GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רם שפע: לא רק כשיש אסון אלא כתופעה שאנשים צריכים להתייחס אליה ברצינות, ככלל.
רם שפע: אז בהקשר הזה אני חייב להגיד שזה מאוד ראוי וחשוב, שאת והערוץ בוחרים לתת לזה כזאת במה.
רם שפע: אני חושב שכמו שאמרתי בתחילת הדיון זה משהו שבהמשך נדע שההתייחסות הראשונה אליו היתה חשובה, ואולי גם בגלל שהרבה פעמים, בתופעות באופן כללי חברתיות, ודאי כשהן קשורות לנפש שלנו, לפעמים הן צריכות שם.
רם שפע: צריך להגדיר אותם, כדי שהרבה אנשים יבינו שמה שהם מרגישים, חווים את זה עוד חברים, חברות שלהם, אנשים שנמצאים לידם.
רם שפע: אז בהקשר הזה באמת תודה לך.
יפעת גליק: ואגב יש שיעורים באוניברסיטה שהם מוקדשים, מערך שיעור שלם, על חרדת אקלים.
יפעת גליק: אחד המרצים סיפר לי איך סטודנטים, הוא שואל מי סובל מחרדה של אקלים, הוא מסביר את התופעה, ואז כולם מבינים שכולם חווים את זה בצורה זו או אחרת.
יפעת גליק: והוא אומר שהגילוי הזה הוא גילוי מדהים.
רם שפע: בהצלחה בהמשך הצילומים.
מיכל דויטש: לפני ששיר ממשיכה, אני רוצה להדגיש, מעבר לסיפור הקודם שהיא הקריאה והליקוי הכללי במערך בריאות הנפש, הבחירה הזאת להישאר בעילום שם כשמדברים על נושאים כאלה זה מעיד בעצם על הפחד איזה תגובות תקבל כשאתה מתייחס לנושאים כאלו, שאין שום סיבה להתבייש בהם.
ניצן הורוביץ: עדות נוספת בעילום שם, של צעירה בהתאחדות הסטודנטיאלית למען האקלים.
ניצן הורוביץ: "כשאני חושבת על המשבר האקלימי אקולוגי מה שהכי מפחיד אותי זה שלילדים שלי לא יהיו הזכרונות שהיו לי בתור ילדה.
ניצן הורוביץ: הסתובבתי בטיולים בכל הארץ, והיו הרבה ימים בשנה שהיה נעים לצאת לטיולים האלה.
ניצן הורוביץ: היה מלא מים, היה ירוק, וגם במדבר היו יותר ימים שנעים לטייל בהם.
ניצן הורוביץ: חרדת אקלים מתקשרת אצלי לזה שלא אוכל להעניק להם את אותן חוויות ילדות שהיו לי.
ניצן הורוביץ: מעבר לזה, גם העניין של להביא ילדים לעולם, שיהיו בו המון בצורות, המון שטפונות, מלא משברים אחד אחרי השני, שיהיה נושא שצריך כל הזמן לשרוד אותו, זה מאוד עצוב, בעיקר בגלל שזה מצב שהוא נמנע, אבל לא דואגים למנוע אותו.
ניצן הורוביץ: אני פחות דואגת לעצמי בעוד חמישים-שישים שנים, כי אני לוקחת על עצמי אחריות, שזה תלוי באיך שאנחנו חיים ומתנהלים היום.
ניצן הורוביץ: גם לנו, כצרכנים, יש השפעה על כמה נפט וכמה גז מפיקים למשל, וכמה בכללי דופקים את כדור הארץ, שמספק לנו את כל הטוב והיפה.
ניצן הורוביץ: אבל הילדים שלי, שעדיין לא נולדו, ועדיין לא עשו שום דבר רע, להביא אותם ישירות לעולם שמתנהל ככה, בעיניי זו הבעייתיות הגדולה שמשפיעה עלי אישית.
ניצן הורוביץ: " ועדות אחת נוספת: "שמי מיטל לופו, בת שלושים וחמש, ואני אמא מאוד מודאגת.
ניצן הורוביץ: הבן שלי עכשיו בן ארבע.
ניצן הורוביץ: מה שאומר שתחזיות לשנת 2050 או לסוף המאה מאוד רלוונטיות אליו, כי הוא בסך הכל יתחיל את חייו הבוגרים רק בעוד עשרים או שלושים שנה.
ניצן הורוביץ: לפי תחזיות פאנל ה-IPCC של האו"ם, כשהבן שלי יהיה אמוד להתחיל לבנות את הקריירה שלו ואת המשפחה שלו אם הוא ירצה, נגיע כבר להתחממות של שתי מעלות אם נמשיך בתרחיש של עסקים כרגיל.
ניצן הורוביץ: עד סוף המאה נגיע להתחממות של כמעט שלוש מעלות.
ניצן הורוביץ: ויש כמובן תחזיות יותר פאסימיות.
ניצן הורוביץ: המשמעות לחיים של הבן שלי בישראל היא הרסנית.
ניצן הורוביץ: אנחנו חיים במדינה קטנה, עם אוכלוסיה שגדלה במהרה.
ניצן הורוביץ: החורף שלנו צפוי להתקצר בחצי.
ניצן הורוביץ: כמות המשקעים תצנח בעשרות אחוזים, ובמקביל נחווה חום קיצוני רוב השנה.
ניצן הורוביץ: זאת בזמן שכל העולם מתמודד עם אותה הבעיה.
