GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורית שפירו: בצד ימין אתם יכולים לראות אחד מתוך סדרה של פרסומים שהוצאנו ברמה ארצית למנהלים שלנו, שמדברים כן היום ספציפית על הקנביס, בגלל השיח הציבורי ובגלל השיח של הלגליזציה, כן, מתי ואיך במדינת ישראל.
אורית שפירו: אתם יכולים לראות דוגמא לאיך זה נראה אצלנו, ברמה יישובית, בעיקר במערכת החוץ בית ספרית, אבל גם בשיתוף פעולה עם המערכת התוך בית ספרית.
אורית שפירו: ביישוב כמו למשל בנס ציונה.
אורית שפירו: על מגוון אירועים שנעשים בשבוע אחד בכל קהלי היעד שדיברנו עליהם.
אורית שפירו: הורים, אנשי מקצוע, בני נוער, ילדים, כך זה נראה.
אורית שפירו: אנחנו יכולים לראות פה סדרה של הדרכות להורים.
אורית שפירו: כי אם ההורים לא ידעו לדבר סמים ואלכוהול עם המתבגרים שלהם, אז זוהר לא סתם תגיד לנו שאחר כך הם מביאים את זה למסיבת בר ובת מצווה.
אורית שפירו: אז יש לנו פה מספר דוגמאות מני עשרות ומאות דוגמאות שבשבוע האחרון קיימות בכל הארץ להורים.
אורית שפירו: בנס ציונה, מעלה אדומים, מודיעין.
אורית שפירו: לנסות ולתפוס את ההורים בכל מקום שהם, ולדבר על ההתנהגויות הסיכוניות.
אורית שפירו: גם כמובן הקהילה דוברת העברית וגם ערבית וגם אנגלית ואמהרית.
אורית שפירו: וכאן זה מספר דוגמאות לפעולות שאנחנו עושים מול בני הנוער ועבור בני הנוער.
אורית שפירו: מצד שמאל אתם יכולים לראות פעילות שביקשתי לקבל חי, טרי לגמרי, באילת.
אורית שפירו: יש לנו עגלה שהיא ניידת, שזזה בכל מקום, אתם יכולים לראות.
אורית שפירו: לא שמתי לכם כמובן תמונות של בני הנוער, מפאת החיסיון שלהם.
אורית שפירו: אבל הם יוצאים לשטח, הם יושבים שם, יש להם פעולות מניעה ואיתור, וברגע שמוצאים מישהו, ועם כל השותפים המלאים שלנו כאן, בכל משרדי הממשלה, איתור זיהוי והפנייה, מעבירים.
אורית שפירו: באמצע אתם יכולים פעילות מקסימה, של מועצה אזורית חוף הכרמל, שהוציאה דף מידע, גם להורים וגם למתבגרים.
אורית שפירו: מתוך הבנה שהם מדברים ביניהם.
אורית שפירו: יש סרטון, הוד השרון, דף מידע להורים.
אורית שפירו: אז אתם יכולים לראות כאן את החשיבות של העבודה, גם עם ההורים, בעיניי בעיקר עם ההורים, שלדעת לתווך את ההתנהגויות הסיכוניות בקרב המתבגרים.
אורית שפירו: לא הראיתי לכם פה נתונים בנוגע לקורונה.
אורית שפירו: זה משהו מאוד חדש.
אורית שפירו: בהובלה של פרופ' יוסי הראל פיש, ככל שהזמן יותר, וגם קרן התחילה לדבר על זה.
אורית שפירו: נתונים ממש ממש חדשים, אז אני לא מעלה אותם.
אורית שפירו: תודה רבה.
רם שפע: אורית תודה רבה.
רם שפע: כמו שאמרתי, דמות מפתח ביכולת שלנו, של כולנו, של המערכות, באמת להצליח לתכלל את הפעילות.
רם שפע: אנחנו רואים את זה, כמו שאת אמרת את זה בצורה הרבה יותר טובה ממני, רק הקהילה, בשילוב של כל הכוחות, באמת יוכלו לתת את המענים.
רם שפע: ועובדים על זה.
רם שפע: יש כמובן עוד הרבה מה לעשות.
רם שפע: אבל עובדים על זה.
רם שפע: נחזור עכשיו לתלמידים.
רם שפע: נמצאת אתנו מאיה כהן.
מאיה כהן: שלום, אני מאיה כהן, מהיישוב עומר, תלמידת יב'.
מאיה כהן: אני הייתי רוצה להציג לפניכם את בעיית הקושי בזיהוי מכורים.
מאיה כהן: בעצם יש הרבה בני נוער ששותים, מעשנים וצורכים חומרים מסוכנים על בסיס יומיומי.
מאיה כהן: אחרי בית הספר הם הולכים הביתה, יושבים עם החבר'ה שלהם, ולפעמים בישיבות האלה, בפגישות האלה, מתנהל שיחה.
מאיה כהן: על מה קורה הלאה, והאם אתה מתכוון לעשן ולצרוך את הדברים האלה כל החיים שלך.
מאיה כהן: ברור שלא.
מאיה כהן: כולם מתכננים להפסיק מתי שהוא.
מאיה כהן: זה בקרב הנוער יש הרבה מאוד את העניין הזה של הדחיינות.
מאיה כהן: אני אפסיק לקראת סוף יב'.
מאיה כהן: אני אפסיק בצבא.
