GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פאולה רושקה: בהחלט יש לנו הרבה מה לעשות במערכת הבריאות, ואני חושבת שלא לבד, אנחנו צריכים ביחד עם הקופות, עם משרד הרווחה, עם כל הארגונים שעובדים בזה, למצוא דרכים יעילות ומהירות למתן מענים, לא סטיגמטיים כפי שגם עלה פה.
פאולה רושקה: הצורך שהרבה מאוד אנשים לא רוצים להיות מתויגים במערכת בריאות הנפש, אנחנו צריכים למצוא מענים חדשים שאין היום, שימלאו את החסר בתוך הרצף הטיפולי.
פאולה רושקה: אין לי עוד הרבה מה לומר כי הבעיה קשה וידועה, ואין לזה פתרון כל כך, לגבי כוח אדם אני בהחלט אומרת, אין פסיכיאטרים מספיק, פסיכיאטרים לנוער זה משאב מאוד יקר ובקושי מוצאים את זה, ובהחלט היה כדאי לעשות משהו כדי לתמרץ את העניין, ואפילו סטודנטים צעירים שילכו למסלול של פסיכיאטר ופסיכיאטר הנוער, אנחנו זקוקים לזה ואנחנו בעצם מקצוע במצוקה, פסיכולוגים גם אבל פסיכיאטרים כפי שאתם ראיתם, גם הפניות לפסיכיאטרים עלו, המצוקות הן כל כך קשות שמגיעות לרמה של פסיכיאטר ולא רק ברמה של פסיכולוגים.
פאולה רושקה: (היו"ר ענבר בזק)
ענבר בזק: טוב, תודה רבה לך, דברים שלא פשוטים לשמוע, אבל נצטרך לחשוב איך אפשר להתמודד עם זה.
ענבר בזק: עכשיו ד"ר טל שלטון, ההסתדרות הרפואית.
טל שלטון: תודה רבה על זכות הדיבור, מאוד חשוב לי להיות כאן היום.
טל שלטון: שמי טל, אני רופא, אני פסיכיאטר ילדים ונוער ואני מייצג כאן היום את החברים שלי למקצוע.
טל שלטון: בערך 300 פסיכיאטריות ופסיכיאטרים לילדים ונוער יש בארץ, זה הכל.
טל שלטון: אם שאלתם איך קורה שאין מענה, זה המספר.
טל שלטון: ואנחנו אלה שפוגשים את כל מה שאתם שומעים בוועדות ובתקשורת בחודשים האחרונים, אנחנו שם במיונים באמצע הלילה, אנחנו רואים אותם במחלקות האשפוז, בטיפולי היום, במרפאות, במערכת החינוך, אנחנו רואים אותם בכל מקום.
טל שלטון: יש לנו קבוצת וואטסאפ, 300 איש, אז יש לנו קבוצת וואטסאפ של מומחים ומתמחים, סיפרתי להם בקבוצה שאני מגיע לוועדה ואמרתי להם, תתארו לי מה קורה במרכזים שלכם, במרכז, בפריפריה.
טל שלטון: רציתי לשתף אתכם לא בנתונים אלא במה שקורה בשטח, ושאלוהים יעזור לי מה שקיבלתי, כמה שאני רואה את זה כל יום בעיניים, לדעת שזה פשוט בכל מקום, בכל פינה, זה היה מייאש.
טל שלטון: אז אני אשתף אתכם קצת, גם כדי שהייאוש שלי אולי יהיה יותר נוח וגם כדי שתדעו תכלס מה קורה.
טל שלטון: אז מה שעולה מכל מקום, ולא תיאמנו עמדות, אבל גם הילה וגם פאולה אמרו את זה, זה הבדידות מעל הכל, הילדים האלה לבד כבר שנתיים, ויש לזה מחיר מאוד, מאוד כבד, הם מנותקים לגמרי, עכשיו זה נשמע הגיוני נכון?
טל שלטון: שמנו אותם בבידוד אז הם בודדים.
טל שלטון: אבל הסיפור הרבה יותר מורכב מזה, ואני אתן לכם דוגמה קטנה של ילדים שהיו בסדר ועכשיו הם לא, איך אפשר להפוך מילד מתפקד לילד שצריך אשפוז.
טל שלטון: אתם מכירים את הילדים השקטים?
טל שלטון: אלה שלא מצביעים, הם תמיד נבוכים קצת שפונים אליהם, הם אחראים כאלה, הם תמיד עושים את השיעורים, הם בחיים לא יקניטו אף אחד, הם מנומסים, אתם קוראים להם ביישנים, אנחנו אומרים שיש להם קצת חרדה חברתית.
טל שלטון: הביישנים האלה הסתדרו לא רע לפני עידן הקורונה, הם נכנסו לבעיה בשנתיים האחרונות, בהתחלה היה להם מעולה, אין דרישות חברתיות, נשארים בבית, לא צריך להתאמץ כל כך להתמודד עם המבוכה, אבל מה קרה לאט, לאט, הם פשוט שכחו איך לתקשר, התחילו הזומים הם כיבו את המצלמה, למה הם כיבו את המצלמה?