ניצן הורוביץ: אנחנו רגילים לייבא את רוב האוכל שלנו.
ניצן הורוביץ: אבל מה אם המצוקה העולמית במזון תהפוך את הייבוא לבלתי אפשרי, או לבעייתי.
ניצן הורוביץ: איפה נגדל אוכל למיליוני בני האדם הנוספים שיגורו כאן בעוד עשרים או שלושים שנה.
ניצן הורוביץ: מבחינתי סכנה עבור הבן שלי בגיל עשרים או שלושים היא סכנה חמורה.
ניצן הורוביץ: האחריות שלי עליו והדאגה שלי לעתיד שלו לא נפסקת בגיל שמונה עשרה.
ניצן הורוביץ: אני בקשר עם בני נוער רבים שמתמודדים עם חרדות קשות בגלל המשבר הזה, ואני לא מעוניינת שהבריאות הנפשית או הפיזית של הבן שלי תהיה בסכנה.
ניצן הורוביץ: מה הפתרון, אני מודה שמעבר לחו"ל הוא אופציה מאוד ריאלית.
ניצן הורוביץ: אין לי שום סיבה אחרת לעזוב את ישראל.
ניצן הורוביץ: אני דווקא הסתובבתי בעולם, ומכל המסעות שלי למדתי כמה מדהים כאן.
ניצן הורוביץ: כמה האנשים כאן קרובים אחד לשני, כמה הם תומכים ועוזרים אחד לשני.
ניצן הורוביץ: אין לי מקום אחר שאני רוצה לחיות בו.
ניצן הורוביץ: אבל באיזו זכות אני אשאיר ילד בן ארבע במקום שמסוכן לו.
ניצן הורוביץ: אני הבאתי אותו לעולם, וזו החובה שלי לדאוג לו.
ניצן הורוביץ: ואם אני צריכה להקריב את הנוחות שלי ולחיות איפה שאני אוהבת, אז זה מה שיהיה.
ניצן הורוביץ: בשנים האחרונות אנחנו חווים התעוררות מבורכת בהקשר של המשבר האקלימי אקולוגי.
ניצן הורוביץ: השינוי כבר החל.
ניצן הורוביץ: משק האנרגיה העולמי עובר לאט לאט לאנרגיות מתחדשות, וכך גם השקעות כלכליות שעוברות מדלקים פוסיריים לאנרגיות מתחדשות.
ניצן הורוביץ: אבל השינוי המבורך הזה קורה לאט מידיי.
ניצן הורוביץ: חייבים להאיץ אותו היום.
ניצן הורוביץ: אין לנו זמן לבזבז.
ניצן הורוביץ: זה ההבדל בין היכולת שלנו להמשיך לחיות כאן במדינה שלנו לבין האפשרות האמיתית שאנחנו, או הילדים שלנו יצטרכו לעזוב.
רם שפע: שיר תודה רבה.
רם שפע: בכלל על הבחירה להקריא עדויות.
רם שפע: אני אגיד שגם אני בן שלושים ושש ויש לי ילד בן ארבע.
רם שפע: אני רוצה לתת לפרופ' חגי לוין להתייחס.
רם שפע: בילינו ביחד עשרות רבות של דיונים בוועדת החינוך בשנה שעברה, אני שמח שאתה מכבד אותנו בנוכחותך.
רם שפע: יו"ר איגוד רופאי בריאות הציבור, בבקשה.
חגי לוין: בשם האיגוד, בשם ההסתדרות הרפואית, קודם כל חשוב להעלות את הנושא הזה.
חגי לוין: ואנחנו מכירים, אולי בשם פחות נפוץ, הידוע בשם היפוכונדריאזיס.
חגי לוין: יש אנלוגיה, יש בעיה אמיתית, של אנשים שבגלל חרדה, חרדה היא משתקת, גם משתקת מפעולה, היא גם משתקת את ההתנהגות.
חגי לוין: אנשים נמנעים מפעילות, נמנעים מדברים שהם יכולים לעשות, וזה יכול לגרום לפגיעה קשה בחיים.
חגי לוין: אנחנו צריכים נתונים מישראל, ראינו את הסקר בעשר מדינות, אין לנו נתונים מישראל, הגיע הזמן שנעשה כזה סקר גם בישראל.
חגי לוין: אתה אמרת אתמול בדיון של הקנביס הרפואי שביקרת בכפר איזון.
חגי לוין: אני חושב שמילת המפתח פה היא האיזון.
חגי לוין: אנחנו מכירים במודל הסטרס שכאשר יש סטרס ברמה מסויימת הוא מניע לפעולה, ואנחנו צריכים להיות בסטרס.
חגי לוין: גם אני בסטרס ממשבר האקלים, זה דבר שמדאיג אותי, גם כאבא לשלושה ילדים.
חגי לוין: אבל אנחנו צריכים להיות לא ברמה של סטרס שמשתקת אותנו, ופוגעת בבריאות שלנו, ולא ברמה של שאננות ואדישות, אלא ברמה הנכונה שמניעה אותנו לפעולה.
חגי לוין: החרדה היא לא רק מאקלים.
חגי לוין: החרדה היא גם מהתגובות של הממשלות.
חגי לוין: ראינו עכשיו בקורונה, ואפשר הרבה ללמוד מהקורונה, איך אנשים חוששים מהקורונה בצדק, אבל מצד שני גם חוששים מהתגובה של הממשלה.
