GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<< אורח >> עמיר גפן: כמו שחוה אמרה, אנחנו יודעים לחלק את המענה הזה לשלוש רמות, קבוצת השווים, אנשי מקצוע וחירום.
<< אורח >> עמיר גפן: בואו ניקח עוד דוגמה בקטגוריה הזאת: קשה לי עם המערכת הצה"לית, מת להגיע הביתה.
<< אורח >> עמיר גפן: אפשר לקרוא.
<< אורח >> עמיר גפן: אתם רואים פה דבר נפלא, פה זה חיילים, יש לנו את זה גם עם בני נוער.
<< אורח >> עמיר גפן: זה מתחיל מגיל תשע, ילדים נכנסים לתוך הפלטפורמות הדיגיטליות האלה ומשתפים, אבל זה לא משתפים בחחח או כל מיני אימוג'י, הם ממש כותבים, הם ממש שופכים את ליבם.
<< אורח >> עמיר גפן: הפוסט הזה שאני מראה לכם הוא לא ארוך במיוחד.
<< אורח >> עמיר גפן: לפעמים אנחנו אומרים שהילדים לא כותבים, הם כותבים, רק צריך מישהו שיראה וישמע את הדבר הזה.
<< אורח >> עמיר גפן: אז אני הולך אחורה רגע שוב, אני יכול אותו דבר את כל הקהילות, קהילת מתבגרים, למשל פה אני אשאר בצבא ואני אבחר את מה שנקרא ווטשאפ, את הדברים היותר חירומיים, היותר קשים.
<< אורח >> עמיר גפן: פה אתם ממש רואים.
<< אורח >> עמיר גפן: עוד פעם, אני מראה לכם דברים שהם אמיתיים, זה לא דמו שהמצאנו, זה הלילה או אתמול בבוקר יש לנו חייל שמדבר על דיכאון עמוק וחרדות לא פוסקות וממש מתאר מה ולמה וקב"ן וסיפורים.
<< אורח >> עמיר גפן: אנחנו אומרים שמישהו חייב את הדברים האלה, שהמערכת הטכנולוגית שלנו מוצאת, לקחת את זה מפה ולטפל ולהתערב.
<< אורח >> עמיר גפן: מה שאנחנו אומרים היום לוועדה, כלי כזה קיים, הרבה שנים לא היה דבר כזה, לא הייתה טכנולוגיה כזו שיודעת להסתכל אל תוך הרשת, אנחנו לא עושים האקינג, את הפוסט הזה כל אחד שייכנס לאתרים האלה יכול לאתר ולמצוא לבד, רק זה, כמו שאמרתי, בתוך עשרות אלפים של פוסטים.
<< אורח >> עמיר גפן: פה המערכת יודעת להוציא החוצה את אותם פוסטים שיש בהם מצוקה נפשית, לסווג אותם לרמות.
<< אורח >> עמיר גפן: ואגב, פה, מה שחוה אמרה, מנהל האתר יכול להחליט אם הוא שולח את זה לאיזה שהוא NGO, למשל איזה שהיא עמותה, ער"ן, סה"ר, עלם, אם הוא שולח את הפוסט הזה ל-105, אם הוא שולח אותו ל-118.
<< אורח >> עמיר גפן: כל העסק של לנהל את הדבר הזה בעצם יש פה מערכת, הוא כמובן יכול לראות את הדברים האלה באיזה שהוא דשבורד גרפי, איפה יש מצוקות, באיזה חומרה, באיזה קהילות.
<< אורח >> עמיר גפן: זהו.
<< אורח >> עמיר גפן: מקוצר הזמן אנחנו לא ניכנס לזה, היה לנו מאוד חשוב להביא לוועדה ולכל גורמי המקצוע משהו חדש, דעו לכם שיש היום מערכת שיודעת להסתכל אל תוך הרשת הפומבית, אנחנו לא מפרים פה פרטיות של אף אחד.
<< אורח >> עמיר גפן: הפוסטים האלה שהראיתי לכם קודם זה קריאות לעזרה, אדם לא כתב אותם סתם בפומבי ברשת, הוא רוצה עזרה, הוא רוצה התייחסות, יש היום טכנולוגיה שיודעת למצוא את זה ולהעביר את זה לגורמים המתאימים.
<< אורח >> עמיר גפן: אז כמו שחוה אמרה, אנחנו MoodKnight ונשמח לשתף פעולה עם כל גורם שנמצא פה שרוצה לעשות את זה.
<< אורח >> עמיר גפן: אולי אני אחזיר לחוה אם את רוצה לסגור את זה בעוד מילה או שתיים.
מיכל וונש: היה לי מאוד חשוב שזה יגיע לוועדה ושישמעו על זה כלל הגורמים, אנחנו כמובן נעסוק בזה גם יותר לעומק.
מיכל וונש: חשוב לי לומר, מדינת ישראל כבר תמכה בפיתוח של MoodKnight, כפי שראיתם במצגת של חוה, ואני חושבת שחשוב שכל הגורמים שנמצאים סביב השולחן או סביב הזום היום, הגורמים של משרדי הממשלה השונים, יבינו שיש את הכלים הללו.
מיכל וונש: אני אגיד עוד משהו, עמיר, אני מאוד מודה לכם כיוון שאנחנו מזהים את הוואקום הזה, האדיר, ומדברים עליו רבות קצת בתסכול, בין הזירה שבה מתנהל השיח היום, המציאותית, הזירה הדיגיטלית, ובין הזירה שאנחנו ערוכים להתמודד עם הדברים שקורים בפועל.