טל שלטון: כי יראו את הפצעונים ויראו את הגשר, ויראו את החדר איך הוא נראה וזה פדיחה, כי כמו שאני עכשיו מופיע לכם על המרקע ככה הם יהיו מרוחים מול כל הכיתה, והם העדיפו לא לקחת צ'אנס, אז הם כיבו את המצלמה.
טל שלטון: ומה הם עשו בשניים שלושה שיעורי זום שהיו להם?
טל שלטון: אמר את זה אילן מעולה, זו ההתמכרות האמיתית, הם היו בברוסטרס, הם היו בפורטנייט, הם היו במיינדרפסט, הם היו בטיק טוק הממכר הזה, ואחרי הזומים זה המשיך.
טל שלטון: אז אין מפגשים, והם בחיים לא יכתבו משהו בווטאסאפ, הם לא ייזמו, אז הם רק במסכים בלופ, בבוקר, בלילה, אין שום הבדל כבר, וזה התמכרות.
טל שלטון: אני פעם לא חשבתי שיש התמכרות למסכים, אמרתי 'לא, זה ההורים, לא יודעים לשים גבולות'.
טל שלטון: זהו שיש התמכרות למסכים ואנחנו רואים את זה, וזה בכל מקום, כי בתקופה הזאת זה מה שנשאר להם לעשות.
טל שלטון: אני גם אגיד לכם טיפונת מחקרים, כי בדקתי קצת בשבילכם.
טל שלטון: (היו"ר רם שפע)
רם שפע: ממש במשפט.
טל שלטון: בארצות הברית יצא עכשיו מחקר, רם אתה יודע כמה שעות בממוצע ילד מבלה מול המסך?
טל שלטון: ילד בן 12 כמה שעות הוא מבלה בארצות הברית מול המסך?
רם שפע: 6.
טל שלטון: 6 זה בגיל 6.
טל שלטון: בגיל 13, 12 - זה 8.
טל שלטון: זה מטורף.
טל שלטון: שמונה שעות בממוצע לבנים, בנות קצת פחות.
רם שפע: רגע אני מתעכב כדי להבין, ילדים בני 6 בממוצע שש שעות ביום?
טל שלטון: מגיל 6 עד גיל 12, בסביבות ה-6 שעות בממוצע, מחקרים מה-ABCD מחקר של 5,000 בני נוער, ואחר כך יש מחקרים על ילדים יותר קטנים, מגיל 6 עד גיל 12 מה הם יעשו בבית כל היום?
טל שלטון: ואני אגיד לך עוד משהו ממש חשוב, זה לא רק הבדידות, הבדידות הזאת היא דבר נוסף והדבר הזה, זה תחושה של חוסר משמעות.
טל שלטון: אתם יודעים, אנחנו בתקופה הזאת כבר כל כך הרבה זמן, שנתיים בחיים של ילד זה ים זמן, הם מסיימים את הבית ספר היסודי הם עוברים לחטיבה, הם מסיימים את החטיבה הם עוברים לתיכון, הם צריכים למצוא לעצמם מסגרת חברתית ואין.
טל שלטון: עכשיו מה המשימה הכי חשובה של גיל ההתבגרות?
טל שלטון: זה לצאת מההורים, לצאת מהבית, למצוא לעצמך תחושה של משמעות בתוך קבוצת השווים ואין משמעות, אז תיקח את הבדידות הזאת, תיקח את החוסר משמעות ומה יצא לך?
טל שלטון: דיכאון, דיכאון.
טל שלטון: והילד הזה הנחמד, האחראי, המנומס, פתאום הופך למתבגר דיכאוני, ואני ראיתי כל כך הרבה כאלה, אני אגיד לכם, מתבגרים דיכאוניים זה שתי מצבים בדרך כלל, או שהם במיטה עם הטלפון לא מתפקדים, או שהם פקעת עצבים, או שהם גם וגם, אז אל תתפלא אחר כך שיש אלימות בבתי הספר, זה לא עכשיו הפרעות התנהגות נורא, נורא קשות, זה ילדים שהיו בסדר ועכשיו הם לא.
טל שלטון: וזה בכל מקום ואנחנו רואים את זה כל הזמן.
טל שלטון: אני אגיד לכם משהו, ביקשתי, דיברתם על מיונים, ביקשתי אתמול שיספרו לי קצת על הפניות למיונים בבתי חולים כלליים לילדים.
טל שלטון: אז אני אתן לכם כמה נתונים: בשניידר שמונה פניות ביום של מקרים דחופים ביום, בסורוקה בין חמש לעשר, ברמב"ם חמש, בברזילי שמונה, זה עשרות של פניות דחופות של ילדים להערכה פסיכיאטרית כל יום, וסוד נוסף, ברוב בתי החולים אין תקן לפסיכיאטר לראות אותם, אז מי שבודק אותם זה סתימת חורים, אז גם הסיכוי של הילד הזה להמשיך לטיפול הוא נמוך, הם נאבדים בדרך, הם נפלטים מהמערכת, בטח בקורונה ובבידודים.
טל שלטון: בצפון אין מקומות לאשפוז, משפחות עם ילדים אובדניים מטיילות בין בתי חולים, בין צפת לנהריה, למעלה הכרמל.
טל שלטון: אתמול סיפר לי מנהל מחלקה שמגיעים לוויכוחים מי יאושפז ואיפה, כי אין כולם קורסים, אז ילדים עם התקפים פסיכוטיים ונערות עם הפרעת אכילה, מאושפזים במחלקות ילדים רגילות וזה לא טיפול.