חגי לוין: וגם כאן, גם בנושא אקלים, התגובה של הממשלה צריכה להיות נכונה ואפקטיבית.
חגי לוין: ולכן המבחן שלנו זה איך דווקא אנחנו לוקחים את הפחד, שהוא טבעי ונכון, מפני הסכנות של משבר האקלים, איך אנחנו יוצרים אותו להנעה לפעולה, איך אנחנו מעצימים, במיוחד את הצעירים, שיש לנו כל כך הרבה מה ללמוד מהם, והם בצדק דורשים מאתנו, ואני אומר בשם אנשי המקצוע, מקבלי ההחלטות דורשים מאתנו לנקוט בפעולות עכשיו, ולשנות את הדרך שבה אנחנו חיים.
חגי לוין: הגישה לא צריכה להיות גישה, ודווקא אני אומר כרופא, לא גישה מדיקלית.
חגי לוין: הפתרון לחרדה הוא לא תרופות, וגם לא קנביס, הפתרון הוא מניעה.
חגי לוין: איך אנחנו יוצרים לאנשים, נותנים להם המלצות מעשיות מה הם יכולים לעשות, ומעודדים את הפעילות המבורכת שלהם.
חגי לוין: ושוב, יש לנו מה ללמוד.
חגי לוין: אחד הפתרונות, או אחת הדרכים למניעה זה טיפול בטבע.
חגי לוין: ברגע שאנשים, והיום בגלל אובדן השטחים הפתוחים זה יותר קשה במדינת ישראל, אבל בדיוק זה מדגים את החשיבות העצומה של השטחים הירוקים, בתוך הערים וליד הערים.
חגי לוין: אז גם אנשים מרגישים מחוברים.
רם שפע: אני ואלון על זה, השמירה על השטחים הפתוחים.
רם שפע: זה קשה, אבל אנחנו על זה.
חגי לוין: ואני רוצה באמת להגיד, מבחינת הסטרס, בסוף אנחנו מדברים על קידום בריאות, זה תהליך המאפשר לאנשים להגביר את שליטתם על בריאותם ולשפרה.
חגי לוין: הבעיה זה חוסר השליטה שלנו.
חגי לוין: אנחנו מרגישים חסרי אונים מול הגורמים המזהמים, מול השינויים הגלובליים שאין לנו יכולת לשלוט עליהם.
חגי לוין: אבל זה לא נכון.
חגי לוין: בסוף אנחנו בני האדם יצרנו את המשבר, אנחנו גם אלה שיכולים לפתור אותו, ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו פועלים ביחד, למצוא את הפתרונות, להחזיר חזרה אלינו את השליטה, וזה ייעשה ככל שהצעירים, וכולנו, נהיה מעורבים יותר, בקבלת ההחלטות שנוגעות לנו.
חגי לוין: וזה נוגע גם לתהליכי הפיקוח על המזהם משלם, על ההשפעות של פליטות הפחמן וכן הלאה.
חגי לוין: אז דווקא אני אומר, אני רואה בנושא של חרדת האקלים בעיה, אבל אני רואה בזה גם הזדמנות.
חגי לוין: כי זה דווקא מעיד על זה שלצעירים אכפת, וטוב שאכפת להם, ובצדק אכפת להם.
חגי לוין: והמבחן שלנו, איך אנחנו מניעים את הדאגה הזאת, את החרדה הזאת לפעולה.
רם שפע: הרחבת את היריעה.
רם שפע: אני חושב שהמאבק, אמרתי אני ואלון, אבל יש פה עוד רבים וטובים שעסוקים במשבר האקלים בכנסת, באמת יש כל הזמן הקשרים בין הפעולות.
רם שפע: והכל משפיע על הכל.
רם שפע: אני מסכים מאוד שהנושא של שטחים פתוחים, של איזו תחושה אני מקבל פה בחרה שבה אני חי, מאוד קשורה לדיון שלנו.
רם שפע: חבר הכנסת אלון טל, שמחים שאתה פה.
אלון טל: תודה רבה אדוני היושב ראש.
אלון טל: אנחנו שמחים על הדיון הזה.
אלון טל: אני חושב שזה דיון פורץ דרך.
אלון טל: אני לא חשבתי באמת על הסוגיה הזאת.
אלון טל: אני כל כך עסוק בתוך זה, אולי אני צריך לבחון את עצמי, אולי גם אני סובל מסוג של חרדת אקלים.
אלון טל: ובאמת הנתונים הם כנראה גלובליים.
אלון טל: ויש תופעה כזו.
אלון טל: אני הסתכלתי על הפייסבוק שלי להיזכר בדיוק בציטוט שיש, כל אחד בוחר ציטוט ואני בחרתי בציטוט של הזמרת ג'ון באאז, שכתוב שם: עשייה זאת התשובה לייאוש.
אלון טל: ואני חושב שאנחנו חושבים צעד הלאה, כי אני חושב שלקבל עוד עדויות, ועוד נתונים, נראה שזה הגיוני, אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו נותנים לבני הנוער שלנו דברים קונקרטיים לעשות.
אלון טל: לשמחתי, או לצערי, בלי עשייה של בני אדם אנחנו כנראה לא נפתור את משבר האקלים.
אלון טל: ולכן חשוב יהיה, אני חושב, ככל שאנחנו בונים את תכניות החינוך האקלימי, אנחנו חייבים לספק במסגרת הקוריקולום דברים לעשות.