רם שפע: אני רק אגלה לך משהו, דחיינות יש אצל כולם.
רם שפע: אבל את צודקת.
רם שפע: אני מחזק את מה שאמרת.
מאיה כהן: זה מאוד מאוד מתבטא בנושא הזה.
מאיה כהן: אז מצד אחד כולם מוכנים שהם בצ'יק יכולים להפסיק, ושהם יפסיקו כשיהיה צריך.
מאיה כהן: כרגע לא צריך.
מאיה כהן: כרגע זה רק בשביל הפן.
מאיה כהן: ומצד שני יש את הבית ספר.
מאיה כהן: שלא תמיד יכול לזהות את המכורים האלה.
מאיה כהן: כי הם בסך הכל מתפקדים.
מאיה כהן: בגיליון ציונים הם לא בולטים עכשיו באדום.
מאיה כהן: יש להם נוכחות סדירה מינימלית.
מאיה כהן: הם בעצם עושים מה שצריך בשביל לא לבלוט יותר מידיי.
מאיה כהן: אז לבית הספר מאוד מאוד קשה לזהות אותם.
מאיה כהן: ובנוסף לזה, קשה להם לפנות לבקש עזרה.
מאיה כהן: במידה וכבר הם הגיעו להבנה שמשהו לא בסדר, שהם לא מצליחים לצאת מהמעגל הזה, הם לא יודעים לאן לפנות.
מאיה כהן: כי נורא קשה לפנות להורים ולהגיד להם שאתה צריך עזרה, כי אתה לא רוצה לאכזב אותם.
מאיה כהן: והבית ספר צריך להיות בשקיפות מלאה עם ההורים, אז אתה גם לא יכול לפנות ליועצת כל כך.
מאיה כהן: אז יש פה בעיה בקרב התלמידים שכן הבינו שהם צריכים עזרה.
מאיה כהן: בנוסף לזה אין מודעות לגבי איך לצאת מהמעגל הזה, במידה ואתה לא יכול לפנות להורים או לבית הספר.
מאיה כהן: אין פתרונות נגישים.
מאיה כהן: אז כן מציעים לנו בבית הספר הרצאות, וסדנאות וכל מיני דברים כאלה.
מאיה כהן: ומדי פעם מביאים מישהו שיספר את הסיפור חיים שלו, ואיך הוא יצא מהתמכרות.
מאיה כהן: אבל בסופו של דבר אין פרקטיקה בנוגע למכורים, לא עכשיויים ולא מכורים בעתיד.
מאיה כהן: וזה משהו שנורא חשוב להביא למערכת החינוך, ובעצם להביא נציגות כלשהי, שהיא בלתי פורמלית.
מאיה כהן: שתשמש לתלמידים האלה כמענה.
רם שפע: אבל זה קורה?
רם שפע: את מציעה משהו שאת לא חווה אותו בבית הספר?
רם שפע: זה לא משהו שקורה בעומר עכשיו, מפגש בלתי פורמלי שמדבר על זה?
מאיה כהן: אני אומרת שצריך להיות מענה בלתי פורמלי.
מאיה כהן: יש את השיחות האלה בין התלמידים, יש תלמידים מכורים, שיש כאלה שגם מבינים שהם צריכים עזרה.
מאיה כהן: שהם רוצים לצאת מזה.
מאיה כהן: אבל זה מה שחסר.
מאיה כהן: חסר הגוף הבלתי פורמלי הזה.
מאיה כהן: זה מה שאני מנסה להגיד.
רם שפע: למה צריך גוף בלתי פורמלי?
מאיה כהן: כי אני לא יכול לפנות להורים, כדי שהם לא יתאכזבו ממני.
מאיה כהן: אני לא יכול לפנות לבית הספר כי הם יעבירו להורים.
מאיה כהן: אני תקוע פה במצב שאין לי למי לפנות.
מאיה כהן: ואם יש עכשיו איזה מישהו שהוא לא עכשיו בתפקיד מורה או בתפקיד הורה, שאפשר לדבר אליו כחבר, והוא מעבר לכזה מסגרת של בית ספר, אז יהיה לתלמידים הרבה יותר קל לפנות.
מאיה כהן: וגם אותו אדם יוכל לזהות את מה שקורה בבית הספר.
מאיה כהן: להבין, הוא אמנם מצליח בשיעור מתמטיקה, אבל אחר כך, בהפסקה, הוא הולך למחששה, ומעביר שם את כל היום.
מאיה כהן: והמורים לא רואים את זה, כי הוא היה במתמטיקה.
מאיה כהן: אז אותו גוף בלתי פורמלי צריך להיות שם, ולמצוא את הדברים האלה.
רם שפע: זו נקודה מאוד חשובה.
רם שפע: אני מחזק אותך מאוד.
רם שפע: אני מאמין גדול מאוד במערכת הבלתי פורמלית.
רם שפע: ואני מניח שרובכם יודעים שגם הייתי אחד מהאנשים שהובילו פה את הגדלת התקצוב של כל הגופים הבלתי פורמליים.
רם שפע: אנחנו אומרים הרבה פעמים תנועות נוער, אבל יש גם את ארגוני הנוער, ויש שנות שירות, ויש מכינות, ויש חוגי סיירות.
רם שפע: יש המון כלים לעשות את זה.
רם שפע: אני מחדד, לפחות מהצד שלי, אני לא בטוח שצריך שיהיה גוף בלתי פורמלי שזו תכליתו.