רם שפע: תודה רבה, אנחנו מיד נעבור לחבר הכנסת סימון דוידסון שנמצא בבית ונאחל לו גם רפואה שלמה.
רם שפע: אני חייב להגיד את האינסטינקט שלי ממה שמרגיש לי פה בדקות האחרונות, גם מהדברים שלך טל.
רם שפע: אני רוצה עוד יותר להוקיר תודה ולהעריך את כל מי שמתעסק במערך של המענים הפסיכולוגיים, אני מסתכל על עצמי, מדכא אותי החצי שעה הזאת, נתונים מזעזעים מכל מי שעולה לדבר, כל אחד מכם מהזווית שלו, אבל המצב פשוט קטסטרופלי, אז אני מפה אני רק רוצה לחזק ולהעריך את זה שאתם יום יום שומעים את הדברים האלה, באמת יישר כוח גדול, זה ככה עלה לי.
רם שפע: בבקשה חבר הכנסת סימון דוידסון מביתך הקט, אי שם מנתניה כמדומני.
סימון דוידסון: שלום לכולם צהרים טובים, אתה אמרת שאתה מדוכא, אז בוא אני אגיד לך רם, אני כבר חצי שנה מקבל דוחות, ומחקרים, ועוד מחקרים ואנחנו כולם יודעים את התמונה, אנחנו נשקיע עוד כסף במחקרים, אבל אני רוצה לדבר על מה שצריך לעשות בסוף, ואני מגיע כמו שאתם יודעים מעולם הספורט, ואנחנו מקבלים הרבה מאוד מחקרים אצלנו בוועדת חינוך.
סימון דוידסון: רק לפני שבועיים קיבלנו מחקר גדול של פרופסור שושני, לגבי כל מה שדיברתם, כל הנושא של ההשפעות של הבידודים, של הניתוק, ואני לא אחזור על כל הנתונים שכולנו יודעים אותם, כולנו.
סימון דוידסון: אבל כולנו גם מקבלים מהמחקרים האלו מה יכול למנוע את זה, מה יכול לגרום לילדים לא להגיע למצב הזה, ואנחנו מקבלים מכולם אותה תשובה, מפרופסור שושני, מכם אני אקבל אותה תשובה, ואתם יודעים את התשובה, וגם עדי אמרה את זה לפני כמה דקות.
סימון דוידסון: הילדים צריכים להיות במסגרות חברתיות וספורטיביות, זה הפתרון שבעצם יכול לגרום לילדים לא להגיע למצבים האלו.
סימון דוידסון: גם לפני מספר שבועות שהתחילו כל הנושא של הבידודים בבתי ספר ורצו לסגור או לא לסגור את בתי הספר, אני הגשתי הצעה מאוד ברורה למשרד החינוך, גם אם הולכים לסגור את בתי הספר וגם אם רוצים שילמדו בזום, הנושא של להגיע לבתי הספר לאזורים פתוחים, ולעשות פעילות חברתית וספורטיבית, חייב להיות ומבחינתי זה יותר חשוב ממתמטיקה, מאנגלית, מספרות ומכל מקצוע אחר.
סימון דוידסון: אבל איפה הבעיה שלי, איפה הכאב שלי, אנחנו כל הזמן מקבלים מחקרים, וכל הזמן דנים על זה, וכל הזמן מקשקשים על זה, וכולם יודעים את זה כבר.
סימון דוידסון: אז אני אומר רם, אני ביום שני הבא עושה ועדה מאוד חשובה אצלי בוועדת המשנה לספורט, שולחן עגול, ומגיעים לוועדה הזאת כל אותם גופים שיכולים לייצר בסוף את הכותרת שאני רוצה להגיע אליה.
סימון דוידסון: ספורט לכל ילד, חוג לכל ילד, זה אומר, עמותות, אם זה שער שוויון, אם זה הגל שלי, אם זה בועטות, אם זה חמש אצבעות.
סימון דוידסון: ואני קורא למשרד החינוך, פאולה נמצאת פה?
סימון דוידסון: פאולה דיברת על כוח אדם, אני איתך בנושא של כל דבר שקשור לכוח אדם, נלחמתי בנושא של סייעות וכל הנושא הזה, יש פתרון, בואו אני מזמין אתכם לוועדה, מגיעות כל העמותות, בוא נרתום אותם.
סימון דוידסון: גם את הגל שלי, גם את שער שוויון, גם את חמש אצבעות, גם את אגודות הספורט שהן עמותות, בואו נעשה פעילות יחד עם בתי הספר למען הילדים, אפשר לפתור את זה, אחרת אנחנו נשב פה בעוד שבוע, ועוד שבוע, ויגיע עוד מחקר, ועוד מחקר, ונגלה שהילדים שלנו צופים בטלוויזיה, ונגלה שהם מסתכלים בטלפון, למה הם עושים את זה?
סימון דוידסון: כי אין להם מה לעשות, אבל בוא נפתור להם את זה.
סימון דוידסון: יש לנו את הבעיה, יודעים שזאת הבעיה, בוא נציג עכשיו פתרונות, עזבו אתכם מהמחקרים של הבעיות, אנחנו יודעים מה הבעיות, בואו עכשיו נעשה שינוי דיסקט ומה עושים עכשיו, איך פותרים את הבעיות, ואני אומר זה אצלנו מתחת ליד, בוא נעשה את זה.