אלון טל: אם זה בתחום המזון, אם זה בתחום הצללה בנטיעת עצים, ורכיבה באופניים, ועוד כהנה וכהנה דברים.
אלון טל: כלומר זה לדעתי צריך להיות המסר.
אלון טל: לא רק ללמד אותנו על האטמוספירה, והשפעת האדם על מערכות אקלימיות כאלה ואחרות.
אלון טל: אלא גם מה כל אחד ואחת יכולים לעשות.
אלון טל: אני רוצה להוסיף לזה ככה, שאינני יודע אם אני סובל מחרדת אקלים, אבל אני בוודאי לא צריך להיות פסיכולוג להגיד שאלון טל סובל מחרדת פיצוץ אוכלוסין.
אלון טל: ולדעתי כשהנושא הזה יתחיל לצוץ יותר, ואנשים יבינו שאנחנו בדרך לעשרים מיליון ואולי שלושים מיליון אנשים בארץ כל כך קטנה, האחרים גם ירגישו איזה שהוא חוסר אונים.
אלון טל: אז אני חושב שהוא בעצם צד שני של אותו מטבע, שזה אומר שאנחנו בעצם מתמודדים עם משברים אקולוגיים, וחלק מהפתרון הוא חינוכי, וכנראה פסיכולוגי.
רם שפע: קודם שיתפתי שגם אני לא הייתי במודעות מספיק גבוהה לנושא.
רם שפע: הצוות שלי התחיל להציף את זה, והנה אנחנו פה מקיימים את הדיון.
רם שפע: חלק ממה שאנחנו צריכים לעשות פה זה גם ללמוד, לא רק לדבר על כל מיני דברים שאנחנו לא מבינים בהם שום דבר.
רם שפע: בבקשה עדי, הנציגה של מגמה ירוקה, זכות הדיבור שלך.
עדי אסף: שלום, אני עדי אסף.
עדי אסף: אני מנהלת את הארגון הקהילתי במגמה ירוקה, ואני מובילה את "אי שקט", זאת קהילה לצעירים עם קשיים נפשיים.
עדי אסף: אני כבר שנים פעילה סביבתית, ומסביב אליי, וגם אני בעצמי, חווה חרדה באופן תמידי.
עדי אסף: גם על המצב החברתי שהולך להתדרדר, גם על החיים שלנו עכשיו, וגם על העתיד, שאנחנו פונים אליו.
עדי אסף: בעצם אני רוצה להגיד שאנחנו חווים את זה בצדק.
עדי אסף: הממשלה לא עושה מספיק כדי לפעול בנחישות, לא לצמצום פליטות, ולא להיערכות למשבר האקלים.
עדי אסף: ואלה עוד האנשים שמצליחים להשפיע ולשנות את המציאות.
עדי אסף: אבל יש עוד הרבה שמרגישים חוסר אונים, בעיקר בני נוער.
עדי אסף: הסיבה לכך היא כי הם מקבלים המון המון מידע, בצורה לא מווסתת, בלי היכולת לעכל ולדבר את הדברים, ובלי המרחב המכיל שמתאים להם כדי לעשות את זה.
עדי אסף: והם נשארים בתחושת מצוקה מאוד עמוקה.
עדי אסף: דו"ח של הארגון העולמי מצא שכמעט מחצית מהאנשים טוענים שחרדת האקלים משפיעה לרעה על חיי היומיום שלהם.
עדי אסף: שבעים וחמישה אחוז אמרו שעתיד העולם והאנושות מפחיד אותם, וששים אחוז אומרים שהממשלות הפקירו אותם.
עדי אסף: ואני רוצה פה להגיד שהממשלות באמת מפקירות אותנו.
עדי אסף: ממשלת ישראל לא מלמדת את הנוער כמו שצריך על משבר האקלים.
עדי אסף: היא לא ערוכה לקבל, יועצים ויועצות בבתי הספר לא ערוכים לקבל את התלמידים והתלמידות כדי להצליח להתמודד עם מה שאנחנו רואים בשטח.
עדי אסף: אין להם כלים להתמודדות.
עדי אסף: מטפלים ומטפלות בישראל ובעולם עדיין מרגישים שאין להם את הכלים כדי להצליח ולטפל בחרדת אקלים, ובכללי להתמודדות עם המשבר במסגרת טיפולית.
עדי אסף: ומעבר לזה, מערכת בריאות הנפש שלנו, שחווה ייבוש תקציבי כבר שנים, זאת שאמורה לקלוט, לטפל, לצמצם את הסטיגמה, לא מצליחה לעמוד בעומס.
עדי אסף: ראינו את זה בתקופת הקורונה, אנחנו נמשיך לראות את זה גם בהמשך, כשהמצבים המשבריים של משבר האקלים ימשיכו להחריף.
עדי אסף: מערכת בריאות הנפש תהיה בקריסה מוחלטת.
עדי אסף: ולכן אני חושבת שיש כמה דברים שחשוב שנקדם.
עדי אסף: אחד, אנחנו צריכות למנות אחראית מטעם משרד הבריאות, באגף בריאות הנפש, שתקבל סמכויות ליצור מתווה לטיפול והכרה בחרדת אקלים, עד סוף 2022.
