GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מארק לוריא: - - - שאנחנו מוכנים להוסיף לחוק הזה עבירה מנהלית אבל הם דיברו עם המשטרה, יש את המכתב של המשטרה מאותה השוטרת עדי והיא אמרה 'אנחנו לא מוכנים לעשות את זה' ובגלל זה משרד המשפטים אמרו, ואני חושב שבצדק, שלא מוכנים להפוך חוק לעבירה מנהלית אם אין מי שמוכן לאכוף.
מארק לוריא: יש שר בריאות חדש ואני חושב שאנחנו צריכים, אולי את יכולה להביא את שר הבריאות ואת השר לביטחון פנים לאותו חדר ויסכימו שגם המשטרה תאכוף.
מארק לוריא: לא מדובר על משאבים רבים.
מארק לוריא: לדעתי שוטר אחד ואולי שניים בחצי משרה לכל מדינת ישראל זה מספיק כדי ללכת לכמה קיוסקים ביום, לתת כמה קנסות, להביא את הצלמת של אחד ערוצי הטלויזיה ואז תסתיים התופעה.
מארק לוריא: כולם ידעו שיש אפשרות לקבל קנס מיידי של למשל 10,000 שקלים.
מארק לוריא: רישוי עסקים לדעתי זה לא פתרון מספיק מיידי, זאת אומרת, מישהו בן 17 ייכנס ויקנה סיגריות, ואז זה יהיה צריך לעבור את העיריה ואולי עוד שנה-שנתיים הם יפסיקו לו את רישיון העסק למכור סיגריות.
מארק לוריא: זה צריך להיות מיד.
מארק לוריא: מוכרים סיגריות, משלמים קנס, ובפעם הבאה לא יעשו את זה.
מיכל וונש: אני בהחלט מקבלת, אני לוקחת על עצמי לקיים פגישה כזאת עם שר הבריאות והשר לביטחון פנים ביחד או בנפרד, להבין ולברר כיצד מיידית ניתן לקחת אחריות כזאת ועל ידי מי, כדי שניתן יהיה לאכוף את זה כעבירה מנהלית, עם כל התיקונים שיידרשו.
מיכל וונש: כאמור רק אז בעצם יש טעם בשינוי החקיקה, כשיודעים שגם יש מי שיאכוף.
מיכל וונש: הדובר האחרון יהיה פרופ' יוסי הראל-פיש, מומחה בינלאומי לחקר מדיניות ואסטרטגיות התערבות בהתמכרויות והמדען הראשי לשעבר של הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול.
מיכל וונש: בוקר טוב, תודה שאתה איתנו.
יוסי הראל-פיש: כיף לי לראות חלק מהנוכחים שלא ראיתי זמן רב.
יוסי הראל-פיש: אני לא אחזור על דברים שנאמרו, אני מאוד שמח שהדיון הזה מתקיים, אני מאוד שמח גבירתי היו"ר, שאת לוקחת איזו שהיא מנהיגות בלדחוף את הדברים קדימה ושלא נשכח את הפעילות שצריכה להיעשות כדי לחדש את המומנטום בנושא של איסור מכירה לקטינים.
יוסי הראל-פיש: אני רוצה להכניס דברים לפרופורציות כי נזרקו פה לחלל האוויר כמה נתונים שלא כל כך מדויקים.
יוסי הראל-פיש: אני חסיד גדול מאוד של לימוד מהצלחות וחייבים להסתכל על ההצלחות.
יוסי הראל-פיש: יושבים פה כמה זקני דור כמוני, כמו עמוס האוזנר ואחרים, שאנחנו כבר עוסקים בנושא די הרבה שנים ואני רוצה לתת לכם את הנתונים העדכניים ביותר מהסקר הבינלאומי של ארגון הבריאות העולמי שאני עומד בראשו.
יוסי הראל-פיש: הסקר האחרון התבצע בשנת הלימודים הקודמת, ב-2019, נתונים מתחילת שנות ה-90 ועד היום.
יוסי הראל-פיש: לסבר לכם את האוזן, ב-1998, לפני 20 שנה, שיעור העישון בקרב בני הנוער היה קרוב ל-40%, 39.5% שיעור עישון הסיגריות אי פעם, ובקרב הנוער שבכיתות ו'-י'.
יוסי הראל-פיש: כלומר גילאים 11-15.