סימון דוידסון: אני מצרף את כולם, ורם אני מבקש ממך בסיום הוועדה, אחת המסקנות צריכות להיות שולחן עגול, להביא את משרד הרווחה, משרד החינוך, ומשרד הבריאות, ומשרד הספורט, ומשרד הפנים יחד עם הרשויות המקומיות, למצוא לזה פתרון של תוכנית, אי אפשר רק לדבר, בוא נעשה לזה תוכנית.
סימון דוידסון: אז אני מחזק אותך על הדיון הזה, אבל לצערי הרב אנחנו שוב נסיים דיון ושבוע הבא נעשה עוד דיון, ושוב יגיע עוד מחקר, ועוד מחקר, אם נשקיע את הכסף של כל המחקרים האלו בפעילות לילדים, תאמין לי לא נצטרך תוספת תקציבית ממשרד האוצר.
סימון דוידסון: תודה רבה לכולם ומאחל לכולם בריאות.
רם שפע: מחזק אותך מאוד, מאוד, מאוד מצטרף למחשבה שספורט הוא, אני לא יודע אם להגיד שהוא הפתרון בה' הידיעה, במובן הזה ששום מענה אחד לא יוכל לתת את כל המענים, אבל אני חד משמעית מסכים איתך ויכול לתמוך בך בכל מקום שרק אפשר, שספורט ופעילות גופנית, היא מתנה אדירה לנפש ולהתמודדות, ויש לנו את זה פה מתחת לעיניים, אז אני אמשיך לעזור, לתרום איפה שאפשר לחזק אותך בעניין הזה, אתה עושה בזה עבודה קשה וחשובה, כי אתה צודק שהרבה פעמים אנחנו לא תמיד מוצאים את הדרך לפתור את הבעיות אלא רק להציף אותם, אם כי זה גם שלב חשוב בדרך.
רם שפע: תודה רבה לך סימון.
רם שפע: סיגל אלון סידליק, פסיכולוגית ארצית בשירותי בריאות כללית בבקשה.
סיגל אלון סידליק: תודה על הדברים החשובים, ואני רוצה להצטרף לקודמי ועל הדברים שאמר קודם ד"ר טל שלטון, על עניין הילדים שכרגע בעקבות המצב מגיעים, אני כן אגיד שהתמונה אצלנו בכללית ואני מניחה שבכל הקופות, היא שאנחנו משתדלים ויש עלייה גדולה בפניות וגם במענים.
סיגל אלון סידליק: אני יכולה להגיד שאנחנו רואים בין 2019 להיום, עלייה של 30% בכמות הילדים שקיבלו מענה בבריאות הנפש, גם מכלל המקצועות, עלייה של 30% בכמות הביקורים, אנחנו רואים בשנתיים האלה, עלייה של מעל 20% בצריכת תרופות נוגדות חרדה ודיכאון אצל ילדים ונוער, ואני אומרת את כל הדברים האלה כי אני חושבת שאנחנו חייבים לשים פה על השולחן, שיש היום מחסור לאומי במטפלים, גם בשירות הפרטי יהיה מאוד קשה למצוא תור לפסיכולוג או תור לפסיכיאטר ילדים, גם בערוצים הפרטיים אנחנו רואים את זה.
סיגל אלון סידליק: גם בקופות עם מאמצים אדירים, אנחנו באמת משתדלים לתת מענה כמה שניתן, אנחנו בקצה גבול היכולת של השימוש בכוח האדם הקיים.
סיגל אלון סידליק: אני חושבת שצריכה להיות גם חשיבה על מענים מידיים כמו שדיברו פה קודם בתוך מסגרות החינוך, בתוך המערכות הקיימות, וגם חייבת לצאת גם איזה שהיא אמירה לגבי חשיבה קדימה בנוסף, כי אם אנחנו לא נבנה עכשיו את התשתית לזה שיהיו לנו עוד פסיכיאטרים עוד פסיכולוגים, ההכשרות האלה הם הכשרות ממושכות ואנחנו במחסור לאומי, משמעותי, עוד טרם הקורונה, עכשיו כל שכן וזה מאוד חשוב, כי יש הרבה מאוד דברים שאנחנו עושים ומנסים לעשות, ולצד הסטיגמה שדיברו עליה קודם, אנחנו בכל זאת רואים שיש עלייה ויש מענה.
סיגל אלון סידליק: גם צריך לזכור, שלצד המענים של הקופות שהם בסל, ולכן הם כפופים לאבחנה, וזה בסדר כי זאת ההגדרה של סל הבריאות, בהחלט יש מקום לחשוב על עוד מענים שהם במסגרות הנוספות, כמו במסגרות החינוך, כמו במסגרות החינוך הבלתי פורמלי, שייתנו עוד מענים מחוץ לסל.
סיגל אלון סידליק: דבר אחרון, אנחנו יכולים לראות שבפניות למרכזים שלנו, למרפאות שלנו, לספקים שאנחנו עובדים איתם, כמו שציינתי יש עלייה של 30% בכמות הילדים שקיבלו מענה, יחד עם זאת בפרויקט של שלוש השיחות הטלפוניות שהקופות עובדות בשיתוף עם משרד הבריאות, יש שימוש עצום בשירות הזה בקרב בני הגיל השלישי ומבוגרים, מעט מאוד מנוצל על ידי ילדים.