עדי אסף: מעבר לזה אנחנו צריכות לטפל ממש מהיסוד, מערכת החינוך חייבת להקצות תקציבים ושעות להוראה מותאמת על משבר האקלים, להכשרות של מורים ולהנגשת המידע על חרדת אקלים והטיפול אצל יועצים ויועצות.
עדי אסף: ומעבר לזה, אנחנו צריכות לדעת יותר, גם הציבור וגם הממשלה.
עדי אסף: ולכן הדרישה היא להציג ממ"מ, דו"ח השוואה מהעולם על התמודדות עם חרדת אקלים.
עדי אסף: גם מה שקורה במדינות אחרות, וגם מה שאפשר לעשות פה בישראל.
עדי אסף: אני מסכימה עם חבריי פה לוועדה, הדבר הכי טוב שאפשר שהממשלה תעשה זה בעצם לנקוט בפעולות אקלימיות משמעותיות.
עדי אסף: כמו שכשיש טילים על יישובי הדרום אנחנו לא רק מטפלות בנפגעי החרדה אלא אנחנו גם עוצרות את הטילים, כך אנחנו צריכות להסתכל על משבר האקלים כמו המצב החירומי שהוא.
עדי אסף: אנחנו חייבות להתמודד עם היערכות ועם הפליטות שאנחנו לא נוגעות בהם היום.
עדי אסף: תודה רבה.
רם שפע: תודה רבה עדי, גם על הפעילות האישית שלך בתחום, וגם באמת מגמה ירוקה, צריך להגיד, ארגון משמעותי מאוד בהעלאת מודעות להרבה תחומים שקשורים באקלים כבר הרבה שנים.
רם שפע: ונראה לי שאפשר לקחת את חלק מההצעות של עדי ולהכניס אותן לסיכום הדיון, כדי שנוכל באמת לגרום לחלק מהדברים האלה לקרות.
רם שפע: יישר כוח על זה.
רם שפע: אני רוצה לפנות לליאלי מלמן מהחברה להגנת הטבע.
ליאלי מלמן: שלום, אני רוצה להגיד שאנחנו רואים פה איזה שהוא שני צדדים או שני קצוות על הספקטרום של חרדת אקלים, שדווקא מעניין להסתכל עליהם.
ליאלי מלמן: אנחנו רואים בני נוער, לפעמים גם בגיל שמונה עשרה, שלא יודעים כלום על משבר האקלים.
ליאלי מלמן: זאת אומרת אני רואה את זה עכשיו במיונים של אנשים שבאים לחברה להגנת הטבע.
ליאלי מלמן: אתה שואל אותם על משבר האקלים, הידע שלהם הוא קרוב מאוד לאפס.
ליאלי מלמן: ואז אנחנו רואים, בעיקר אני רואה את זה בגילאים הקצת יותר גדולים, סביב גיל 21, 22, איזה שהוא רגע שבו מתחילה חרדת אקלים קשה.
ליאלי מלמן: כי אלף אין לי ידע, אני שומע על זה מכל מיני מקומות, טלויזיה, גוגל, אני רואה את זה בכל מיני מקומות, לא מתווך בשום דרך.
ליאלי מלמן: אין לי ידע על זה שאגרתי בתוך שנות הלימוד שלי.
ליאלי מלמן: והדבר השני שאין לי, אין לי כלים, אין לי מה לעשות עם הידע הזה כשהוא קיים.
ליאלי מלמן: ופה אני רוצה להגיד שיש לדעתי שני עניינים שהם דרמטיים.
ליאלי מלמן: ואמרו אותם, ואני אדגיש אותם רגע.
ליאלי מלמן: זה חייב להיות חלק ממערכת החינוך.
ליאלי מלמן: אנחנו חייבים כבר מכיתה א' להתעסק בנושא הזה בצורה שהיא לא, מי שיכול להרשות לעצמו מתעסק עם זה, כמו שזה היום.
ליאלי מלמן: היום חינוך סביבתי זה למי שיכול להרשות לעצמו.
ליאלי מלמן: וזה צריך להיות חלק מהכשרת המורים.
ליאלי מלמן: אנחנו רואים ביסודי, אנחנו מכירים את זה, המורה של כיתה א', ב', ג' וד' בדרך כלל היא המורה גם לחשבון, וגם לעברית וכו'.
ליאלי מלמן: אין לה שום ידע בנושא הזה.
ליאלי מלמן: אם לא נכניס את זה למכללות, ללימודי ההוראה, להשתלמויות למורים שכבר קיימים, אנחנו לא נוכל לפתח את הדבר הזה.
ליאלי מלמן: ויותר מזה, לדעתי אם עכשיו אנחנו צריכים אד-הוק לייצר מוצר שנקרא סמינר אקלים לכתות יא', יב', אנחנו רוצים להוציא את בני הנוער שלנו לארבעה ימים, חמישה ימים, שנכנסים לעומק של נושא, לומדים כלים לאקטיביזם.
ליאלי מלמן: החברה להגנת הטבע שנים מתעסקת בחינוך סביבתי.
ליאלי מלמן: בעשור האחרון אנחנו מקדישים את זה לחינוך סביבתי אקטיביסטי.
ליאלי מלמן: מה אני יכול לעשות.
ליאלי מלמן: לא רק יופי, לקחתי בקבוק ואני הופך אותו לפרפר.
ליאלי מלמן: לא, אלא איך אני לוקח את הידע שלי והופך אותו למשהו אמיתי.