רם שפע: מה שאנחנו צריכים לשאוף אליו כחברה זה שכמה שיותר בני ובנות נוער יקבלו את ההזדמנות לקחת חלק בפעילות לא פורמלית, ושבעצם שם לאפשר את המקום לשיח שהוא קצת פחות אמצעי.
רם שפע: זה לא ההורים, זה לא בית הספר, אבל אני רק אומר, לא בטוח שצריך לעשות משהו אחר חדש.
עומר שחר: אני חושב שהיא התכוונה לתת מהכלים שכבר יש, אבל גם נער שנמצא בבלתי פורמלי אחרי בית הספר, בזמן הזה הוא לא יעשן ולא ישתה.
עומר שחר: אז זה עוד איזה שהוא צעד בדרך למניעה.
עומר שחר: זה גם משהו חשוב.
רם שפע: אולי נעשה איזה מעבר מהיר, נמצא איתנו פה איל גלס, שהוא ממועצת ארגוני הילדים והנוער.
רם שפע: איל, אני יודע שהכנת מצגת, אבל בוא תשקול האם צריך מצגת, או שפשוט תיתן התייחסות קצרה.
איל גלס: שלום, אני אתן התייחסות קצרה.
איל גלס: אני לא אראה את המצגת, אני אגיד כמה דברים.
איל גלס: קודם כל אני מבקש להגיד תודה, אתה אמרת את זה עכשיו, כרגע כשדיברת על מהלך מורכב ויוצא דופן של השלמת תיקצוב בכלל ארגוני הנוער.
איל גלס: אנחנו חושבים שזה דבר שמנע משבר, הוא מייצר ודאות, הוא מאפשר לנו המשך של צמיחה, ודווקא בימים האלה הוא חשוב מאוד.
איל גלס: היו גורמים נוספים שאנחנו מודים להם בסיפור הזה.
איל גלס: אני מבקש קודם כל לנצל את ההזדמנות להגיד תודה לך, בשם ארגוני הנוער, על ההתגייסות, ולהגיד תודה בכלל על השותפות.
איל גלס: בהקשר של הנושא שעליו הוועדה הזאת מתכנסת, אני רוצה להגיד שלדעתי זה היה הגל השני של הקורונה.
איל גלס: המצגת, שאני לא הולך להציג אותה, אלא רק להגיד עליה ממש כמה מלים בקצרה, נובמבר 2020, בעיצומו של הגל השני אנחנו קיימנו סקר, ביחד עם המשרד לחיזוק חברתי וקהילתי.
איל גלס: היה סקר מקיף, הוא כלל 2300 נערים, בני ובנות נוער.
איל גלס: והוא נקרא נוער בזמן הקורונה.
איל גלס: הוא בא לבדוק מה הנוער אומר.
איל גלס: מה הנוער מרגיש.
איל גלס: בכדי שאנחנו נוכל ללמוד, על הדאגות, ועל העיסוקים, ועל החשיפה להתנהגויות סיכוניות, בדומה לדיון שאנחנו מקיימים פה היום.
איל גלס: הסקר מוצג כחלק מחומר הרקע לוועדה.
איל גלס: מעבר לממצאים המעניינים בסקר אני חושב שהדבר המעניין בו, והדבר המעניין שקורה כאן, זה הניסיון לתת לנוער לדבר, ופחות להגיד מה אנחנו אומרים בשמו.
איל גלס: אני חושב שהדברים שאמרו פה עד עכשיו הם מאוד ברורים ומאוד מעניינים.
איל גלס: אחד הממצאים בסקר מתייחס לחשיפה להתנהגויות סיכוניות, במגוון תחומים.
איל גלס: נשירה מבית ספר, נשירה, גילויי מצוקה וחרדה, פגיעה ברשתות חברתיות.
איל גלס: אלה שלושה דברים שעולים באחוזים יותר גבוהים מסמים ואלכוהול, אבל הם דברים שמעסיקים את הנוער.
איל גלס: אני חושב שהתפקיד שלנו בארגוני הנוער, החינוך הלא פורמלי, יכול להיות שגם בחינוך הפורמלי, זה להתייחס לדברים האלה כאל חוליה חלשה, או חוליה הראשונה בשרשרת.
איל גלס: התפקיד שלנו זה לזהות, ולהכיר את החוליות האלה, ולהגיב מהר.
איל גלס: אני רוצה להגיד שמבחינת מענים מקצועיים שלנו, בארגוני הנוער במועצה, אז אנחנו נענים וחשופים לאתגר הזה, אני חושב שתקופת הקורונה מעצימה את האתגר, אבל לא להתבלבל, זה היה משמעותי ונוכח גם בלי תקופת הקורונה.
איל גלס: אני יכול להגיד שאנחנו מזהים את ההתפתחות בארגוני הנוער בכל מה שקשור לצורך ביצירת מענים מקצועיים, כדי לקדם, לסייע, ללוות, לתמוך את אותם ארגונים.
איל גלס: אנחנו הקמנו מערך לליווי ותמיכה לאנשי מקצוע שפעילים בארגונים.
איל גלס: אנחנו גאים מאוד שהצלחנו להקים את המערך הזה.
איל גלס: אנחנו עושים את זה במשאבים באמת דלים, שעומדים לרשותנו.