יוסי הראל-פיש: כאשר השיעור הזה הלך בצורה לינארית יפהפייה במגמה של ירידה לאורך השנים, עם הפעילויות שנעשו על ידי הוועדה למניעת עישון שעמוס היה אחד מהמנהיגים שלה ואחרים השתתפו בה, בין-משרדי, ובין השאר גם חוקקו חוקים של אי מכירה לקטינים, אולי החוק החשוב ביותר שחוקק ושנאכף בצורה יפה מאוד זה הנושא של צמצום המרחב הציבורי בהדרגה, צמצום המרחבים הציבוריים שבהם מותר לעשן, ולאט לאט מה שקרה בקרב הנוער בדפוסי הבילוי שלהם, זה שהאופנה של לעשן ולהיראות COOL, כשאתה מעשן, השתנתה מהתנהגות שהייתה IN, להתנהגות שנהייתה OUT, כי אין איפה לעשן ואנשים כבר לא מרגישים את הלחץ הקבוצתי הזה לעשן, כי לא כולם מעשנים.
יוסי הראל-פיש: שיעור העישון אי פעם בקרב אותה אוכלוסייה ירד בשנה שעברה - 2019 והגיע ל-10.7%.
יוסי הראל-פיש: כלומר זו ירידה דרמטית, במשך 20 שנה, כאשר עישון אי פעם זה לא המדד של בני נוער שמעשנים.
יוסי הראל-פיש: ארגון הבריאות העולמי הגדיר.
יוסי הראל-פיש: אדם מעשן/לא מעשן, זה שהוא מעשן לפחות סיגריה אחת בשבוע.
יוסי הראל-פיש: גם כן, לא עישון יומי.
יוסי הראל-פיש: וסיגריה אחת בשבוע יש לנו כיום במדינת ישראל מכיתה ו' עד סוף כיתה י"ב, ואני מדבר על מדגם מייצג ארצי של 14,000 בני נוער, 7.8% שמעשנים.
יוסי הראל-פיש: אז זה לא 20% שמעשנים.
יוסי הראל-פיש: אמנם זה רק סיגריות, הנרגילה והסיגריה האלקטרונית שלא נמצאים בתוך המדד הזה, כשאנחנו מסתכלים, יש חפיפה ענקית, זה אותם אנשים פחות או יותר.
יוסי הראל-פיש: יש יותר שמעשנים נרגילות אבל גם נרגילות זה עישון חברתי שהוא לא כל יום, אבל עדיין אנחנו רחוקים מאוד מה-20% שמדובר עליו כאן בנושא של עישון.
יוסי הראל-פיש: אם מסתכלים על אלה שמעשנים קבוע, שמעשנים כל יום, אנחנו מדברים על 5.5%.
יוסי הראל-פיש: אז קודם כל זה כדי להכניס את הדברים לפרופורציות.
יוסי הראל-פיש: מדוע אני מדבר על למידה מהצלחות?
יוסי הראל-פיש: כי עשינו הרבה דברים נהדרים ב-20 השנים האחרונות ובעיקר ב-10 השנים האחרונות בנושא העישון וההצלחה היא מדהימה.
יוסי הראל-פיש: אחד הדברים בין השאר הוא הנושא של איסור מכירה לקטינים, אבל אני בפירוש מסכים שאסור ללכת לישון על זרי דפנה ולתת לזה להמשיך לעשות את שלו אם אנחנו לא מחזקים את זה ונכנסים חזרה ובודקים איך להתאים את זה לזמן ולמקום.
יוסי הראל-פיש: לגבי הנושא של הקורונה, ובזה אסיים, בתקופה של הקורונה היינו בטוחים שנראה עליה די משמעותית בשיעור צריכת חומרים ממכרים, גם אצל בני נוער אבל בעיקר אצל מבוגרים.
יוסי הראל-פיש: בנושא הסיגריות ראינו עליה מסוימת בקרב מבוגרים, ודווקא שם העליה היותר משמעותית היא בנושא שתיית אלכוהול, אבל בקרב בני נוער לא ראינו עליה בעישון סיגריות, לפחות במחקרים הקטנים שנעשו עד היום.