מיכל וונש: אנחנו כל הזמן בדיליי הזה.
מיכל וונש: אני חושבת שפה יש כלי שהוא מוביל, הוא משתמש באותם דברים שמשתמשות, דיבר על זה גם אילון קודם, גם החברות שמטרגטות את בני הנוער וגם בני הנוער בינם לבין עצמם בעצם חושבים שהם משתפים ושיש מי ששומע אותם, אבל אם אין מי ששומע אותם ואז הם נופלים בין הכיסאות וזה פער מאוד מאוד גדול, שאתם מנגישים לנו את הכלים שקיימים כבר להוביל ולסגור את הפער הזה.
מיכל וונש: יש פה עוד מיזם כזה ואני רוצה לאפשר לכולם לדבר, מיזם צ'יל, שחשוב שגם אותו נכיר ונכלול בשיח שלנו בחודש המודעות לסמים ואלכוהול.
מיכל וונש: צ'יל נמצאים איתנו, רעות או ערן דרוקמן?
מיכל וונש: ואז יש לנו עוד כמה ממשרדי הממשלה שמאוד נשמח לשמוע גם את פעולותיהם.
מיכל וונש: בוקר טוב, ערן.
ערן דרוקמן: מיכל, קודם כל תודה, כהורה, כאזרח, כמייסד משותף יחד עם רעות, של מיזם צ'יל, אז תודה על הדיון החשוב הזה.
ערן דרוקמן: צ'יל, המיזם הזה נוגע בנושא של בני הנוער כשהם נמצאים בתוך ההתנהגות הסיכונית.
ערן דרוקמן: המיזם הזה פועל ומכוון לבני הנוער כשהם מתחילים לשתות, כשיש סמים בתוך העניין הזה יחד עם השתייה והסיפור הזה בדרך כלל מוביל גם לתקיפות מיניות עד כדי אונס וכו', והשאלה שאנחנו באנו לענות עליה או האתגר שהמיזם הזה מתמקד בו זה מה עושים, איך בני הנוער, כשהם נכנסים לתוך המצבים האלה, מה הם יכולים לעשות, מי יכול לעזור להם.
ערן דרוקמן: לכאורה כשהם בתוך המצבים האלה יש גורמים בחוץ שיכולים לעזור, יש את איחוד הצלה, יש את המשטרה ויש את ההורים ויש מדריכי תנועות נוער, אבל מה שזיהינו זה שכשהם בתוך המצבים האלה הם לא קוראים לעזרה ואז כנובע מתוך העניין הזה שהם לא קוראים לעזרה המצבים האלה מקצינים ואז אנחנו מגיעים לנושא של תקיפות מיניות ואנחנו מגיעים עד לאונס כמו האונס המזעזע שהיה באילת לא מזמן, אנחנו מגיעים למצבים של הרעלות אלכוהול עד כדי מוות במסיבות יער וטבע כמו שנחשפנו לאחרונה.
ערן דרוקמן: היעד שלנו היה לראות איך אנחנו מגשרים על הפער הזה, איך אנחנו מנגישים לבני הנוער עזרה ברמה שלהם, בעיניים שלהם ועל בסיס האחריות שלהם.
ערן דרוקמן: נאמר פה משפט מאוד חשוב כחוט השני לאורך כל הדיון הזה שאם מטפלים בנוער ואם מכוונים לנוער חייבים לשתף את הנוער.
ערן דרוקמן: לכן העזרה והסיפור הזה צריך להיות בגובה העיניים שלהם ומתוך השיחות איתם הבנו שהם לא חושפים את העניין הזה והם לא קוראים לעזרה כי יש עניין של מבוכה ויש עניין של פרטיות והם רוצים לנתק את עצמם מעולם המבוגרים והם רוצים לנתק את עצמם מהממסד ולכן הם לא קוראים לעזרה.
ערן דרוקמן: מיזם צ'יל בנה פתרון שמבוסס על העולם שלהם ומעביר להם את האחריות.
ערן דרוקמן: בנינו פרויקט או מיזם שמבוסס על אפליקציה אנונימית.
ערן דרוקמן: כמו שאנחנו יודעים, בני הנוער חיים במרחב האפליקציות.
ערן דרוקמן: המיזם מבוסס על אפליקציה אנונימית שכאשר הם נכנסים למצבי מצוקה, הם או החברים שלהם, בשטח הם פשוט יכולים ללחוץ על האפליקציה ובקליק אחד מגיע המידע של המיקום שלהם, ופה זה החידוש, זה חידוש שאנחנו לא מכירים, לא בארץ ולא בעולם, המידע הזה מגיע לזוג צעירים סטודנטים בגילאים 21 עד 28, בן ובת, תמיד בן ובת שיוכלו להגיע לשני המינים, שעברו הכשרה מתאימה והם יוצאים אליהם לשטח ומסייעים להם ככל שיידרש.
ערן דרוקמן: המשמעות בקטע הזה היא בעצם שאנחנו מאפשרים להם לקבל עזרה ממין אח בוגר שהוא לא מעולם המבוגרים, הוא לא מעולם שלהם, אבל הוא מאוד קרוב לעולם שלהם, הוא גורם בלתי פורמלי, אבל הוא גורם מקצועי.