איל גלס: אני רוצה להגיד שאנחנו נמשיך ללוות, לתמוך, ולקדם יותר ויותר ארגונים לעבודה יותר ויותר מקצועית בכל מה שקשור למענים שניתנים לבני הנוער.
איל גלס: אנחנו בשביל להמשיך את זה מוכנים לחשוב מחוץ לקופסה, לשתף פעולה, לקבל סיוע, אם זה בהיבטים של משאבים, ואם זה בהיבטים מקצועיים.
איל גלס: ולסיכום אני רוצה להגיד את מה שאמרתי בראשית דבריי, יש פה הזדמנות שלנו להקשיב וללמוד ממה שמעסיק ומטריד את הנוער.
איל גלס: אני חושב שזה החלק החשוב.
איל גלס: זה ייחודי, זה לא קורה בכל ועדה או בכל דיון.
רם שפע: אמרת פה כמה דברים טובים.
רם שפע: אז אני מודה לך.
רם שפע: השיתוף אתכם חשוב לנו מאוד.
רם שפע: חשוב לנו לשמוע את הזווית של המועצה לשלום הילד.
רם שפע: עו"ד עדי נעמת בבקשה.
עדי נעמת: אני מאוד שמחה לראות את בני ובנות הנוער, שלוקחים חלק מהותי בדיון הזה.
עדי נעמת: בתקופה האחרונה אנחנו היינו כן בדיונים שונים על ההתמכרות בסמים, אלכוהול, סיגריות, אלימות מכווונת, חרמות חברתיות.
עדי נעמת: ומובן שהדברים האלו הם סימפטומים למצוקה גדולה שהיא חלק ממשבר הקורונה, והשפיעה הכי הרבה על ילדים ונוער.
עדי נעמת: אנחנו רואים את העלייה המטאורית במצבי הסיכון.
עדי נעמת: חלק מהמירוץ שלנו השבוע, בדיונים בוועדת החינוך והחוקה, בנוגע להנחיות הקורונה החדשות, זה לא לגדוע לבני ובנות הנוער את הרצף, את השגרה בלימודים.
עדי נעמת: לא מהבחינה הלימודית, אלא כי הם צריכים להישאר בקשר עם בני גילם, עם גורמי החינוך.
עדי נעמת: שמישהו יסתכל עליהם ויושיט להם יד ויאתר את מצבי הסיכון שלהם.
עדי נעמת: אנחנו יודעים שמחקרים מראים שילדים ונוער במצבי סיכון כן משתפים מבוגר משמעותי.
עדי נעמת: בשביל זה הם זקוקים לדמות משמעותית כדי לפנות אליה.
עדי נעמת: ולכן צריך לפתוח את הדלת, גם הורים, אנשי חינוך, אנשי טיפול.
עדי נעמת: וזו משימה קשה, שיש יועץ חינוכי אחד לאלף תלמידים בבית הספר.
עדי נעמת: וגם אנחנו בפרלמנט הנוער, במפגשי התייעצות, אני אגיד מה שצף, שהנוער זעק לסיוע רגשי וחברתי, להכללה של מפגשים קבועים של אנשי טיפול במסגרת בית ספרית, התאמת מענים מגוונים והעלאת מודעות.
עדי נעמת: ערוצי התקשורת, למי הם פונים, ממי הם מבקשים עזרה.
עדי נעמת: וכמו שאמר אחד הנערים, שצריך לאחות את כל השברים שנוצרו, וליצור איזו שהיא רשת בטחון לנוער.
עדי נעמת: וכרגע אני אגיד שמאוד מבורך לראות את התכנית של משרד החינוך.
עדי נעמת: אני לא יודעת אם היא נעשתה בשיתוף עם הנוער, אבל אם רוצים לעשות את זה כמו שצריך יש לעשות את זה יחד, בהיוועצות, לדבר איתם כמו שנעשה בדיון הזה, גם מה שהוצג, זה חשוב וחיוני.
עדי נעמת: אבל צריך להכניס את זה בתכניות לימודים שנתיות.
עדי נעמת: לא כשעה פה ושם בכישורי חיים.
עדי נעמת: להרחיב את המענים אחר הצהריים, חיזוק החוסן האישי, הרחבת מענים רגשיים לכולם לתמיכה, לכלל הנוער.
עדי נעמת: לוודא שאכן התכנית הזאת היא מיושמת בשטח, ומוקצים לה הכוח אדם והמשאבים הנדרשים.
עומר שחר: חשוב רק, רם, להתייחס ולהגיד שתכנית שנכתבה במשרד החינוך גם התכנית ששרת החינוך הציעה לפני שבועיים, נכתבה בשיתוף מלא אתנו, וגם כל התהליך שאנחנו עובדים יחד עם אגף שפ"י שמתעסק בזה, אז אין ספק, רוב הטענות פה הן יותר על היישום ופחות על קבלת ההחלטות והמדיניות.
רם שפע: אני גם מחזק את מה שאתה אומר, וזה טוב שזה בשיתוף אתכם, וזה בסדר גמור שעדי, וזה תפקידה, תאתגר גם אתכם כל הזמן.
רם שפע: אף פעם השיתוף הוא לא מספיק.
רם שפע: אני עמדתי בראש התאחדות הסטודנטים הרבה שנים, וגם אנחנו ניסינו לעשות שיתוף עם הסטודנטים וזה אף פעם לא היה מספיק.