יוסי הראל-פיש: עוד לא נעשה מחקר עם מדגם מייצג גדול בתקופה שאנחנו חיים אותה כרגע ואני באמת מאתגר, נמצאות כאן קרן רוט ואורית שפירו מהרשות, אני מאתגר את כולנו לנסות להשיג את התקציב לעשות מדגם מייצג של בני הנוער עכשיו, לא לחכות עד הסקר הבא שצריך להיות ב-2021, 2022.
יוסי הראל-פיש: אנחנו חייבים נתונים עכשיו ותוך כדי סקר כזה אפשר לאסוף נתונים גם על איפה הם קונים את הסיגריות שלהם, עד כמה קל להם, לקבל את המידע מהנוער בצורה הרבה יותר מדעית ומערכתית מאשר אנחנו מקבלים את זה מהבחורים והבחורות המדהימים שנמצאים כאן בזום ומייצגים את האוכלוסייה הזאת.
יוסי הראל-פיש: זה האתגר שאני רואה בפניי כרגע.
מיכל וונש: אני מדברת רבות על ההכרח באיסוף כל מיני נתונים ודווקא ההזדמנות שיש לנו בתקופה הזאת, והייתי אומרת גם החובה ולא רק ההזדמנות, כדי להבין יותר נכון ולא אנקדוטלית, זה שקשה מאוד להשיג את הנתונים, ואני אומר שיש לנו נתונים שמראים על הנושא של דווקא סיגריות אלקטרוניות והרדיוס של קילומטר אחד מבתי הספר שחגי לוין דיבר, ולפחות עדויות לכך שחברות הטבק והסיגריות השונות אינן קופאות על השמרים, זאת אומרת הן כן בטח ובטח מזהות את הפרצות השונות והמטרה של הוועדה היא באמת לזהות את הפרצות לפחות בצורה קדחתנית כמוהן על מנת לחסום אותן.
מיכל וונש: נושא האכיפה הוא בסופו של דבר מטריד, כיוון שאנחנו מזהים את הפרצות, אנחנו חוסמים אותן, אבל אם אין אכיפה לחסימת הפרצות זה גם לא אפקטיבי, ואנחנו גם בתקופה כזאת שביתר שאת – ואני מתחברת לדבריו של חגי לוין – תקופה שהזרקור מואר על כל מיני אתגרים של החברה הישראלית, יש בכך הזדמנויות רבות כיוון שאי אפשר להתעלם מהם, ויש בכך מחויבות ואחריות הולכת וגדלה ודווקא בתקופה הזאת, את מה שניתן לקדם מתוך אותה תחושת דחיפות ובקשר ישיר לקורונה לא רק כמשהו בריאותי כלכלי אלא באמת על כלל השלכותיו על החברה הישראלית.
מיכל וונש: כאן אני בעצם מסכמת את הדיון.
מיכל וונש: אני מאוד מודה לכלל הגורמים.
מיכל וונש: אני חושבת שעלו בפני הוועדה נקודות מאוד חשובות, יש את חלק מהדברים שאני עדיין לא מסכמת פה, כיוון שאני צריכה גם לתת את הדעת מה הדרך הנכונה ביותר לקדם אותם, בטח ובטח הדיונים הללו עם שר הבריאות ועם שר האוצר על חלק מהדברים שעלו פה, ובטח ובטח הזיהוי של מיהו הגורם האחראי לאכיפה ובסופו של דבר האפשרות לאפשר לו לאכוף חייבת להתברר, אני אומרת שוב, ביתר שאת, בדחיפות, כיוון שאנחנו דוחים ומגלגלים את זה מדיון לדיון.
מיכל וונש: אני על כך מחויבת להמשיך לתת את הדעת ולקדם.
מיכל וונש: הנושא הזה שחוצה מגזרים וגילאים ומגדר, הוא בעיני צריך להדאיג את כולנו וגם לחייב אותנו לפעולה, לזהות את ההזדמנות שלצד המשבר הזה גם בשיח אל מול בני הנוער בתקופה הזאת, כיוון שהם גם זמינים הרבה יותר וקשובים וגם מבקשים הרבה יותר את ההכוונה ואת השיח איתנו, ולכן חשוב לי שהם פה.
מיכל וונש: אני מעריכה את התרומה ואת החשיבות של כולם, ובטח ובטח כל הגורמים שעושים לילות כימים בנושא הזה.
מיכל וונש: מבחינתי לא רק אמשיך לעקוב, וביקשתי מכמה גורמים כולל משרד הבריאות להנגיש לי את הנתונים השונים.