ערן דרוקמן: הם מגיעים אליהם לשטח בזמן אמיתי ומסייעים להם ככל שיידרש והמשמעות היא שאם צריך הם יזמינו את איחוד הצלה או את מד"א, הם יזמינו את המשטרה, הם יקראו להורים, הם יעשו מה שצריך על מנת לפתור את המצב הזה ועל מנת לשמור על הפרטיות של אותם בני הנוער עד כמה שניתן במגבלות כמובן ביטחונם והבטיחות שלהם.
ערן דרוקמן: מה שמדהים זה שאנחנו רואים במהלך כל הפעילות שלנו, המיזם הזה עובד כבר כשנתיים בשוהם, משם התחלנו והצלנו חיים של נער בן 16 שעשה אלכוהול וסמים ומנענו כמה וכמה תקיפות מיניות של נערות בנות 16-15 הלומות אלכוהול.
ערן דרוקמן: אני לא רוצה להרבות בתיאורים גרפיים, אבל הצ'ילרים שלנו הוציאו נערות בנות 16-15 מתא שירותים עם עוד ארבעה נערים הלומי אלכוהול, מנענו ניסיונות אובדנות וכמובן הגענו למקרי אלכוהול רבים.
ערן דרוקמן: בעצם המיזם שלנו מאפשר לקרוא לעזרה בתחילת הליך המצוקה וברגע שהוא מאפשר לקרוא בתחילת הליך המצוקה אנחנו מצמצמים את תוצאות ההתנהגות הסיכונית שיש לה משמעות רבה.
ערן דרוקמן: ועוד דבר שאנחנו רואים, שלא כיוונו אליו, אבל כל מי ששותף בפרויקט הזה, כל מי שהמיזם הזה נגע לו מבחינת הנוער הופך להיות חלק ממערך השיווק של המיזם.
ערן דרוקמן: זה מייצר אחריות חברתית, דיברנו על אחריות חברתית בקטע של בני הנוער, זה חלק מהמטלות שלהם.
ערן דרוקמן: אז עצם השותפות מייצרת אחריות חברתית.
ערן דרוקמן: ואם אנחנו מסתכלים על החזון, ופה אנחנו נשמח לעזרה ולשיתוף פעולה מכל גורם שנמצא פה בתוך האירוע הזה, החזון שלנו שבן נוער, לא משנה איפה שהוא נמצא ומתי שהוא קורא הוא יוכל ללחוץ על האפליקציה הזו של צ'יל ויגיעו אליו אותם הצ'ילרים 24/7, יגיעו ויסייעו לו באופן המיטבי ובאופן כזה שישמור גם על הפרטיות.
מיכל וונש: תודה רבה, ערן.
מיכל וונש: ושוב, אני בטוחה שיש עוד הרבה מאוד מיזמים מדהימים.
מיכל וונש: היה לי חשוב להביא את הקולות הללו לתוך הוועדה, למקום הזה של הוואקום שנמצא, ובאמת ברצף הזה שאנחנו חייבים להעלות אותו בחודש המודעות וגם בהנגשה של המידע לגורמים השונים.
מיכל וונש: אני אשמח לדעת, ערן, אם יש לכם נגיעה לכלל המגזרים, זאת אומרת האם צ'ילרים מהבחינה הזאת יכולים להיות גם מהמגזר החרדי והערבי וכו', כדי שמי שמגיעים לשטח הם יכולים לדבר עם אותו בן או בת נוער.
מיכל וונש: אני חושבת שחבר הכנסת אליהו ברוכי רצה לשאול בהמשך לשאלה.
אליהו ברוכי: כן, אני רוצה לשאול אם מכל הנוכחים פה, האנשים מדהימים, מיזמים פשוט מדהימים ביותר, האם למי מכם יש איזה שהוא ממשק וניסיון עם הגעה לציבור החרדי?
ערן דרוקמן: כן, אני רק רוצה להגיד שמהניסיון שלנו אנחנו מדברים ואנחנו מגיעים גם לבני נוער מהציבור הדתי ואנחנו יודעים ואנחנו מכירים שהתופעה הזאת קיימת גם בציבור הדתי וגם בציבור החרדי.
ערן דרוקמן: בהחלט המענה הזה מכוון לכלל האוכלוסייה, כולל גם האוכלוסייה של הנוער החרדי וגם הנוער הדתי כמובן.
מיכל וונש: זה ענה לך, אליהו?
אליהו ברוכי: אני שאלתי אם יש מישהו עם ניסיון כבר, שהגיע בפועל.
אליהו ברוכי: זה שאתם יוצרים את זה ומנגישים גם לציבור החרדי, באמת כל הכבוד, ובאמת אני פשוט נדהם מהרוח ההתנדבותית שיש פה ומהמיזמים המדהימים, אני שואל האם יש ניסיון כבר שבחורים חרדים הגיעו לאי מי מהמיזמים המדהימים האלה.
ערן דרוקמן: אני יכול להגיד שהיו לנו מקרים שטיפלנו גם בנערים חרדים.
מיכל וונש: תודה רבה, ערן, ובאמת תודה רבה על השיתוף בדברים הללו.
מיכל וונש: כאמור, אנחנו חייבים להכיר את המיזמים הללו וגם להשתמש בהם בהנגשת המידע לבני הנוער.