רם שפע: וגם אתה, מה לעשות, מכיוון שהייתי בכובע דומה לשלך, בסוף אתה גם חלק מהמערכת, וכשאתה מייצג הרבה אנשים אז גם אתה, התיאום שלך עם המערכת הופך להיות גדול.
רם שפע: ולכן זה טוב שגם התלמידים והתלמידות יהיו בתקשורת עם המערכת, זה חלק מהכוח אגב גם של המועצה, אני בטוח שאתם עושים את זה, לדעת שזה בסדר שהשטח יעשה דברים גם בלעדיכם.
רם שפע: זה מחזק את היכולת שלכם לתת להם מענים.
רם שפע: אז אלה קולות חשובים.
רם שפע: אני רוצה בבקשה לשמוע את שיהאב אלדין הרוש, נשמח קצת לשמוע לעומק מה קורה בחברה הערבית, או בכלל בעצם.
שיהאב אלדין הרוש: שלום, אני שיהאב, נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית, מטייבה, בכיתה יב'.
שיהאב אלדין הרוש: אם נחזור אחורה, כמה שנים, אנחנו נשים לב שהשתמשות באלכוהול, בסמים, ואפילו העישון, היו מתחילים כמעט בגיל שמונה עשרה, משהו כזה.
שיהאב אלדין הרוש: אבל לצערנו היום אנחנו רואים שכל הדברים האלה מתחילים מגיל קטן מאוד.
שיהאב אלדין הרוש: קטן לגמרי.
שיהאב אלדין הרוש: כמעט מגיל שלוש עשרה, משהו כזה.
שיהאב אלדין הרוש: אני אגיד משהו שקראתי באופן אישי, לפני כמה זמן הייתי באיזו פגישה בתנועת נוער.
שיהאב אלדין הרוש: כשסיימנו יצאנו, בא אליי מישהו, קטן, נראה בכיתה ח'.
שיהאב אלדין הרוש: אז הוא שאל אותי סליחה, יש לך נייר גלגול.
שיהאב אלדין הרוש: זה המשתמשים בו לעשן סמים.
שיהאב אלדין הרוש: אז אני שאלתי אותו למה, מה אתה רוצה, והתחלתי לספר לו שזה משהו לא טוב, זה מזיק לבריאות.
שיהאב אלדין הרוש: אז אחרי כמעט עשר דקות, או חמש עשרה דקות של הסברים וככה, הוא הסתכל עליי ואמר לי, הופה, אתה לא גבר, אתה לא מעשן.
שיהאב אלדין הרוש: אז הבעיה הרצינית היום היא שרוב בני הנוער מקשרים את העישון והסמים והאלכוהול שאם אתה עושה את כל זה אתה גבר, אתה גיבור, אתה מלך.
שיהאב אלדין הרוש: אז זאת בעיה שחייבים לטפל בה.
שיהאב אלדין הרוש: אבל הבעיה הזאת לא עוצרת כאן.
שיהאב אלדין הרוש: אלא ממשיכה, בני הנוער האלה עושים את כל זה גם בבית הספר.
שיהאב אלדין הרוש: הם מוכרים אחד לשני, משכנעים זה את זה להשתמש במוצרים האלה.
שיהאב אלדין הרוש: בקיצור הם כל יום מושכים מישהו לדבר הרע הזה.
שיהאב אלדין הרוש: אבל השאלה המעניינת לכולם מה הנהלת בית הספר עושים, מה מערכת החינוך עושה לגבי הדבר הזה.
שיהאב אלדין הרוש: רוב המורים, ואפילו המנהלים כשרואים שיש בקבוק בירה לתלמיד בבית הספר, הם סתם באים, לוקחים אותו, ופשוט אומרים תשמע, בוא נשכח שזה קרה, בוא נתחיל מחדש.
שיהאב אלדין הרוש: אל תתקרב עוד פעם לדברים האלה.
שיהאב אלדין הרוש: וכולנו יודעים שזה בכלל לא יקרה.
שיהאב אלדין הרוש: לכן הבעיה לא באה רק מהתלמידים ומהנוער, אלא ממשיכה מהנהלות בתי הספר, מערכת החינוך.
שיהאב אלדין הרוש: אנחנו רואים שיש פחות התעניינות לטפל בבעיה הזו.
רם שפע: יש פחות התעניינות, או שפשוט לא מצליחים לטפל או לתת מענה?
שיהאב אלדין הרוש: שני הדברים.
שיהאב אלדין הרוש: אם באים ואומרים אל תשתו, אל תשתמשו בסמים, התלמידים רוצים דווקא להשתמש.
שיהאב אלדין הרוש: אז צריך לחפש דרך כדי נכונה, לא כל הזמן אומרים אסור אסור.
רם שפע: הבנתי.
רם שפע: זה נושא יותר עמוק, שלא נצליח להיכנס לכולו כרגע.
רם שפע: אבל תודה רבה.
רם שפע: אני שמח לשמוע אותך, ויישר כוח גם למועצת התלמידים שבאמת העלו פה ככה הרבה תלמידים ותלמידות מכל רחבי הארץ.
רם שפע: מאיה קידר, בבקשה.
מאיה קידר: שלום, קוראים לי מאיה קידר, אני מאשקלון, והיום אני עושה שנת שירות ביבנה.
רם שפע: באיזו מסגרת את עושה את השנת שירות?
מאיה קידר: מטעם עמותת לשובע.