סיגל אלון סידליק: אז גם פה צריך לזכור, וזה דווקא טלפונית ולכאורה פחות אולי סטיגמטי, ולא דווקא איפה שיש מענים שבהם אפשר לבוא ולקבל מענה, אנחנו גם יוצאים עכשיו בפרויקט של מענה מקוון ממוקד בווידאו, כל הדברים שנאמרו פה מקודם מאוד נכונים, צריך להרחיב את זה מעבר למענים שבסל לשאר המסגרות, ולחשוב גם על תשתיות כוח האדם הלאומי בתחומי הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה לעתיד, תודה.
רם שפע: ד"ר שירי דניאלס מנהלת בער"ן, סליחה אני לא יודע את ההגדרה המדויקת.
רם שפע: שלום, בבקשה.
שירי דניאלס: תודה רבה, תודה על המפגש החשוב הזה.
שירי דניאלס: אני אחזור על הדברים החשובים שנאמרו, אבל אני רוצה לשתף אתכם שבמהלך 2021, מתנדבי ומתנדבות ער"ן נתנו מענה ללמעלה מ-305 אלף פניות מצוקה, אנחנו מדברים על 850 פניות כל יום, כ-40 פניות בשעה, למעלה מ-9,000 פניות עם תוכן אובדני, ולמעלה מ-900 מקרים, שבהם נדרשנו להפעיל נוהל חירום מציל חיים, לרבות בילדים ובבני נוער, שהסיכון לחיים היה מיידי.
שירי דניאלס: ידוע שמרבית האנשים שמתמודדים עם מצוקה נפשית חוששים לפנות לסיוע, בשל החשש מתיוג והסטיגמה שנלוות לתחום בריאות הנפש.
שירי דניאלס: הפניות לער"ן בטלפון וגם און ליין, עוסקות בכאב נפשי, בדיכאון ובמצוקה נפשית חריפה, עלו ב- 2021 בצורה ניכרת, יחד עם זה עלו גם פניות בנושא של בדידות עזה, שנוכחת כמעט בכל פנייה, וקשיים גוברים והולכים ביצירה ושימור של קשרים בין אישיים משמעותיים.
שירי דניאלס: כשמדובר בילדים ובבני נוער, הם פחות מדברים את המצוקה שלהם, הם מתנהגים אותה, ולכן אנחנו הגדרנו את קבוצת המתבגרים והצעירים כקבוצת סיכון שממעטת לפנות לסיוע, והשקנו השנה שירות ייחודי וראשון מסוגו בארץ, מענה באמצעות וואטסאפ, ואני יכולה לשתף, שזמן קצר אחרי שהטמענו אותו, הוא כבר נותן מענה כל חודש ללמעלה מ-1,300 מתבגרים וצעירים.
שירי דניאלס: 61 אלף פניות התקבלו השנה באמצעות האינטרנט, בצ'אט, בפורום, במסרונים בוואטסאפ, זה גידול של 120% לעומת 2019.
שירי דניאלס: כלומר, לאור העלייה בעוצמת המצוקה, הטיפול וההתמודדות עם המצוקות הנפשיות שילדי ישראל והוריהם, חייבים לבוא ליידי ביטוי בסדר העדיפויות הלאומי, ובהקשר הזה, ער"ן היא חלק ממערך החירום הלאומי, והיא מספקת ערוץ סיוע מיידי, חיוני ומציל חיים, ואנחנו כאן לעבוד בשיתוף פעולה איתכם, עם כל המשרדים, להמשיך בשיתוף הפעולה שיש לנו עם משרד הבריאות בעיקר, ואנחנו כאן לשרותכם, ולכל החברה הישראלי, אני מודה לכם.
רם שפע: תודה רבה, רק שאלה, יש לכם מספיק כוח אדם כדי לתת מענה ל-40 פניות בשעה, הרי זה לא פנייה של שיחה של עשר שניות אלא תחילתו של תהליך?
שירי דניאלס: זו פנייה שאורכת 20 דקות בממוצע, אם זאת שיחת סיכון, זה גם יכול להיות שיחה של שעה וחצי, שדורשת גם הפנייה של הזעקה של כוחות הצלה.
שירי דניאלס: יש לנו 1,500 מתנדבים ו-13 סניפים ושלוחות בארץ, וחמישה מוקדים בארצות הברית ושירות אינטרנט.
שירי דניאלס: זה לא מספיק, אנחנו צריכים היום כ-300 מתנדבים חדשים, כי הפריסה שלנו היא ארצית, המענה שלנו הוא 24/7, כי שמדובר במצוקה נפשית של בני נוער, הוא צריך עזרה כאן ועכשיו, ולא שם ואחר כך, וזה מצריך מאיתנו תקציבים גדולים, כדי להכשיר כמות גדולה של מתנדבים, ומענה רציף לאורך כל שעות היממה, 365 ימים בשנה.
רם שפע: נעבור עכשיו לאלישבע סבתו, שהיא ראש רשות הצעירים במשרד לשוויון חברתי, ויש לך גם מצגת נכון, היא אצלנו אנחנו יכולים להציג אותה?