מיכל וונש: אני חושבת שחשוב מאוד שכל הגורמים יכירו ויידעו וגם בתקווה יכללו אותם בדיונים שמתקיימים במשרדים השונים כיוון שהוואקום לכאורה שנוצר בעידן שבו אנחנו חיים, של הרשתות החברתיות, יש לו כבר מענים, בכל זאת חייבים לדעת שכסטרטאפ ניישן יש לו מענים וכמובן שהם באים בצורה של המיזמים האלה וחייבים לקחת אותם ולכלול אותם בדיונים.
מיכל וונש: אני רוצה לאפשר גם למשרד לחיזוק וקידום קהילתי לספר לנו מה אתם עושים בחודש המודעות הלאומי להתמודדות עם סמים ואלכוהול ספציפית דרך הפריזמה של ההתמכרויות והמגפה השקטה שבצל הקורונה.
מיכל וונש: סוזן נמצאת איתנו.
סוזן בן עזרא: שלום.
סוזן בן עזרא: הרשות למאבק בסמים ובאלכוהול פועלת כל השנה כמובן להעלות את המודעות על כל הצירים של מניעה, הסברה, טיפול, שיקום, ליווי, ייעוץ, הכשרות וסדנאות כשלמעשה השנה אנחנו מאותגרים גם בעקבות הקורונה ואנחנו עושים אדפטציה של כל הפעילויות שאנחנו יכולים להעביר ביישובים למערכת בהתאם לכללים של הקורונה ורוב הפעילויות כמובן הן אינטרנטיות ויש פעילויות שנעשות גם ביישובים בהגעה לנוער בסיכון, איתור וזיהוי כמובן שהמאתרים עדיין עובדים ברחוב ונותנים את השירותים לאוכלוסייה.
סוזן בן עזרא: מעל 250 מנהלים יישוביים עובדים ברשות ועובדים ביישובים ונותנים מערכות באמת רחבות של עבודה.
סוזן בן עזרא: אני רואה כאן חלק מהמנהלים שלנו, אני רואה את סימונה ומיטל והם באמת עושים עבודה נפלאה.
סוזן בן עזרא: חשוב להדגיש שגם השנה לקחנו את כל הנושא של הדיבור על קנאביס ויהיה כנס ב-29.12 בחסות השרה שלנו וכמובן יו"ר הוועדה, נציגי כל המשרדים יהיו והנושא יהיה לדון בקנאביס, באתגרים, בהזדמנויות, בדילמות, בכל מה שקורה עכשיו הדחיפה שלנו בחודש דצמבר היא בעיקר בשבוע האחרון שבו אנחנו רואים את ההתכנסויות של החגים, של הכריסטמס, של הסילבסטר ושם הפעילויות היותר אינטנסיביות שייעשו.
מיכל וונש: מה הן הפעילויות הללו, סוזן?
מיכל וונש: אם את יכולה לתאר לוועדה.
סוזן בן עזרא: הפעילויות נעות על הציר בין הסברה ומודעות לנוער, הורים ואנשי מקצוע.
מיכל וונש: באיזה אופן?
מיכל וונש: איך זה נראה?
סוזן בן עזרא: חלק מהפעילויות, כמו שאמרתי, הן בזום.
סוזן בן עזרא: זאת אומרת הרבה הרצאות, מידע שעובר בזום, במערכות האינטרנטיות.
סוזן בן עזרא: יש גם פעילויות שנעשות בציבור, אבל, שוב, בגלל המגבלות של הכמויות ההגעה היא רק לאוכלוסיות יותר בסיכון, אז אנחנו יותר נעבוד עם הנוער באיתור שלהם במקום שאנחנו מגיעים פיזית.
סוזן בן עזרא: בעבר, לפני הקורונה, יכולנו לעשות פעילויות מאוד מאוד רחבות והשבועות האלה היו נראים מאוד עמוסים בפעילויות בלתי פורמליות וביחד כמובן גם עם מערכת החינוך.
סוזן בן עזרא: השנה הפעילויות הן יותר אינטרנטיות, יותר במערך הזום.
מיכל וונש: כן, דווקא זו יכולה גם להיות הזדמנות מאוד מאוד טובה כיוון שאפשר להגיע לכל בני הנוער ולא רק למה שאת קוראת נוער בסיכון.
מיכל וונש: אני חושבת שהמטרה של חודש המודעות מבחינתי ומבחינת הוועדה זה באמת להגיע לכלל בני הנוער וגם ההורים וגם ככל שניתן עם חומרים רלוונטיים ובאמת לטרגט אותם כפי שמטרגטים אותם הכוחות הפחות טובים.
סוזן בן עזרא: נכון, אז באמת חשוב לי להגיד שזאת התוכנית, התוכנית נעשית ביחד עם משרד החינוך, עם שפ"י, עם קרן כמובן, פאולה ממשרד הבריאות וכמובן משרד הרווחה, ואנחנו עושים את זה כל שנה במשך כל החודש.
סוזן בן עזרא: אז הפעילויות הן לכלל האוכלוסייה ברמות השונות, בין הפורמלי לבלתי פורמלי.
סוזן בן עזרא: אם אפשר רק להגיב, אנחנו מאוד עוסקים בנושא של פיתוח מענים טכנולוגיים ושמחתי לשמוע על המיזמים ואנחנו בהחלט נהיה בקשר כי זה משהו שאנחנו דוחפים בתקופה האחרונה, לפיתוח מענים טכנולוגיים שייתנו גם ייעוץ, גם זיהוי עצמי.