מאיה קידר: אנחנו נותנים מענה כל יום אחרי בית ספר לתלמידים לבוא לפה, לקבל ארוחת צהריים, לימודים, פעילות שהיא ערכית, חינוכית וחברתית.
מאיה קידר: ולי באמת יצא הרבה פעמים, עם חניכים שלי, ובמיוחד שהם בשכונות האלה, להיות איתם בשיח בנוגע לאלכוהול ולסמים.
מאיה קידר: ולצערי הרב ילדים בכיתה ו' מדברים איתי על זה.
מאיה קידר: לפי דעתי דבר מאוד משמעותי שיכול לקדם את זה שלאנשים בחברה הבלתי פורמלית יהיו את הכלים איך לבוא ולדבר על זה, כי הם אלה שנחשפים לזה.
מאיה קידר: אני הייתי מרכזת בצופים לפני כן, ולא ידעתי איך להגיד למדריכות בכיתה י' איך לדבר על זה עם חניכים שלהן של כיתה ח', שהם שנה מתחתיהן, והם בעצמם לא יודעים להתמודד עם זה.
מאיה קידר: יותר קל לדבר עם חברה שלי שהיא שנה מעליי, או מדריכה שלי או כל אדם אחר מאשר לפנות לבנאדם שאני מרגישה שלא באמת באותו כובע כמו שלי בתור נערה.
רם שפע: הזוית הזאת כבר נאמרה מקודם, ואת צודקת, באמת שינש"נים איפה שהם נמצאים זה מצויין.
רם שפע: לצערי הרב אנחנו לא נמצאים בכמויות גדולות של שינשי"נים ברחבי הארץ, והיכולת של הגוף הזה כפלטפורמה לתת מענה היא פשוט מצומצמת מידיי.
רם שפע: הלוואי והמדינה תכיר בכלי המדהים בזה, גם לבני הנוער וגם לכלל החברה הישראלית, ואז יהיו הרבה יותר שינשי"נים פרוסים ברחבי הארץ, והמענה הזה יהיה יותר גדול.
רם שפע: אפשר לשמוע מהדיבור שלי שגם אני עשיתי שנת שירות, אבל זה סיפור אחר.
רם שפע: אני חושב שצריך להגיד, זה נכון שיש יתרון מובנה למערכת הלא פורמלית, ועדיין יש הרבה מאוד מורים ומורות, וצוותים חינוכיים, שאני בטוח שיודעים לתת קשב, יודעים לשמור גם על הסיפור האישי של התלמיד או התלמידה שמספרים להם שהם עוברים משהו, לא משנה, כל סיפור.
רם שפע: וצריך לזכור רגע שגם הם שם כדי לתת מענה, מורים, מורות.
רם שפע: לתת מענה, להתמודד, להקשיב לכם בהפסקות, אחרי בית ספר.
רם שפע: אנני מכין את האתגר, באמת מבין אותו.
רם שפע: אבל נראה לי שצריך כל הזמן גם לסגור את זה.
רם שפע: בואו לא נוציא אותם מהמשוואה.
מאיה קידר: אני מסכימה, הרבה מתוך הבנה הרבה פעמים מורים צריכים להתעסק יותר בתחום הלימודי, והתחום החינוכי הוא מאוד מאוד רחב.
מאיה קידר: אם זה משפחתי, או חברתי.
מאיה קידר: הרבה פעמים מתפספסים הדברים הקטנים.
מאיה קידר: כשיש מורה אחד על ארבעים תלמידים זה דבר שהוא מתפספס, וזה לגיטימי.
מאיה קידר: בשנייה שיהיה למורים ובכללי לחברה החינוכית שפועלת בכלים של איך לעשות את זה ברמה היומיומית, של לשאול ילדה, חניכה או תלמידה, שיודעים שהיא יוצאת הערב, אם יש לה איך לחזור, זה לא דבר שלצערי תמיד קורה.
מאיה קידר: זה נובע הרבה פעמים מחוסר פנאי, או מחוסר יכולת, והרבה פעמים יש המון כוונה טובה.
מאיה קידר: וזה משהו שלפי דעתי, מתוך השטח, דבר שמאוד יתרום.
משה פריאל: בקצרה, אני בן שבעים ושלוש, היום יש לי יום הולדת.
רם שפע: מזל טוב!
משה פריאל: תודה.
משה פריאל: אני עיתונאי במקצועי, ולפני ארבעים שנה שימשתי כעובד סוציאלי מטפל במכורים לסמים קשים.
משה פריאל: עכשיו הביטו, אני יושב נדהם מכל מיני התבטאויות.
משה פריאל: כשאני שומע את התלמידה הנחמדה מעומר שואלת בתמימות שאלה עניינית – איך אני מזהה משתמש מכור וכו'.
משה פריאל: אני נזכר שלפני שלושים וארבע שנים, בדיוק בימים האלה, יומיים שלושה לפני הסילבסטר, נהגתי לצאת גם עם מכורים נקיים מהמטופלים שלי שנגמלו, לבתי ספר.
משה פריאל: לא אשכח את אותו יום שהיינו במקיף ו' בבאר שבע.
משה פריאל: אחרי אותו מסר שהעברנו לתלמידים, גם אני וגם המדריכים, הנגמלים, ניגש אלינו תלמיד, הוציא כדור אקסטזי, והודה לנו.