ליאלי מלמן: איך אני עושה מימשק, איך אני מפעיל לחץ על מקבלי החלטות, איך אני עושה הסברה.
ליאלי מלמן: איך אני לוקח כל בעיה סביבתית ומתחיל לקדם אותה.
ליאלי מלמן: וסביב משבר האקלים זו חובתנו.
ליאלי מלמן: אנחנו חייבים שזה יהיה משהו שנמצא בתוך מערכת החינוך, כולל כלים לאקטיביזם.
ליאלי מלמן: והדבר האחרון שאני רוצה להגיד, ושוב, חגי לוין דיבר עליו, ואני רוצה להדגיש את זה עוד.
ליאלי מלמן: הטבע הוא פתרון.
ליאלי מלמן: הוא פעם אחת פתרון בהיבט הממש פרקטי, כשאנחנו רוצים להתמודד עם משבר האקלים, אנחנו לא יכולים רק לצמצם פליטות, אנחנו צריכים שיהיו לנו מערכות אקולוגיות מתפקדות, שיודעות לספוח את מה שאנחנו עושים, שיודעות להחזיק, בין אם זה שטפונות, כל אחד מהאיומים הגדולים.
ליאלי מלמן: והדבר השני הוא, וראינו את זה בקורונה בצורה מאוד בוטה, שהטבע הוא כלי להתמודדות עם חרדה.
ליאלי מלמן: גם אם זה טיפול דרך הטבע, אבל גם אם זה יציאה לטבע.
ליאלי מלמן: ואם לכל אחד ליד הבית יהיה טבע, בין אם זה טבע עירוני בעיר, ובין אם זה שטחים פתוחים במועצות האיזוריות, אנחנו נוכל לתת מענה נפשי, שדיברו על זה גם פה.
ליאלי מלמן: אני רוצה שהילדים שלי יטיילו.
ליאלי מלמן: אנחנו מצמצמים כל הזמן, אנחנו נאבקים על זה יום יום, על השטחים הפתוחים שלנו.
ליאלי מלמן: זה חייב להיות חלק מההתמודדות עם משבר האקלים, עם חרדת אקלים.
ליאלי מלמן: להבין שזה הכלי שלנו לפתרון.
ליאלי מלמן: תודה רבה לכם, כל הכבוד על הדיון הזה.
מיכל דויטש: אנחנו רוצים רק להדגיש עוד נקודה, שהאוכלוסיות המוחלשות, כמו שראינו בעצם בקנדה בגלי חום, הראשונים למות הם אלה שלא יכלו לשים מזגן.
מיכל דויטש: האוכלוסיות הראשונות להיפגע הן האוכלוסיות המוחלשות.
מיכל דויטש: כמו ששמענו מהסיפורים כאן, זה גם האוכלוסיות שיש להן פחות מענה בעצם בתחום של בריאות הנפש.
מיכל דויטש: אז אנחנו רוצים לעבור רגע על ההמלצות.
מיכל דויטש: מעבר למחקר דומה בישראל, שעדי כבר התייחסה לזה, חוק אקלימי אקולוגי שאפתני, מספיק עם ההפרדה בין אקלים לאקולוגיה.
מיכל דויטש: אי אפשר לפתור את משבר האקלים בלי לדאוג לשטחים הפתוחים.
מיכל דויטש: אי אפשר לדאוג לחוק אקלים שמטפל, ומבטיח לנו קצת יותר סיכויים לעתיד ראוי בלי לשלב בו את כל הצדדים של שמירה על המערכות הטבעיות.
מיכל דויטש: כנ"ל כשאנחנו מתייחסים לחוק חינוך, זה חייב להיות חוק חינוך אקלימי אקולוגי.
מיכל דויטש: אי אפשר להפריד בטיפול בין הדברים האלו.
מיכל דויטש: אנחנו מברכים על העשייה שכרגע מתחילה להתהוות בנושא הזה, וקוראים להרחיב את זה, גם למוסדות להשכלה גבוהה.
מיכל דויטש: אנחנו רואים גם שם שלסטודנטים אין מענה.
מיכל דויטש: דבר נוסף זה הפעילות המותאמת של הממשלות, בתור מישהי שמשתדלת ללמוד את הנושא ולפעול בנושא, זה לא מספיק, אנחנו צריכים אתכם, את המנהיגות שלנו, פועלים בצורה רצינית.
מיכל דויטש: דבר נוסף זה לעודד את השיח סביב הנושא.
מיכל דויטש: זאת אומרת מערך הסברה לאומי על הנושא כולו, ובתוך זה גם התייחסות לנושא הנפשי, זה משהו שמאוד קריטי כדי שאנשים יוכלו לדבר, להרגיש פחות לבד.
מיכל דויטש: ודבר אחרון זה בעצם היערכות של מערך בריאות הנפש.
מיכל דויטש: זאת אומרת הכשרות, הרחבות, הנגשה שלו.
מיכל דויטש: הסיפור ששמענו, כשאני הייתי עדיין במערכת בריאות הנפש הציבורית, זה ככה.
מיכל דויטש: זה לא שונה.
מיכל דויטש: זה לא תופעה בודדת.
מיכל דויטש: מערך בריאות הנפש כרגע, הציבורי, בכללי בבעיה.
מיכל דויטש: בטח שבנושא הזה, שאין בו שום הכשרה.
רם שפע: חשוב לסכם.
רם שפע: בבקשה, איזבלה קרטיס.