סוזן בן עזרא: עבדנו בעבר עם אוניברסיטת בר אילן לתוכנה שייבאנו מבריטניה בנושא של אלכוהול וזיהוי שימוש בעייתי באלכוהול, אנחנו בהחלט גם במקום הזה.
סוזן בן עזרא: וכל הנושא שיוסי העלה, על הנושא של מענה מערכתי והמענה שמלווה ומשקם, אז יש לנו תפקיד באגף טיפול ושיקום שנקראת עובד תל"מ, שזה תמיכה, ליווי וייעוץ, בתמיכה של משרד הרווחה ומשרד הבריאות.
סוזן בן עזרא: אנחנו מקבלים אלינו את הרשימות של אנשים שמסיימים טיפול ומלווים אותם.
סוזן בן עזרא: אני מקווה שבאמת לאחר שיועברו תקציבי המדינה אז נוכל לממש את זה גם ליישובים.
מיכל וונש: כן, כולנו מצטרפים לתקווה הזאת, בהחלט.
מיכל וונש: בכל אופן המחויבות שלנו היא לעשות את כל מה שאנחנו יכולים גם במסגרת הקיימת.
מיכל וונש: תודה רבה ובהחלט אני שמחה שפה נחשפנו, יש מיזמים נוספים שאני חושבת שחשוב מאוד שהמשרדים יכירו, אז תודה על כך.
מיכל וונש: אני רציתי לאפשר לחנה שטרום כהן, הפורום והעמותה לבריאות נפש מיטיבה, פורום הארגונים לפסיכולוגיה אזורית.
מיכל וונש: היא נמצאת איתנו.
מיכל וונש: חנה, בוקר טוב.
מיכל וונש: אם תוכלי ממש להתייחס, כיוון שאני רוצה לאפשר לעוד כמה אנשים, לחודש המודעות הלאומי להתמודדות עם סמים ואלכוהול מהפרספקטיבה שלכם, של הפורום.
חנה שטרום כהן: בוקר טוב.
חנה שטרום כהן: נמסר פה עד עתה חומר עשיר במיוחד, אז לא אחזור על הכול, אני רוצה להתמקד רק בפינה של אנחנו שעובדים בשירות הציבורי, במערכת הבריאות הנפש, נמצאת פה עוד מישהי שבאה מהשירות החינוכי.
חנה שטרום כהן: אנחנו אלו שאליהם מגיעים אנשים שיש להם מצוקות נפשיות, הרבה מהדברים שעלו פה, על מה מביא נוער או מבוגרים לפנות לשימוש בהתמכרות כאמצעי להקלה של מצוקה נפשית בהיעדר אלטרנטיבה, כאשר הם באים אלינו כמובן שאנחנו יכולים לעזור גם להפחית את המצוקה, למצוא את המקורות שלה, וגם פתרונות אלטרנטיביים שאינם התמכרויות.
חנה שטרום כהן: רציתי להגיד פה שני דברים, האחד על הפער בין לפני ובזמן הקורונה.
חנה שטרום כהן: יש עלייה מאוד מאוד משמעותית ברמת המצוקה, לא צריך להכביר במה שכבר ידוע, שהתנאים והמצב גורמים למצוקה נפשית רחבה בכל האוכלוסייה, היא מאוד מחמירה את מצבם של אלה שמלכתחילה כבר היו במצוקה וזה מביא לפעמים לעבור את הסף, פנייה לראשונה לשימוש בסמים ואלכוהול ללא ידע.
חנה שטרום כהן: אני רציתי לתת אם אפשר, קצר מאוד, על מה יכול לקרות למי שבא עם מצב פוסט טראומטי מורכב, מצוקה נפשית מאוד גדולה, אחרי תהליך טיפולי מאוד מאוד מקדם שאיבד בקורונה גם את עבודתו והיה צריך לבחור בין לשלם שכר דירה ללקנות אוכל ומגיע בסוף לגור במכונית ביער ולא מצליח להקים את האוהל ולוקח סמים כי זה מאוד נגיש.
חנה שטרום כהן: החבר'ה אומרים שזה מאוד עוזר וזה פותר את כל המצוקות, בלי לדעת שלחלק הקנאביס באמת מקל, לחלק זה פותח את כל הסכרים, מוריד את כל ההגנות והם נחשפים למצוקות שעד עכשיו אפשר היה באמצעות הגנות נפשיות כמו הדחקה איכשהו לשרוד.
חנה שטרום כהן: הסוף היה ממש ליווי במשך שבועות, שלי ושל פסיכיאטר, למנוע אובדנות.
חנה שטרום כהן: או מקרה אחר, בקצרה, של בית עם מצוקות קודמות שהסגר הפך את המצב בבית לסיר לחץ בלתי נסבל, לפנייה לראשונה, שוב, לסמים נגישים, אפשר לקבל בקלות יתרה מחבר'ה בלי לדעת את ההשלכות ולפעמים יש כאלה שמאוד מאוד זקוקים להגנות שלהם והסם במצב לא טוב משאיר ללא שום הגנה ומביא למשברים בלתי נסבלים עד סף של אובדנות, מחשבות או פגיעות עצמיות מאוד חמורות.