מיכל וונש: אני גם אמשיך לעקוב אחרי זה, אבל גם מחויבת לדווח לכם כיצד הנושא הזה התקדם, כחלק מהאחריות שאני לוקחת על עצמי לא רק להעלות את הדיון שהוא לפעמים קצת מתסכל, כי הוא עולה לדיון ובטח כל מי שמשתתף בו, משתתף בדיונים הללו כבר שנים רבות, אבל גם לקדם אותו.
מיכל וונש: לא רק לעלות את הנושאים, אלא גם לקדם אותם.
מיכל וונש: שוב תודה רבה שאתם מאפשרים לי לעשות את זה בצורה מדויקת יותר.
מיכל וונש: תודה רבה על כל המאמץ המשותף והאחריות שמי שנמצאים כאן לוקחים בנושא הזה, אנחנו נקדם אותו והוועדה תדווח גם לכם חזרה כיצד היא מתקדמת או מקדמת את הנושא הספציפי הזה, שוב, הנושא הספציפי, אני ממקדת אותנו שוב, בנוגע לאכיפה של איסור מכירת מוצרי טבק ועישון לקטינים.
מיכל וונש: אני אומרת את זה כי זה כבר אסור, והשאלה היא כיצד אנחנו מממשים את האיסור הזה בצורה הנכונה ביותר.
מיכל וונש: תודה לכולם והמשך יום טוב.
מיכל וונש: אנחנו היום בדיון בנושא הרשתות החברתיות כסביבה לחשיפה והשפעה על בני הנוער באופן כללי, ובפרט בתקופת מה שאנחנו קוראים מגפת הקורונה.
מיכל וונש: היא תקופה מתמשכת ואנחנו יודעים שגם בני הנוער נמצאים כתוצאה ממנה הרבה יותר ברשתות החברתיות ובכלל אל מול מסך, ולכן הדיון הוא חשוב ביתר שאת.
מיכל וונש: נמצאים איתנו גם נציגי בני נוער וגם נציגים מהרשויות השונות.
מיכל וונש: מטרת הדיון היא קודם כל שאנחנו, כולל אני, ניחשף לצורה שבני הנוער חווים את החשיפה הזאת ואת ההשפעה הזאת, שיכול מאוד להיות שאנחנו איננו מודעים לה, וחשוב מאוד שנראה את זה דרך עיניהם על מנת שנדע גם להתמודד עם האתגר הזה.
מיכל וונש: מטרת הדיון היא להציף את האתגר הזה, לבדוק ולבחון האם יש פה שימוש לרעה או עקיפה של החוק על ידי החברות שעוקפות בעצם את חוק איסור פרסום ובכך משווקות בצורה שיטתית ומגמתית.
מיכל וונש: אם זה לא ניצול רעה של החוק, להבין את הנזקים ואת האתגרים של בני הנוער להתמודד עם החשיפה הזאת כפי שהם חווים אותה, ולנסות ולייצר קודם כל תובנות אצלנו, הבנת גבולות הגזרה של כל הנושא הזה, בתקווה שאנחנו גם נייצר פתרונות הוליסטיים לאתגר הזה בכל מיני דרכים: חינוך, הנגשה של מידע, לפחות יצירת תוכן שווה ערך בזמן ובמקום, למצוא את הדרך שאנחנו יכולים גם לטרגט את בני הנוער, אם להשתמש במושג הזה.
מיכל וונש: תודה לכולם שהצטרפתם.
מיכל וונש: אנחנו נתחיל בסרטון קצר, כדרכנו, רק כדי שאנחנו נבין היכן המציאות נמצאת.
מיכל וונש: אנחנו בעצם רואים סרטון של החברות עצמן.
מיכל וונש: (הצגת סרטון)
מיכל וונש: טוב, אני חייבת לומר, כשאני ראיתי את הסרטון הזה, כל הזמן אני מסתובבת עם תחושות בטן אבל אני לא יודעת לאשש אותן.
מיכל וונש: הסרטון הזה מאשש עבור כולנו אני חושבת, אלא אם כן יש כאלה שכבר מכירים אותו, את תחושות הבטן הללו.