משה פריאל: והוא התוודה עם זה התכוננתי בעוד יומיים לצאת למועדון הפורום בבאר שבע, לתפוס ראש, ולהרגיש טוב.
משה פריאל: אני כרגע יושב ואני שומע תלי תלים תכניות למיניהן.
משה פריאל: מאוד מזכיר לי שעה, שעה וחצי של פוליטיקה יחצ"נית.
משה פריאל: לא שמעתי פה ולו איזכור אחד לגבי שימוש באותם אנשים שעשו מסע, אמיץ, מורכב, קשה, מהתחתית, מהמיץ של הזבל, ועד לשיקום טוטאלי נורמטיבי, שחלקם כיום עוסקים בעיסוקים חינוכיים טיפוליים, בקהילות טיפוליות וכו'.
משה פריאל: ואני שואל שאלה, מדוע לא משתמשים באותו משאב נהדר.
משה פריאל: תודה רבה.
רם שפע: זווית חשובה מאוד.
רונית טאוב: צהריים טובים, אני מנהלת בי"ס מקיף ו' באשדוד, מתרגשת כמו הילדים.
רונית טאוב: אני רוצה להציג מה נעשה בבית הספר אצלי.
רונית טאוב: אצלי המדריכה המחוזית נמצאת בבית הספר, שמה ירדנה, היא גם פה בוועדה.
רונית טאוב: ביחד עם המב"סית ועם התלמידים שלי, המאוד מאוד מוכשרים.
רונית טאוב: לקחנו את כל מה שאמרת, ואגב דיברתם מאוד מאוד יפה, ולקחנו את כל מה שדיברתם בעצם, ועשינו הקלטה אצלנו בבית ספר.
רונית טאוב: לקחנו את הקבוצה המקסימה הזאת של עמיתים, הפכנו אותם למנהיגים צעירים.
רונית טאוב: זאת אומרת שהם לא מתעסקים רק בפעילות פרואקטיבית בתחום מניעת חומרים ממכרים.
רונית טאוב: כמובן בשכבת ז' מניעת עישון, בדגש על סיגריות אלקטרוניות, חדש שצריך לטפל.
רונית טאוב: בכל אחת מהשכבות, הציגו את זה קודם, ואני לא אתייחס.
רונית טאוב: מה שכאן עשינו, יש מערך של חניכויות שונות, שנעשות, כי אחת הבנות שם דיברה שאין להם בעצם למי לפנות.
רונית טאוב: אני יכולה להגיד בגאווה גדולה, אלף יש להן לפנות פה אחת לשנייה.
רונית טאוב: והנושא השני זה שיש להם צוות שיודע היטב מה לעשות כשילדים יש להם קושי.
רונית טאוב: מה הילדים עושים אצלנו בבית הספר, הם חונכים אחד את השני, וכותבים אחד עם השני כל מיני תכנים.
רונית טאוב: אתה תראה אותם פה על ספסלים יושבים בחוץ ומדברים.
רונית טאוב: הם מעבירים סדנאות ופעילויות, ואז הם יוצרים את הקשר של אחים בוגרים, שאם יש קושי, כמו שתיארתם קודם, אז יש להם עם מי לדבר.
רונית טאוב: מעודדים את קבלת השונה, ומעודדים בעיקר לקחת אחריות ולא לעמוד מהצד.
רונית טאוב: יש לנו עבודה גם מול הצוות החינוכי וההורים.
רונית טאוב: ובעצם בעצם, הכי חשוב בעיניי זה התמיכה פה אחת של השנייה.
רונית טאוב: יש לנו עוד דרך, אבל אני חייבת להגיד, בהתייחסות למה שאמרתם קודם, שחייבים לייצר מודלים בית ספריים.
רונית טאוב: לעשות יום עצירה ארצי, כמו שעשינו בנושא אלימות, שכל מדינת ישראל מדברת את זה, ולתת לנו בתי הספר לעשות את מה שאנחנו מבינים.
רונית טאוב: הסיפור הוא צריבה במודעות.
רונית טאוב: אפשר לעשות קמפיינים.
רונית טאוב: הסיפור של להעלות למודעות הוא קריטי.
רונית טאוב: אני חושבת שהכוח פה הוא בנוער, שיודע לעשות את זה היטב.
רונית טאוב: תודה רבה.
רם שפע: יישר כוח.
רם שפע: המערכת הבית ספרית, מרמת המנהלות ומנהלים, וכל הצוות, אתם שם, יום יום, חיים את היכולת לתת מענה ולהבין את הצרכים.
רם שפע: אנחנו מתקרבים לסיום.
רם שפע: יהיו עוד ממש דוברים בודדים.
רם שפע: אם יש למישהו משהו שמאוד קריטי לו לומר.
מור לוי: אני מור לוי, אני תלמידת שכבה י"א', מקבוצת עמיתים.
מור לוי: אנחנו בשבוע האחרון בנינו חדר למניעת התנהגויות סיכוניות, יחד עם היחידה לבטחון.
מור לוי: אליו אנחנו מכניסים תלמידים משכבות י', ובבית הספר אצלנו יש בערך שמונה עשרה כיתות י'.
מור לוי: ובפעילות אנחנו מדמים מצב של מסיבה, שבו אנחנו מציגים סיטואציות שונות.
מור לוי: אנחנו משתפים את התלמידים, ולאחר כל סיטואציה אנחנו מפתחים דיון בגובה העיניים.
מור לוי: ככה הדיון והשיח הרבה יותר פתוח.