חנה שטרום כהן: יש לי עוד הרבה הרבה דוגמאות.
חנה שטרום כהן: מה שרציתי לומר, מה שחשוב בנוסף לכל הפעולות הנפלאות של איתור שתוארו כאן יש את מערכת בריאות הנפש שהייתה צריכה להיות נגישה ופתוחה לכל אחד.
חנה שטרום כהן: יש המון המון פניות, זה לא שאנשים לא יודעים על זה, אנשים יודעים ורוצים לפנות, לצערי, בניגוד למה שאמרה חברת הכנסת מיכל, מאז הרפורמה בבריאות הנפש השירות הזה כבר לא נגיש, שיטת הדלת הפתוחה לא קיימת יותר.
חנה שטרום כהן: אפשר היה לבוא בעבר, לפנות ולהגיד: אני רוצה לדבר עם מישהו, מכל גיל, החל מהגיל הרך ועד גיל זקנה אפשר היה לפנות, היה מי שקיבל אותך ולהיעזר באנשי מקצוע לטיפול.
חנה שטרום כהן: היום זה עובר דרך בירוקרטיה של קופות חולים ואישור של בקר וכל מיני מחסומים וקבלת אבחנה פסיכיאטרית.
חנה שטרום כהן: דובר פה כמה נרתעים מהתיוג וכמה נרתעים מהמפגש עם הרשויות, האנונימיות נפגעת, עכשיו זה בתיק הרפואי, ולכן יש בעיה מאוד מאוד קשה ולכן אנחנו אומרים שחייבים א', להשקיע בשירות הציבורי ולפתוח אותו.
חנה שטרום כהן: להחזיר אותו להיות נגיש, באופן ישיר, עם הדלת הפתוחה, ללא מחסומים של קופות חולים או כל אמצעי אחר שהרפורמה הכניסה.
חנה שטרום כהן: להיפך, לבטל את הרפורמה בנוגע לתחנות לבריאות הנפש ולכל השירותים הציבוריים הקיימים שהם חשובים ביותר.
חנה שטרום כהן: אני רוצה גם להגיד שבנוסף לגבי הקורונה עצמה, אנחנו מרגישים שחסר את השימוש הפניה בשירות הקיים, הפתרונות למשל של שלוש פגישות חינם על ידי מישהו ואחר כך הפניה לשירות זה לא יעיל.
חנה שטרום כהן: הסיבות למצוקה מאוד מאוד מורכבות וצריך לתת פתרון הולם.
חנה שטרום כהן: למשל אם למישהו המשבר הוא על רקע אובדן הפרנסה, העסק או אלימות במשפחה, כל אחד מהם צריך לקבל טיפול אחר ולכן המיון לכתחילה, צריך להיות טלפון שכל אדם יוכל לפנות לאנשי מקצוע שיעשו בשיחת תורנות או אינטייק מיון ויבדקו על איזה רקע מצוקה ויפנו לצוותים רב מקצועיים שיטפלו.
חנה שטרום כהן: אם יש בעיה של אובדן פרנסה אזה שיהיה מעורב, אם זה מטפל בבריאות הנפש, יחד עם פסיכולוג תעסוקתי שמחובר לביטוח לאומי, לשכת תעסוקה.
חנה שטרום כהן: אם יש בעיות עם ילדים אז גם חיבור לתחנות.
חנה שטרום כהן: זאת אומרת חייבים להחזיר לנו את האפשרות על ידי השקעה בפיתוח אד הוק עכשיו של השירות הציבורי, שיהיה נגיש ופתוח לכולם ויש המון פניות.
חנה שטרום כהן: הרבה פונים ומתדפקים על שערינו ולצערי, גם אני כשאני רוצה בין מטופלים להפנות לתחנה לילדים מאוד מאוד קשה להתקבל כי יש מחסור עצום במטפלים מסוגים שונים.
מיכל וונש: תודה רבה, חנה.
מיכל וונש: ורק לחדד, לכך כיוונו דבריי, לרגע לא חשבתי, ויודעים גם מי שמלווים את דיוני הוועדה, אין ספק שחייבים לא רק להשלים את הרפורמה בבריאות הנפש אלא לטייב אותה ולשפר אותה ולזהות את הפערים שבה, לרבות הנושא של ההתמכרויות, כפי שאנחנו מדברים עליו, אבל בטח ובטח שיש לה השלכות נוספות ואנחנו בהחלט שומעים את הקולות הללו.
מיכל וונש: אני חושבת שצוות 19 גם ינגיש לנו את המשך הדיוק והזיקוק שאין כמוכם שיודעים מה הם.
מיכל וונש: אני לא רוצה לקחת עוד מהזמן שלנו, אם כי לא כולם דיברו, אבל בהחלט רק לתקן, אם נוצר הרושם שדבריי הם שאין צורך במערכת הציבורית של בריאות הנפש להיות מטויבת, זאת לא הייתה כוונתי ולא אמירתי וגם לא דעתי.
מיכל וונש: נהפוך הוא.
מיכל וונש: בהחלט תודה ותרומת
מיכל וונש: כם חשובה ואנחנו נמשיך את השיח והמעקב אחרי התוכנית ההוליסטית, כפי שאת מתארת אותה, שחייבת להיעשות בבריאות הנפש, ואם לא אתגר הקורונה, או כל הזמן מדברים על חזרה לשגרה, אני אומרת חס וחלילה, שלא נחזור לשגרה ונפספס ונחמיץ את ההזדמנות ואת ההכרח לסגור את הפערים הללו, לזהות אותם ולמצות אותם.