אלישבע סבתו: כן ואני אשמח.
רם שפע: נשמח מאוד, בבקשה אלישבע, הזווית החשובה שבעצם בעבורה התכנסנו היום.
אלישבע סבתו: מעולה, אני אנסה להיות קצרה, כי באמת הרבה דברים נאמרו.
אלישבע סבתו: יש אמירה אחת שחשוב לי רגע להגיד ברקע, כי אני שומעת שכל השיח פה עולה מאוד הנושא של ילדים נוער וצעירים, עכשיו הכל חשוב, הכל חיוני, כל התייחסות וכל זווית פה בתוך הדיון הזה, לכל אחת מהאוכלוסיות האלה היא משמעותית, אני פה כדי לייצג את הכובע של האוכלוסייה הצעירה, ולהגיד יש הבדל אחד מאוד מהותי, שזה לא הופך את הצעירים ליותר מסכנים או לפחות מסכנים, אבל שחייבים לתת עליה את הדעת.
אלישבע סבתו: חייבים לתת את הדעת על הזווית הזו שמייחדת צעירים, שצעירים לא שייכים לשום מערכת, זאת אומרת, יש צעירים שהם בתוך איזה שהוא מסלול אקדמי, או תעסוקתי, צעירים אני מדברת אחרי גיל 18, וברוב החברה בישראל בעצם אנחנו מדברים על אחרי הפרק של שירות לאומי או צבאי, זאת אומרת גיל 19, 20 ומעלה.
אלישבע סבתו: בעצם הצעירים לא שייכים לשום מסגרת שיש לה אחריות חינוכית עליהם, גם מי שנמצא באיזה שהוא מוסד אקדמי אפשר להגיד שמישהו כבר יותר רואה אותו, אבל ברור שזה לא אותו דבר כמו להיות ילד או נער בתוך מסגרת חינוכית, עם כל הכאוס במסגרות החינוכיות יש מחנכת, מחנך, מנהלת בית ספר, יועץ, וכל המערך הזה פשוט לא קיים בצעירים, מצד שני זה לא שבגיל 18, 19 פתאום הבן אדם מתהפך ויש לו את כל כלי החוסן והיכולות הרגשיות והיכולת להתמודד עם הסיפור הזה לבד.
אלישבע סבתו: וזה נושא שמאוד מאוד חשוב לי להדגיש ולהגיש, הסיפור של צעירים הוא יותר מאתגר במובן של היכולת להגיע לאותה אוכלוסייה, לזהות איפה הקשיים שלה ואיפה האתגרים שלה, לתת לה את המענים שצריך לתת, באיזה ערוצים בכלל מעבירים אותם.
אלישבע סבתו: אני ממש ארוץ פה על השקפים במצגת, אם אפשר בבקשה לעבור לשקף הרביעי של המצגת, אני שנייה אתחיל מהבינלאומי במעבר מאוד מהיר, זה מחקר שעשו לקרן גנדיר, בעצם אנחנו רואים פה בעולם, 44% שמדברים על תחושות של חרדה, שזה גבוה משמעותית מכלל האוכלוסייה הבוגרת, אותו דבר, קרוב ל-40% שמגדירים את עצמם בדיכאון, והנתון פה בצד ימין, אנחנו מדברים על 35% של צעירים, שמרגישים מחוץ לחברה, ואפשר לראות פה עלייה מאוד, מאוד משמעותית, החל מ-6% בשנת 2016 ל-20 ומשהו אחוז ב-2020, ל-35% בתקופת הקורונה, זה מאוד מאוד הגיוני.
אלישבע סבתו: לאותם צעירים, שוב יש מעט שהם באקדמיה, וגם שם החוויה היא משובשת לחלוטין, החוויה האקדמית ביחס לאיך שהמערכות רגילות, אבל בטח הצעירים שהם לא שם, האינטראקציות החברתיות פחתו דרמטית, הם גם בזום לא פוגשים את אותם חברים, או מסגרת, או מענים, וזה נושא שמאוד חשוב לתת עליו את הדעת.
אלישבע סבתו: אני ארוץ שנייה לתחילת המצגת לנתונים באמת שאנחנו ברשות הצעירים עסקנו, השיקוף שעשינו בחודש יולי 2021 וענו עליו יותר מ-2,000 צעירים.
אלישבע סבתו: אנחנו רואים שאחוז גבוה של צעירים, אתם רואים את הנתונים מולכם, הם מדברים על השפעה שלילית על מצבם הנפשי של משבר הקורונה, בנתון מצטבר של יותר מ-60% שמדברים על השפעה כלשהי.
אלישבע סבתו: השקף הבא, אני רוצה ממש לרוץ על הנתונים, כי אני מבינה שהדברים באמת דוברו ברמת נתונים, זו נקודה מאוד מעניינת, אנחנו רואים שהרבה צעירים היו רוצים לקבל סיוע נפשי, כשמתוכם 26% מתוך הצעירים שהיו רוצים, לא מקבלים בפועל את הסיוע הנפשי, לא נכנסו פה בשאלון הזה מול הצעירים לשאלה למה הם לא מקבלים סיוע, זה הגבול של איזה שאלות כבר יגרמו לצעירים להרגיש שזה יותר מידי ולא לענות, אבל מהרבה מאוד שיח עם צעירים אנחנו שומעים בצורה מאוד, מאוד רחבה ומשמעותית את הנושא הכספי, שוב עוד הבדל בין צעירים לילדים ונוער, לרוב כבר אין איזה מבוגר אחראי שממש צמוד אליך ויממן לך כל הוצאה מהסוג הזה.