מיכל וונש: מעבר להעלאת המודעות לעובדה שהחברות אינן קופאות על השמרים, יש פה ביטוי משמעותי לאמירה הזאת שהן אינן קופאות על השמרים ולמדות ועושות היטב את השימוש, הייתי אומרת לרעה, אבל הן היו אומרות לטובה, במדיה החדשה שהיא הפלטפורמות הדיגיטליות, אבל זה כל מה שזה.
מיכל וונש: זה מדיום חדש.
מיכל וונש: היו עיתונים, הייתה טלוויזיה, היה רדיו.
מיכל וונש: יש מדיום חדש.
מיכל וונש: הן הפלטפורמות הדיגיטליות ואנחנו רודפים במרדף הזה, בעצם במקרה הספציפי של הדיון הזה, את החברות שלמדו היטב בצורה שיטתית, בתוכנית ארוכת טווח על בסיס נתונים.
מיכל וונש: כל הזמן מדברים פה בוועדה על הנתונים, על בסיס נתונים בצורה יוצאת דופן, אפילו מעוררת קנאה, את היכולת שלהם לזהות.
מיכל וונש: קודם כל להישאר במסגרת מה שנקרא החוק.
מיכל וונש: לזהות את הפרצות ולמצות את הפוטנציאל של ההשפעה שיש על בני הנוער.
מיכל וונש: המטרה של הדיון היום כפי שאמרתי, היא להעלות את הנושא למודעות שלנו בתקווה שאנחנו נמצא דרך גם להוביל ולא רק להגיב, אבל לכל הפחות לקחת את האחריות כדי להגיב למציאות.
מיכל וונש: אני גם חושבת שהעובדה שבני הנוער נמצאים פה איתנו, נותן לנו איזשהו יתרון יחסי כדי להבין מתוך עולמם ומראות עולמם, ומחייב אותנו גם בהמשך לדון ביחד איתם למה הם האמצעים שאנחנו צריכים להשתמש בהם על מנת להוות לפחות כוח נגד, אם לא כוח מוביל, לכוח האדיר שמופעל עליהם.
מיכל וונש: לא להאשים אותם ולא לכעוס עליהם אלא להבין מה הוא הכוח הפשוט לא יתואר שהחברות האלה משתמשות בו, ולהוות כוח נגד, כוח לטובה.
מיכל וונש: אני מודה מאוד לבני הנוער שנמצאים פה איתנו וגם כמובן לכל הגורמים, לרשויות ולאנשים השונים שנמצאים איתנו ועושים לילות כימים כדי לעדכן גם אותנו, גם את הוועדה במציאות המתפתחת.
מיכל וונש: אני אולי אתן רק קצת רקע.
מיכל וונש: שוב אני אבקש גם מהגורמים השונים שיתקנו אותי בנתונים שהוועדה מצאה בינתיים.
מיכל וונש: חוק איסור הפרסומת והשיווק, כולל איסור פרסום גורף למעט החריג של עיתונות מודפסת, ולכן אסור לפרסם באינטרנט.
מיכל וונש: כך גם איששו לי חלק מהרשתות החברתיות ששוחחנו איתם, כולל רשתות חברתיות.
מיכל וונש: אגב, אני אומר במסגרת הרשתות החברתיות.
מיכל וונש: בעיניי, וגם בהקשר של נושא אחר שאני מובילה, צריך לרתום אותם לשיח, לדון ביחד איתם ולהעלות את הדיון.
מיכל וונש: אנחנו גם נמשיך את הדיון ביחד איתם ברגע שאנחנו נוכל לגבש גם מה אנחנו בעצם מבקשים מהם.
מיכל וונש: כפי שאמרתי, בעצם הן אוסרות את הפרסום על פי חוק איסור פרסומת ושיווק.
מיכל וונש: הבעיה היא באיתור המקור והאם מאחורי משפיען כלשהו עומדות חברות שנותנות להם, ואני אומר, זה לא רק כסף, זה גם שווה כסף או חסות.
מיכל וונש: הרי המשפיען עצמו מגדיל את החשיפה של עצמו דרך מערכת היחסים הזאת שנוצרת.
מיכל וונש: יש בעיה חמורה, אם כך, באכיפת החוק על התופעה הזאת.
מיכל וונש: עולם הפרסום עובר ברובו לפלטפורמות המדיה החברתית.