מיכל וונש: יש לך משפט מסכם, אני רואה.
חנה שטרום כהן: רק מילה אחת.
חנה שטרום כהן: לאפשר את הדלת הפתוחה בלי תיוג פסיכיאטרי.
חנה שטרום כהן: זה מה שעוללה הרפורמה, את המחסום הזה להוריד, שאנשים יוכלו לפנות, וגם ליידע את הציבור, לפנות ישירות לשירות הציבורי ולקבל עזרה.
מיכל וונש: מצוין, דיוק מאוד מאוד חשוב.
מיכל וונש: בהחלט אנחנו מדברים גם על שינוי הסטיגמה באופן כללי לנושא בריאות הנפש וזה דיוק עוד יותר מזוקק להכרח להנגיש לציבור את המידע הזה.
מיכל וונש: אנחנו נמצאים לקראת סיום הדיון.
מיכל וונש: אני רציתי לשמוע גם מההורים, ומההורים לא רק כהורים לבני הנוער שדיברנו עליהם פה, אלא גם כי אנחנו בני אדם שבתקופה זאת אל מול האתגר הבאמת הבריאותי, הכלכלי, החברתי נפשי הגדול הזה שהחברה הישראלית חווה אותו, ההורים כמי שסופגים גם את החרדה וגם את הקשיים הכלכליים והדאגות השונות המלוות לכך, וגם הנושא הזה של אלכוהול וסמים ותרופות מרשם.
מיכל וונש: אני אשמח לשמוע מהנהגת ההורים הארצית את קולה של עדי ואנחנו ננוע לכיוון סיום כי אני צריכה לפנות את חדר הוועדה, לצערי.
מיכל וונש: עדי בן-עמר.
עדי בן-עמר: בוקר טוב, תודה על הדיון הזה, גברתי היושבת ראש.
עדי בן-עמר: אנחנו ההורים רואים בנושא הזה נושא מהותי מאוד, צוות המוגנות בהנהגת ההורים עוסק בזה ימים כלילות.
עדי בן-עמר: אנחנו עיינו בתוכנית של שפ"י, אנחנו גם עובדים איתם לראות את כל התוכניות שהם מציעים ומעבירים לבתי הספר, לצערנו אין לנו עדיין נתונים מדויקים, כמה שעות מתקבלות בבתי הספר לתוכניות הללו, האם זה באמת מגיע לבני הנוער בכל בתי הספר.
עדי בן-עמר: רכזי המוגנות של 'עיר ללא אלימות' צומצמו בצורה ניכרת וכמעט שלא קיימים כבר בבתי הספר, למרות שעכשיו זו התקופה שאנחנו הכי צריכים אותם.
עדי בן-עמר: יש לנו הרבה מאוד מה לעשות ואנחנו היינו רוצים לשמוע גם על הנשירה הסמויה, שמשרד החינוך לצערי לא יודע מהו היקפה כרגע, הנשירה הסמויה שבצל משבר הקורונה רק עולה וגואה.
עדי בן-עמר: כמו ששמענו גם מקרן, ההתבססות של התוכנית מתמקדת יותר בגילאים המבוגרים יותר למרות שאנחנו יודעים שהחשיפה להתנהגויות המסוכנות, לחומרים המסוכנים, הגיל הזה יורד ומגיע כבר לגיל היסודי ועדיין אנחנו לא מקבלים מספיק תוכניות ושעות בבתי הספר בכל הנושא הזה.
עדי בן-עמר: לכן אנחנו היינו כן רוצים לראות איך הדברים האלה מתבצעים בפועל.
עדי בן-עמר: הפער בין התכנון לבין הביצוע הוא גדול מאוד, לצערנו.
מיכל וונש: תודה רבה, עדי.
מיכל וונש: את חלק מהשאלות אנחנו העלינו, אבל אני אאפשר לקרן לענות על הדברים האחרונים אולי.
קרן רוט איטח: עדי, רק להתייחס לגבי מה שקורה בבתי הספר היסודיים, אני דילגתי על השקף, אבל יש לנו בהחלט תוכניות לבתי הספר היסודיות, אני פשוט לא הרחבתי את זה.
קרן רוט איטח: הדגש בדיון היום הוא לגבי חודש המודעות ובחודש המודעות אנחנו פחות שמים דגש ביסודיים כיוון שדצמבר מבחינה התפתחותית זה עדיין לא השלב המתאים.
קרן רוט איטח: אנחנו כן דנים בסוגיות של עישון טבק, אלכוהול, וביסודי או בשלבים היותר מאוחרים של השנה, לקראת אפריל-מאי, מבחינה התפתחותית זה הרבה יותר נכון מאשר להתחיל את הדיון בנושאים האלה בדצמבר.
קרן רוט איטח: זה הכול, אבל יש לנו תוכניות שמתייחסות החל מגיל הגן עד כיתה ו', כולל כיתה ו'.
קרן רוט איטח: היום שמתי זום אִין על ז' עד י"ב.
מיכל וונש: תודה על ההבהרה הזאת.