אלישבע סבתו: להרבה מאוד צעירים החסם הוא מצב כלכלי, יכולת כלכלית לממן טיפול, ועוד שני דברים זה הסיפור של באמת אנחנו יודעים שכבר כשמחליטים, אז קשה מאוד למצוא מטפלים פנויים, זה עלה פה הרבה, וגם החשש מתיוג ומסטיגמה, כשרוצים להסתייע במערכות הציבוריות.
אלישבע סבתו: שקף אחרון, אנחנו יכולים לראות, לצערנו הרב זה לא נתון משפיע, אבל אנחנו יכולים לראות שההשפעה השלילית על מצב נפשי, היא בולטת במיוחד בקרב החברה הערבית, זאת אומרת הפגיעה במצב הנפשי יותר גדולה בקרב אוכלוסיית המיעוטים הדתיים.
אלישבע סבתו: אפשר להוריד את המצגת, אני ממש אגיד שני משפטים אחרונים, אז אני אומרת שבעצם התחלתי בלהגיד שהאתגר המיוחד ביחס לאוכלוסיית הצעירים, זה הקושי להגיע אליהם, יש תוכנית יתד, יש כמה מערכות ומסגרות ספציפיות שנותנות מענה, זה לא מגיע להמון, יש את תשתית מרכזי הצעירים ברשויות המקומיות, וזו תשתית שהיום לא תשתית רחבה ומקצועית למענים נפשיים, אגב ראיתי פה את הפנייה, הדספייס ויש מקומות שנותנים מענה מקצועי מאוד מאוד מעמיק, והלוואי שיהיו הרבה כאלה, אבל כשמדובר על פתרונות ביניים בעלויות שהן סבירות, משהו שאפשר להקים בטווח יחסית קצר, התשתית של מרכזי הצעירים ברשויות המקומיות, היא תשתית שאפשר על גביה להנגיש מענים, זה כמובן דורש פיתוח מאוד מקצועי ולהכשיר את המרכזים לדבר הזה, אבל כערוץ גישה לאוכלוסיית הצעירים בפריסה ארצית מאוד, מאוד רחבה למגוון אוכלוסיות, הנושא של מרכזי הצעירים זה ערוץ טוב.
אלישבע סבתו: ואני אסיים רק בלהזמין לשיתופי פעולה, עלה פה הרבה הנושא של מידע ומחקר, אז גם נמצאת פה עדנה מצוות הרשות, שהיא עושה עבודת נתונים מאוד, מאוד מקיפה בכל הנוגע לצעירים, אז אני אשמח להעביר את הפרטים שלה למי שרוצה, יש לנו גם חומרים לשלוח, וגם כל הזמן אנחנו עובדים על איסוף ופרסום של עוד נתונים, אז נשמח לכל חיבור פה או להעביר את המידע, וגם שוב אם מישהו רוצה את הקשר דרך מרכזי צעירים וחשיבה משותפת, אנחנו רשות הצעירים במשרד לשוויון חברתי, אנחנו נמצאים ונשמח לקשר הזה.
רם שפע: תודה רבה אלישבע, אני חושב שהדגש הראשון שנתת, הוא המפתח לחלק גדול מהיכולת שלנו לחפש את המענים בכל מה שקשור לעובדה, שבאמת הצעירים הם כבר לא בתוך מסגרת אחת שנותנת להם מענה, אנחנו מדברים בצדק כל הזמן על הכאוס או על האתגר המאוד גדול של משרד החינוך, כמובן של כל המערכת לתת מענים לילדים, ברור שילד/נער בין אם הוא יוצא לשיעור לאומי, שנת שירות, מכינה, צבא, ובטח אחרי, הוא פשוט כבר לא בתוך מסגרת, שהשאלה המרכזית שלה זה מה מצבו ואיך הוא מתמודד.
רם שפע: אני חושב שבמישור הפרקטי, יכול להיות וצריך לחשוב על תוכנית פעולה, גם לכל מה שקשור למרכזי הצעירים שנמצא אצלכם במשרד, וגם למערכת האקדמית.
רם שפע: יכול להיות שאפשר לחשוב על מהלך עם המל"ג, ות"ת, שלוקח חלק ממש אולי בסבסוד, בתמיכה יותר משמעותית למערך של השירותים הפסיכולוגיים בתוך המערכת האקדמית, נכון זה לא כולם, אבל זה מעל 300 אלף איש, שיכולים באופן דיי מיידי, לקבל לכל הפחות הסתכלות הרבה יותר, זרקור יותר רחב, זה לא דבר שעושים ביום, אבל אני כן חושב שזה דבר שאפשר לבדוק אותו.