איזבלה קרקיס: שלום לכולכם, שמי ד"ר איזבלה קרטיס, משירותי בריאות הציבור, משרד הבריאות.
איזבלה קרקיס: בתפקידי אני מנהלת מחלקה לאפידמיולוגיה סביבתית, ואני כן רוצה להתייחס לכמה היבטים על הנושא שהועלה כאן.
איזבלה קרקיס: הוא נושא מאוד חשוב.
איזבלה קרקיס: ומבחינתנו, כמשרד הבריאות, אנחנו בתהליכי בניית עבודה מאוד משמעותית בנושא של זיהוי אוכלוסיות בסיכון.
איזבלה קרקיס: מבחינת תופעות בריאותיות, בהקשר לשינוי האקלים.
איזבלה קרקיס: מה שחשוב כאן זה באמת להעמיק בחקר הבעיה, ובמחקר שייתן לנו אפשרויות של זיהוי אוכלוסיות ספציפיות, ובצורה ממוקדת כדי שנוכל לייעץ לאוכלוסיות הספציפיות במה ואיך להתמודד.
איזבלה קרקיס: בהסתכלות רחבה יותר, כאפידמיולוגית, כאשת אקדמיה, אנחנו מלמדים סטודנטים בבריאות הציבור בנושאים שקשורים לשינויי האקלים, בכלל בנושאים סביבתיים, ויחד עם זה חשוב מאוד להגיד שעדיין רמת מודעות היא לא מספקת.
איזבלה קרקיס: במלים מאוד עדינות.
איזבלה קרקיס: וגם אנחנו רואים שמבחינת ההתמודדות של הסטודנטים שמגיעים אלינו, התמודדות עם הנושא של שינוי האקלים, ההתמודדות היא מאוד בצורה מזדמנת, ולא מבוססת.
איזבלה קרקיס: חסר המון ידע, ועוד יותר, ברגע שהידע קיים, החוסר סיסטמטיות במידע שקיים, והחוסר יכולת לנווט בצורה נכונה את כל המידע שעד עכשיו נאסף בישראל, זה מאוד מקשה על תפיסת אנשים ובעיקר בגילאים צעירים מאוד, שזה עלול לפגוע מבחינה התפתחותית בילדים בגילאים האלה.
איזבלה קרקיס: כך שאנחנו רואים חשיבות באיזה שהוא הסדר, מבחינת זרימת נתונים, שצריך לתת איזו שהיא מסגרת שיכולה להיות מתאימה ביותר מבחינת תפיסה ומתאימה, הידע שקיים אמור להיות מתאים לאותה קבוצת גיל שרוצים להעביר אליה מסר.
רם שפע: אבל מי אמור לאסוף את הנתונים?
רם שפע: זה משהו שצריך להתחיל איתו.
איזבלה קרקיס: הנתונים בחלקם קיימים, ובחלקם אינם.
איזבלה קרקיס: והנתונים כפי שנאמר גם בצדק, מערך בריאות הנפש הוא זה שאחראי על קבלת נתונים, ומה שחשוב כאן להבין שהמידע שקיים על הנושא של שינויי אקלים הוא מידע מאוד מפוזר, מאוד לא סיסטמטי, כשבעצם האי-סיסטמטיות הזו עלולה לפגוע בגילאים הצעירים.
איזבלה קרקיס: וכאן המידע מאוד לדעתי חשוב ומבוסס, שחייב פה להיות שיתוף פעולה עם משרד החינוך בצורה מאוד מעמיקה.
רם שפע: תיכף נתעמק בנושא הנתונים.
רם שפע: בבקשה, ד"ר גילמור קשת, משרד החינוך.
גילמור קשת מאור: שלום רב, תודה רבה, אנחנו בעצם עכשיו מכינים תכנית להיערכות בכלל להשלכות של משבר האקלים.
גילמור קשת מאור: תכנית לאישור השרה.
גילמור קשת מאור: והנושא הזה הוא חלק חשוב מאוד מהתכנית הזאת.
גילמור קשת מאור: אנחנו גם חושבים שהוא חלק מתמונה גדולה בכלל של חוסן חברתי ורגשי, שיאפשר לחברה הישראלית בכלל להתמודד עם ההשלכות של משבר האקלים, וככה גם צריך לראות אותו.
גילמור קשת מאור: כלומר זה ממש נושא משמעותי, שהוא כמובן משמעותי לילדים, ולנוער, ולמשפחות, למשפחות שלהם, להורים המודאגים.
גילמור קשת מאור: אבל גם לחברה של כולנו.
גילמור קשת מאור: ואנחנו מתייחסים אליו בתכנית הזאת בשתי רמות, או שתי רמות עיקריות.
גילמור קשת מאור: אחת ברמת בית ספר, והמורים, והצוותים, גם ברמה המערכתית.
גילמור קשת מאור: מבחינת בית הספר אנחנו מפתחים חומרים חדשים, שיש בהם היבטים שמתייחסים, שמכניסים את השיח הרגשי, שנותנים לו את התוקף והלגיטימציה שהוא צריך לקבל.
גילמור קשת מאור: אנחנו מעריכים, לאור הממצאים, שזה יהיה מאותם נושאים שעם המודעות יעלו גם הפניות.
גילמור קשת מאור: ולכן חשוב להיערך להן.
גילמור קשת מאור: וחשוב שגם המורים המקצועיים יהיו מודעים להם, הם בעצם הגורמים הראשונים, כנראה, שיחושו במצב הזה.