מיכל וונש: תעשיות הטבק והניקוטין נמצאות שם ומתאימות את עצמן ועושות שימוש בסלבריטאים ובמשפיענים, ואני אגיד, סלבריטאים ומשפיענים שרוצים להיות לכאלה.
מיכל וונש: יכול להיות שהם עוד לא כאלה אפילו, וכך הם נהיים כאלה ברשת החברתית בכך שהם מזמינים אותם להיות שגרירי המותגים שלהם או מציעים להם תמריצים כספיים במקרים מסוימים כדי לקדם את המוצרים הללו.
מיכל וונש: משפיעים חברתיים הם בעלי פוטנציאל לתת לקהל שלהם שהולך וגדל דרך הקמפיין הזה, בעצם את הרושם של קידום מכירות אותנטי יותר של המוצרים, בעיקר שהפוסטים שלהם לא מגלים את פרטי נותני החסויות שלהם.
מיכל וונש: רשתות חברתיות מאפשרות למשתמשים ליצור אינטראקציה עם תכונות שיווקיות של מוצרים באופן שמגביר את החשיפה וההשפעה שלהם בקרב בני הנוער.
מיכל וונש: הן גם מאפשרות ליצרנים להיכנס לפרופילים של משתמשים וחבריהם וכך לתווך באופן יעיל לקוחות פוטנציאליים.
מיכל וונש: אולי כך אני מבינה לפחות את הטרגוט שמדברים עליו כל הזמן.
מיכל וונש: גם במדינות בהן אומצו איסורים ומגבלות על פרסום ומתן חסויות של מוצרי טבק וניקוטין, לא אסרו במפורש חשיפה לפרסום ממדינות אחרות, שיש פה בעיה גלובלית וצריך למצוא לה גם איזשהו פתרון גלובלי, וכך בני הנוער נותרו חשופים לפרסומות ברשתות החברתיות, באתרי האינטרנט, באפליקציות, ממדינות אחרות.
מיכל וונש: לראיה, בין השנים 2007 ל-2016 מעל 100 נושאים פופולאריים, האשטאג ברשתות החברתיות בנוגע לחברות טבק, נצפו מעל 25 מיליארד פעמים ברחבי העולם.
מיכל וונש: אני אשמח לפתוח עם בני הנוער.
מיכל וונש: אנחנו נעשה את זה בקצרה.
מיכל וונש: אני יודעת שיש פה הרבה מאוד בני נוער.
מיכל וונש: אנחנו ריכזנו וביקשנו מכמה מהם, בעצם דרך העיניים שלהם לתאר לנו את התופעה, כפי שאני אומרת תמיד, עלינו, לא בלעדינו, ואחר כך אנחנו נבקש לשמוע את ההתייחסות של הגורמים המקצועיים כדי שנתחיל פה באיזשהו תהליך בעצם להעלאת מודעות, ליכולות התמודדות.
מיכל וונש: אני לא אגיד למיגור התופעה כיוון שאנחנו לא נצליח למגר אותה.
מיכל וונש: אנחנו נצליח להעלות עליה את המודעות ולהנגיש את הכלים כדי להתמודד איתה.
מיכל וונש: ממועצת התלמידים והנוער הארצית נמצא איתנו דביר, יו"ר מועצת התלמידים מהמחוז ההתיישבותי, שהכין לנו מצגת כדי קצת להעלות בפנינו את מה שבני הנוער נחשפים.
דביר בן זאב: בוקר טוב, אני באמת אשמח אם יוכלו להעלות את המצגת.
דביר בן זאב: כמו שידוע לכולנו, לרשתות החברתיות יש השפעה מכרעת על בני הנוער ועל ההתנהגות שלהם ושל הסובבים אותם, ומכאן שגם לכוכבי הרשת יש השפעה מכרעת בתכנים שהם יעלו בתור אלה שבעצם מניעים את אותן רשתות חברתיות.
דביר בן זאב: משמע, אם התכנים שלהם יראו חשיפה לשימוש בחומרים מסוכנים, אז בדרך כזו או אחרת זה יעודד את בני ובנות הנוער להשתמש באותם חומרים מסוכנים.
דביר בן זאב: (הצגת מצגת)
דביר בן זאב: לקראת הוועדה אנחנו הכנו סקר מייצג בקרב 1,144 תלמידים בכיתות י"א–י"ב מכל רחבי הארץ בנושא של חשיפה לשימוש בחומרים מסוכנים ברשתות החברתיות על ידי כוכבי הרשת בפרט, והליווי המקצועי של ד"ר שלי - - -.