מיכל וונש: אני כן אומר שהנושא של איגום הנתונים, שאנחנו יודעים שחסר, מה מגיע לשטח, כיצד מגיע לשטח, האם זה מתורגם להבנה, האם זה מגיע לכולם - - -
קרן רוט איטח: אז אמרתי שיש לנו נתונים מסקר כישורי חיים שמועבר ליועצות בתי הספר שנותן לנו תמונת מצב על מה נעשה ומה פחות נעשה.
מיכל וונש: אז אולי אנחנו ננגיש את זה לוועדה, את סקר הנתונים שכן קיים, כדי שנדע מה חסר בו.
מיכל וונש: חלק מהצעת המחליטים שעברה בשבוע שעבר, אני בטוחה שגם משרד החינוך יתרום את חלקו לנושא הזה של ההכרח לאיגום הנתונים כדי להתאים כל הזמן למציאות משתנה.
מיכל וונש: תודה רבה, קרן, תודה רבה, עדי.
מיכל וונש: אני רציתי לשמוע ממש בנגיעה משני נציגי רשויות כיוון שבסופו של דבר אנחנו בחודש המודעות הלאומי ואני חושבת שלרשויות יש תפקיד מאוד חשוב.
מיכל וונש: אני ממש מבקשת, נמצאת סימונה מאשדוד וגם ניר קריסטל מרעננה נמצא, ממש בקצרה ואז אנחנו נסכם במהרה.
מיכל וונש: בוקר טוב, סימונה, מהפרספקטיבה של הרשויות אני חושבת שחשוב לשמוע מכם.
סימונה מורלי: תודה רבה.
סימונה מורלי: קודם כל אני מברכת על הוועדה החגיגית הזאת.
סימונה מורלי: ברשותך, אני רוצה להתייחס דווקא לנושא של בריאות הנפש ואחר כך לחודש המודעות ומה שאנחנו עושים ברשות.
סימונה מורלי: יש לנו ברשות מודל שנקרא מודל 'מאור' לתחלואה כפולה.
סימונה מורלי: במסגרת 'מאור', במסגרת ההפרטה, אני חושבת שכל הנושא של המשך התהליך המרפאתי נפל בין הכיסאות.
סימונה מורלי: אני באמת מרימה כאן לוועדה לקדם את הנושא.
סימונה מורלי: נמצאת איתנו ד"ר פאולה רושקה שעושה ימים ולילות איתנו על מנת למנף את הנושא יחד עם קופות החולים.
סימונה מורלי: כרגע אנחנו רק עם מאוחדת ואני חושבת שהקשר, חברת הכנסת מיכל, בין הנפש להתמכרות הוא מאוד מאוד הדוק וצריך לתת לזה מענה שכיום לא ניתן בשטח.
סימונה מורלי: אני אודה אם נוכל דרך הוועדה הזאת לקדם את הנושא של מרפאה לתחלואה כפולה.
סימונה מורלי: אני מסכימה עם ד"ר פיש-הראל על נושא שכשאנחנו מכניסים לתוך הפניוּת אז אנחנו באמת ממדרים ומונעים התנהגות סיכונית.
סימונה מורלי: לכן אנחנו באשדוד, יחד עם שפ"י, נמצאת קרן כאן, אנחנו כמעט כמעט ולא ויתרנו על שום מענה בתוכנית העבודה 2020 בעקבות הקורונה.
סימונה מורלי: אנחנו עברנו ללייף, לזום, לפגישות בקבוצות קטנות בפארקים לנוער בסיכון, למתן מענה של אחד על אחד, חונכות ושמירה.
סימונה מורלי: אנחנו החלפנו את הבוגר המשמעותי ועיבינו.
סימונה מורלי: לשמחתנו הרבה, אנחנו לא הורדנו את התקנים של רכזי המוגנות.
סימונה מורלי: בעיר אשדוד ד"ר יחיאל לסרי שם פה כספים על מנת שנשמר את רכזי המוגנות בבית הספר וגם בתקופת הקורונה הם נתנו מענה.
סימונה מורלי: לגבי החודש הזה, אצלנו זה חודש, אנחנו גם שותפים לפעילות השיא של המשרד, שמובילים אותה וגם אנחנו מענים מותאמים.
סימונה מורלי: אנחנו עושים מענים מותאמים לקהל החרדי.
סימונה מורלי: יש לנו פעילויות גם במיתר החרדי, גם בפעילות באזורים של רובעים שהם מאופיינים במגזר החרדי.
סימונה מורלי: דבר נוסף, אנחנו גם נותנים מענה בהיבט הרב תרבותי לאוכלוסיית הקהילה האתיופית, הצרפתית וגם לחבר העמים.
סימונה מורלי: כלל המענים ניתנים, אם זה לנוער בסיכון, אם זה לכלל האוכלוסייה בדגש על הורים ואנשי מקצוע.
סימונה מורלי: לנו יש את המרכז להורות משמעותית ואנחנו נותנים את מגוון המענים.
סימונה מורלי: אני רוצה לבשר במשפט אחד שהשבוע פתחנו יחד עם משרד הבריאות מענה, שלדעתי הוא צריך להוות מודל לתת מענה, קראנו לזה 'קרן אור למשפחות מכורים'.
סימונה מורלי: אנחנו מדברים על המטופלים, אנחנו מדברים על בני הנוער, אנחנו מדברים על המכורים, אבל אנחנו לא מדברים אף פעם על המעגל השני שהוא לא פחות ניזוק וזה המשפחות.