גילמור קשת מאור: ואנחנו גם מסכימים עם פרופ' אלון טל שחלק חשוב מהלימוד חייב להגיע למקום של העשייה.
גילמור קשת מאור: של הפרוייקטים המעצימים, פרוייקטים על פתרונות, פרוייקטים אומנותיים, ספרותיים.
גילמור קשת מאור: על עולם מקיים, כלומר להציג חזון לעולם מקיים.
גילמור קשת מאור: וגם אקטיביזם.
גילמור קשת מאור: מבחינה מערכתית, אנחנו כבר כמה חודשים נמצאים בתהליך של שיח ועבודה עם תנועת הנוער למען האקלים.
גילמור קשת מאור: ולאחרונה גם עם מועצת התלמידים.
גילמור קשת מאור: והם מבקשים, הם מבקשים ללמוד את הנושא, הם מבקשים לחזק את מימד העשייה.
גילמור קשת מאור: ואנחנו התחלנו לבנות יחד איתם תכנית שבעצם תהיה תכנית חברתית, לכניסה בליווי הרכזים החברתיים, לכניסה שלהם, קודם כל ההכשרה שלהם, הכשרה מעמיקה יותר, וכניסה שלהם לעבודה עם ילדים ונוער צעירים מהם.
גילמור קשת מאור: אנחנו מאמינים שכשנוער יגיע לנוער, אז תהיה לו אפקטיביות לא פחותה, אם לא יותר גדולה, לחיזוק הזה, ללגיטימציה, לתיקוף.
גילמור קשת מאור: ובעצם למקום המעצים שאומר יש מה לעשות.
גילמור קשת מאור: אנחנו לא נמצאים בחלילה סוף העולם.
גילמור קשת מאור: יש מה לעשות, ויש מה לקדם, ואנחנו ביחד צריכים לחשוב על פתרונות.
גילמור קשת מאור: ולדחוף לפעולה.
גילמור קשת מאור: אני מציעה, יש גם עשייה והיערכות באגף הפסיכולוגיה הייעוצי, ואני מציעה לתת לנציגת אגף שפ"י להמשיך ולפרט בנושא הזה.
רם שפע: אני מודה שציפיתי לפחות מודעות אפילו של משרד החינוך לנושא.
רם שפע: אז יישר כוח.
רם שפע: אני מפרגן, זה לא תמיד קורה.
רם שפע: אבל באמת, כמו שנראה לי שברור פה, הנושא בוער, כמו שאת אמרת, כמו בהרבה סוגיות, של התמודדות עם נפש, ברגע שתהיה אפשרות ויקבלו מענה ותלמידים ידעו שיש לאן לפנות, אז ברור שנראה הצפה, או צמיחה משמעותית בפניות.
רם שפע: בבקשה, קרן רוט איטח.
קרן רוט איטח: בוקר טוב, אני באמת מברכת על הדיון הזה שמעלה על סדר היום סוגיה שהיא באמת פחות מוכרת ופחות במודעות שלנו.
קרן רוט איטח: ואני חושבת שלאור גם הממצאים שבאים אלינו, וכן מה שמגיע מהקליניקות, אנחנו בהחלט חושבים שזו תופעה שאנחנו נגביר את המודעות ואת הידע שלנו.
קרן רוט איטח: אתה רגיל לראות אותי כנציגת הנושא של סמים ואלכוהול, והתמכרויות, אבל אני כאן כנציגת השירות הפסיכולוגי הייעוצי, כדי לומר שהנושא על סדר היום שלנו.
קרן רוט איטח: וכפי שד"ר גילמור קשת ציינה, גם ביחידות הידע על משבר האקלים אנחנו מכניסים יכולת לקיים שיח רגשי.
קרן רוט איטח: זאת אומרת שהדגש יהיה על התאמת הצוותים החינוכיים שמעבירים יחידות של ידע, לקיים שיח רגשי עם התלמידים סביב הסוגיות הרגשיות שעולות, מעצם העיסוק בנושאים המורכבים האלה.
קרן רוט איטח: זה בגדול, ובהחלט הסיפור של מעורבות בני נוער היא אחת הדרכים המאוד רלוונטיות, מעורבות של בני נוער כחלק משליטה על החיים ועל הגורל יכולות בהחלט לסייע בהפחתת חרדה.
רם שפע: אנחנו נעקוב אחרי מה שדיברתם ביחס לתכנית שצריך להגיש לשרה.
רם שפע: אולי אפילו נקיים על זה פגישה, ונראה באמת איך אפשר לסייע ולהנגיש את הידע.
רם שפע: אז תודה.
רם שפע: אני אשמח לעבור לנוער האקלים, גילי ברקוביץ בבקשה.
גילי ברקוביץ: אני גילי ברקוביץ, ממחאת הנוער למען האקלים, והגעתי לכאן כי אני לא ישנה בלילות.
גילי ברקוביץ: אני מייצגת פה אלפי בני ובנות נוער ברחבי הארץ שגילו על המשבר בדרך לא אמצעית.
גילי ברקוביץ: בגיל שש עשרה גיליתי על המשבר דרך האינטרנט, זאת אומרת דאגות של ילד ממוצע בגיל שש עשרה, אם אני מצליח להגיע הביתה בזמן לראות את הסידרה האהובה שלי.
גילי ברקוביץ: לא משבר האקלים.