דביר בן זאב: לפני שאנחנו צוללים לנתונים של החשיפה מבחינת הנתונים, אנחנו חילקנו לשלוש קבוצות גילאים, 13–15, 15–17 ו-17–18, כאשר כל אחת מהקבוצות לקחה חלק נרחב בסקר.
דביר בן זאב: כמו כן אנחנו גם רואים שהיו מגיבים מכלל אזורי הארץ.
דביר בן זאב: משש המחוזות הגיאוגרפיים היה אחוז של מגיבים שלנו.
דביר בן זאב: הנתון הראשון שאני רוצה להציג, מבחינתי זה הנתון הראשי והמדאיג ביותר, זה הנתון של החשיפה לשימוש בחומרים מסוכנים ברשתות החברתיות על ידי כוכבי הרשת.
דביר בן זאב: 83% מבני הנוער דיווחו שהם נחשפו לשימוש בחומרים מסוכנים ברשתות החברתיות על ידי כוכבי הרשת.
דביר בן זאב: אם אנחנו עד עכשיו ידענו שהיכולת להשפיע על בני הנוער דרך הרשתות החברתיות, כמו שדנו רבות כבר בוועדה, נמצאת, אז עכשיו אנחנו גם יודעים את הגודל העצום של התופעה, גודל באמת אסטרונומי, וזה לא מוריד את הדאגה.
דביר בן זאב: אנחנו גם יכולים לראות מה קורה בכל רשת חברתית.
דביר בן זאב: לדוגמא, אנחנו רואים באינסטגרם שהיא רשת חברתית מאוד פופולארית בקרב בני הנוער, כ-75% דיווחו שהם נחשפו לשימוש בחומרים מסוכנים ברשת הזאת.
דביר בן זאב: משם אנחנו ממשיכים לטיקטוק, גם היא מאוד פופולארית בקרב בני הנוער.
דביר בן זאב: כ-80% מבני הנוער דיווחו שהם נחשפו לשימוש בחומרים מסוכנים.
דביר בן זאב: דרך פייסבוק עם 42% ויוטיוב עם 45%.
דביר בן זאב: באמת מספרים מדאיגים ומציגים את המימד העצום של התופעה וכמה שצריך לתת עליה את הדגש ולהתחיל לטפל בה.
דביר בן זאב: דווקא בזמן הקורונה כאשר בני ובנות הנוער נמצאים זמן עודף בבתים, נמצאים זמן עודף ברשתות החברתיות, הם נחשפים ליותר תכנים וזה יוצר מן רשת פשוט שלא נגמרת.
דביר בן זאב: כן חשוב לי לציין שמבחינת החשיפה במדינה, אנחנו ראינו בעיקר חשיפה בסטורים ולייבים ופחות בפוסטים.
דביר בן זאב: את הפוסטים אנחנו ראינו יותר בהשוואה לחוץ לארץ.
דביר בן זאב: בטיקטוק שהיא קצת שונה משאר הרשתות החברתיות, אנחנו רואים את זה בסרטונים קצרים של או 15 שניות או דקה, כאשר יש אפילו אתגרים שצריך לקחת את העשן של הסיגריה ולעשות איתו כל מיני צורות משונות, שזה גורם לאנשים להיכנס לתוך האתגר הזה.
דביר בן זאב: אני גם אגיד שכידוע לנו, החוסן החברתי-נפשי של בני ובנות הנוער ובעיקר בתקופה האחרונה, מאוד ירוד, וכאשר אנחנו יודעים ששימוש בחומרים מסוכנים והתנהגויות מסוכנות בסופו של יום קשורים אחד בשני, כל זמן שהרשתות החברתיות כסוכן השפעה עיקרי על בני הנוער והתכנים שנחשפים שם, זה התכנים, זה מעודד את בני הנוער להשתמש בחומרים מסוכנים, מעלה את הסיכוי להתמכרויות כמו שאנחנו יודעים, באופן ישיר גם להתנהגויות מסוכנות, וזה בסופו של דבר פוגע בחוסן החברתי-נפשי שממילא מדיר שינה.
דביר בן זאב: פשוט קולע אחד בשני.