מור לוי: אנחנו מעלים שאלות, כמו מדוע בני נוער שותים, איך מזהים את הגבול שלי, מה ההבדל בין הגבול הפנימי לחיצוני, איך אני מתמודדת עם לחץ חברתי, ושאלות בסגנון הזה.
מור לוי: אנחנו משתמשים במשקפיים ברמות שונות של שתיה, ואפילו שימוש בסמים.
מור לוי: וכך אנחנו נותנים לילדים תחושה איך מרגישים כששותים יותר מידיי.
מור לוי: אנחנו בקבוצת עמיתים חושבים שפעילות בסגנונות כאלה באופן חווייתי יותר יכולים להשפיע יותר.
מור לוי: והמטרה שלנו זה באמת להעלות מודעות למצבי סיכון, ולפתח חוסן להתמודד עם לחץ חברתי, לדעת להפעיל שיקולי דעת ואיך להתמודד ולהגיב במצבים כאלה.
רם שפע: אבל את חושבת שבאמת, נגיד ותהיה אכיפה מאוד מאוד מוגברת, בסוף אתם יודעים היטב איך לעקוף כל דבר כזה.
רם שפע: בסוף המדינה צריכה להחליט איפה היא משקיעה משאבים.
רם שפע: אני שואל בכנות מה דעתך, אין תשובה אחת נכונה, אבל זה יעזור אם באמת תהיה אכיפה?
מור לוי: אני מסכימה איתך שאם מישהו רוצה להשיג את זה הוא ישיג.
מור לוי: אם זה לשלוח חבר, או הורה.
מור לוי: אבל אני חושבת שלא כל ההורים יודעים שהילדים שלהם מעשנים.
מור לוי: ואם נגיד זה יהיה פחות נגיש בחנויות אז יהיה לילדים יותר אפשרות להגיע לזה לבד.
רם שפע: זה נכון, זה לא משהו שצריך להזניח.
רם שפע: אני רק תוהה איזה אחוז זה באמת יוריד.
עומר שחר: צריך גם שהנוער עצמו לא ירצה לשתות ולא ירצה לעשן.
עומר שחר: ברגע שזה יבוא ממנו הוא לא יבקש כל פעם פרצות איך.
ורדית ישראל: שלום, אני רק רוצה להגיד שאומנויות ומקיף סלאמה ממש ממש רוצים לדבר.
קריאה: אני ממקיף סלאמה.
קריאה: אני מאוד מודה לכם שנתתם לנו את הבמה להשתתף בדיון חשוב מאוד כמו זה.
קריאה: אני רואה מאוד שתיה מופרזת ואלכוהול, ושתיית משקאות אנרגיה ושימוש בסמים וסיגריה אלקטרונית וכו'.
קריאה: וזה קשור למצב הנוער.
קריאה: אני רואה שהם משתמשים בחומרים האלה, הם קורבנות החיים.
קריאה: רוצים לדאוג להעלות את המודעות בין בני הנוער שלנו, בחברה הערבית.
קריאה: וגם אנחנו יש לנו אחים, ואני דואגת מאוד לאח שלי.
קריאה: וגם לעמית שלי בכיתה.
קריאה: ולא רוצה שהמצב הבריאותי והנפשי שלהם יתדרדר.
קריאה: ויהיו מסגרות לנער שידאגו לשלב אותם אחרי הצהריים, כמו כן דמויות משמעותיות עבור הנערים.
קריאה: אנחנו זכינו שהיועצת בבית ספרנו היא גם המב"סית והמדריכה בנושא.
רם שפע: אני ראיתי שהקראת את הדברים שלך.
רם שפע: יש משהו שאת רוצה להגיד, מהלב, לספר?
קריאה: כן, אני מבקשת גם כן, אנחנו מבקשות תקציב לעמיתים, כי כבר שנתיים אנחנו בלי תקציב.
קריאה: השנה הקודמת אנחנו עשינו גם כן כמו סרטים, וזה היה בלי תקציב.
רם שפע: לא היה תקציב מדינה.
רם שפע: הצלחנו להעביר תקציב, ולאט לאט דברים ישתחררו, והכספים ירדו לשטח.
קריאה: כן, אבל התקציב הזה לבניית מסגרות לאחרי הצהריים, שישרתו את הנוער.
רם שפע: כמות הזמן שהשקעתי בזה היא אין סופית, כולל סוף השבוע האחרון להעביר תקציבים שלא עברו בזמן.
רם שפע: ועוד מעט אגב, באחת יש דיון בוועדת כספים שאמור להעביר עוד כספים.
רם שפע: אבל רגדע אני שם את זה בצד.
רם שפע: ממשרד העלייה והקליטה, בבקשה.
אורנה יוסף: לי קוראים אורנה יוסף, אני עובדת סוציאלית מחוזית, מחוז תל אביב והמרכז, ממשרד העלייה והקליטה.
אורנה יוסף: עבורי זה מרתק לשמוע את התלמידים הנהדרים האלה.
אורנה יוסף: זה האמירות האמיתיות והאותנטיות מהשטח.
אורנה יוסף: וחשוב לי להגיד שכל הדברים שנאמרו עד עכשיו הם מאוד חשובים, וכדאי וחשוב שימשיכו להתקיים, בכל הפעילויות שהציגו לפניי.
אורנה יוסף: אבל אני כן רוצה להגיד אבל.