רם שפע: אני אגיד כגילוי נאות, שהייתי שלוש שנים חבר מל"ג, אז אני מכיר לא רע את המערכת הזאת, אפשר למצוא פתרונות באמצעות המוסדות האקדמיים, יש שם נכונות, זו מערכת שרואה, אז זה לא ייתן מענה להכל, ויש אין סוף צעירים, אגב צריך להגיד גם את זה, שהמעגל הסוציואקונומי שלהם, לרוב לצערי הרב מגיע מאשכולות נמוכים יותר, אבל שם יותר קשה כי אין לנו מספיק מסגרות, אולי דרך המענה המשלים של מרכזי הצעירים.
רם שפע: אז מכיוון שצעירים זאת הוועדה שלנו, וזאת הפריזמה שאנחנו יכולים לתת לה את המענה המיטבי, והיחידים שממש מסתכלים על זה, אני חושב אלישבע שאפשר להרים כפפה ממש ספציפית, של לנסות לייצר תקצוב, אולי בתקציב הבא אולי עכשיו, שייתן מענה יותר טוב ממש לשירותים, לייעוץ, להכוונה, למענים, זה אף פעם לא הכל אבל אולי זה משהו שאנחנו יכולים לעשות, שעלה לי תוך כדי הדברים שאמרת.
רם שפע: אנחנו יחסית מתקרבים לסיום, אבל אנחנו נשמח אני בטוח כולנו לשמוע את חברת הכנסת מיכל וולדינגר, אנחנו הולכים יחד זומית מוועדה לוועדה, אז בבקשה.
מיכל מרים וולדיגר: שלום וברכה מה שלומכם?
רם שפע: שלום, שלום, מה שלומך?
מיכל מרים וולדיגר: בסדר רם, אנחנו בהחלט פוסעים לנו מוועדה לוועדה, ובאמת שרק נמשיך לעשות דברים טובים ולדון בדברים האלו, זה חשוב ביותר, אבל בדיוק כמו שאתה אומר, רק היום הייתי גם בוועדת הבריאות, מתמודדי נפש במשכן, גם בוועדת הקנאביס לצרכים רפואיים, גם אצלך, זה רק היום.
מיכל מרים וולדיגר: תיקח את זה לאתמול ושלשום ובכלל ל-16 שנה האחרונים שאני עושה, ואני רוצה לומר כחוט השני, בכל המסגרות ובכל התפקידים ובכל הוועדות שהייתי, עולה נקודה אחת מאוד, מאוד ברורה, וזה המחסור בכוח אדם בתחום של בריאות הנפש, ואני מכניסה את ההתמכרויות לתוך התחום הזה, כי כן ב- DSM התמכרות היא חלק מהפרעה נפשית או קושי נפשי, או כל אחד יכנה את זה איך שהוא רוצה.
מיכל מרים וולדיגר: העדר משאבים בתחום, העדר כוח אדם, פסיכיאטרים בכלל גם בציבורי וגם בפרטי, פשוט אין, פסיכולוגים, אז חלק מהפסיכולוגיים תלוי באיזה תחום יש, אבל יש רק בפרטי ואין בציבורי, וחלק אין לא פה ולא שמה.
מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת, שאמרת פה שהיית חלק מהמל"ג ואתה מכיר את התחומים והנושאים הללו, אני חושבת שחלק מהתפקיד שלנו כמדינה, היא לתת עידוד לסטודנטים ולצעירים, שיכלו וילמדו את התחום של טיפול, את התחום של העזרה הנפשית, את התחום של התמכרויות, אנחנו חייבים לעשות את זה, לתת עידוד ותמריצים ללמוד את התחום.
מיכל מרים וולדיגר: מעובד סוציאלי ופסיכולוג, לא שאני חלילה שמה דירוג, ועד פסיכיאטר, ורופאים, ונרקולוגיים ולא משנה מי שלא צריך להיות, אנחנו חייבים לעבות את התחום, כדי שהוא יהיה הרבה יותר נגיש ויעל.
מיכל מרים וולדיגר: דיברה לפני מישהי ממשרד השירותים החברתיים, משרד הרווחה, אני חושבת שיש להם מקום, למשרד הזה מקום מאוד, מאוד חשוב, מקום מתכלל.
מיכל מרים וולדיגר: אני הולכת ונפגשת עם לא מעט אגפים של רווחה בכל מיני ערים, וגם אצלם, למרות שהם לא אמורים להחזיק את התחום של הבריאות, מתרכזים אצלם הרבה פעמים, מה לעשות כולנו אנשים של גוף ונפש, והרבה מן המועקות והקשיים, מתפרצים או כתוצאה ממצב כלכלי, או סוציו כלכלי או לא משנה מה, מתפרצת חרדה, או קשיים נפשיים, או להיפך, או מתחיל בקשיים נפשיים, ואז מתפרצים או מתחברים לזה כל מיני בעיות נוספות.
מיכל מרים וולדיגר: אבל יש את זה תמיד, וחייבים ברווחה עצמה להכניס יותר אנשי מקצוע, שיידעו לטפל, יידעו להכווין, יידעו לעשות משהו שהוא יותר סוג של ניהול הטיפול.
מיכל מרים וולדיגר: אז יש לוועדה שלך רם ובכלל לנו תפקיד מאוד, מאוד חשוב, לעשות פחות פלסטרים, ופחות לתת פה איזה מענה, ולתת שם איזה מענה, אלא כן להסתכל בצורה הוליסטית יותר, אינטגרטיבית יותר על כל התחום של בריאות הנפש.