כך שואבים ואין כל כך מוביל, אז בעצם זה נזנח.
אמנון מיכאל: אנחנו באנו וביקשנו מאוד מאוד ממקורות וקיבלנו את המקום ועכשיו הוא כזה, כמו שראיתם.
אמנון מיכאל: האגם עצמו למטה, אם לא ראיתם, אז תסתכלו, זה שווה את זה.
אמנון מיכאל: אגם צלמון, שואבים את המים והמים עוברים פה, יש פה את המוביל, זה עובר למרכז הארץ.
אמנון מיכאל: היום יש כבר דיבורים הפוך, להביא מים מותפלים ולהזרים אותם לכנרת, אבל בשנים האחרונות היה קצת גשם אז נראה לי ש - - -
קריאה: אז לא צריכים את זה.
אמנון מיכאל: אז באמת זה הפך להיות גן פורח.
אמנון מיכאל: הרעיון שלנו זה לא שמכורים יהיו נקיים מסמים, זו לא מטרה בלבדית או לא מטרה מרכזית, המטרה שהם יתרמו וייתרמו וישתתפו ושאולי יהיה בוועד הכיתה ההורה הזה, זו המטרה.
אמנון מיכאל: שהוא יחצה את הכביש במעבר חציה, זאת המטרה.
אמנון מיכאל: שהוא יתייחס יפה לבני אדם, זאת המטרה, ועל הדרך גם נקי מסמים.
אמנון מיכאל: יש לנו מטופלים שהם באים לפעמים מחוץ לארץ ואז ההורים לא רואים אותם שלושה-ארבעה חודשים, ההורים באים, וכשהיינו מוציאים אותם והיינו אומרים להם: קחו את המטופל, את בן המשפחה, תלכו איתו לכמה שעות, הם היו חוזרים ותמיד היו אומרים לי: מה עשיתם להם?
אמנון מיכאל: הוא מחזיק את הסיגריה ביד, מחפש פח, לא זורק את הסיגריה, הוא מחפש מעבר חצייה.
אמנון מיכאל: מה עשיתם לאנשים האלה?
אמנון מיכאל: זה בדיוק מה שאנחנו רוצים, אנחנו רוצים אנשים שתורמים ונתרמים, שמעורבים חברתית, שמעורבים בתוך החברה וגם כמובן נקיים מסמים.
אמנון מיכאל: ואכן הם עושים פה תהליך מאוד מאוד משמעותי.
אמנון מיכאל: מה חזון העמותה?
אמנון מיכאל: יצירת מענים, כמובן טיפולים שיקומיים, להציע שירותים במגוון ההתמחויות, ולאורך כל תהליך ההחלמה, וזה מה שאנחנו עושים והקהילה הטיפולית הדרך נשענת על גישת 12 הצעדים.