דביר בן זאב: אני אסכם בקצרה במשפט אחד ואני אגיד שבכל דיון שעסקנו בבני הנוער בחודשיים האחרונים בוועדה, המסקנות שיצאו לנו, אחת מהן זה היה שצריך לדבר בשפתם של בני הנוער, אז שפתם של בני הנוער זה הרשתות החברתיות, כאשר בשפה הזאת 83% עוסק בשימוש בחומרים מסוכנים.
מיכל וונש: קודם כל אני אגיד, אני מניחה שאני מדברת בשם כל הגורמים המבוגרים שנמצאים על הקו איתנו, ואתה, כל בני הנוער שנמצאים איתנו.
מיכל וונש: אפילו בעצם המחויבות לאיסוף הנתונים הללו, שאני רוצה להבהיר, הם בעצם מעידים על מה שקורה בתקופת הקורונה כיוון שהם נאספו ממש לאחרונה.
מיכל וונש: אין לנו אפילו את הנתונים להראות לנו את העלייה.
מיכל וונש: זה שיקוף של המצב כרגע, ואני מאתגרת אותנו ואת כלל הגורמים לייצר נתונים עוד הרבה יותר נרחבים.
מיכל וונש: אם זה מה שהנהגת התלמידים יכולה לעשות במסגרת כל כך קצרה של זמן, אז ראוי לנו לפחות לצלם את המצב בצורה לא פחות מדויקת ואולי גם שמאפשרת לנו לפלח את הנתונים כדי שנוכל לייצר את הכלים.
מיכל וונש: דביר, תודה רבה על האיסוף הזה, העבודה הזאת, המחויבות המרשימה לנושא והחשיבות בנתונים.
מיכל וונש: אם יש משהו שהוועדה שוב ושוב מציפה, זה את ההכרח בכלל בתקופה הזאת גם, אבל בכלל אל מול ההכרח להתמודד עם הנושא הזה.
מיכל וונש: החשיבות באיסוף נתונים על מנת שנוכל לדייק את המשימות שיש לפנינו.
מיכל וונש: ליאל סרוסי, דוברת מועצת התלמידים והנוער המחוזית ממחוז חיפה, ממש אם תוכלו רק להתמקד בנושא הזה ואם יש תוספת לדבריו של דביר.
מיכל וונש: ליאל, בוקר טוב.
ליאל סרוסי: בוקר טוב, קודם כל אני רוצה להודות לך על הזכות לקחת חלק.
ליאל סרוסי: אני תלמידת כיתה ט' מחדרה, דוברת מועצת התלמידים והנוער המחוזית במחוז חיפה.
ליאל סרוסי: בעצם הסיבה שמשתמשים היום בכוכבים ואושיות רשת לפרסום ושיווק של מוצרים שונים, היא שהם מובילי דעת קהל.
ליאל סרוסי: אם מישהו יראה את המודל לחיקוי שלו מעלה סטורי עם חולצה, הוא ילך ויקנה אותה, אז מה יהיה שונה אם במקום חולצה זאת תהיה סיגריה או בקבוק אלכוהול?
ליאל סרוסי: הרי גם הוא עושה וגם אני רוצה.
ליאל סרוסי: בתקופה כל כך קשה ומבלבלת שכולנו יושבים סגורים בבתים בלי מסגרת חברתית כלשהי, זמן השימוש ברשתות החברתיות עלה, וכיום הרשתות החברתיות מוצפות בתוכן.
ליאל סרוסי: אחד התכנים הכי בולטים שחוזרים על עצמם זאת צריכה ושימוש בחומרים כמו אלכוהול וסיגריות, בין אם זה אתגרים בטיקטוק שמעודדים אותנו לעשות צורות עם העשן או לשתות בכמות לא נורמטיבית כל כך הרבה, שאם אני אפתח עכשיו את האפליקציה, סרטון-שניים, אני כבר הגעתי לתופעה.
ליאל סרוסי: בעידן בו אנו חיים היום, העולם הזה של האלכוהול, הסיגריות והסמים נתפס כמשהו מרגיע שמשכיח כאב, אבל גם כמשהו מגניב לעשות בישיבה עם החבר'ה או סתם אתגרים ברשתות החברתיות השונות, וגם כאן יש צורך לשים את הדגש על העלאת המודעות וההשלכות הכול כך חמורות שיש לנושא, ומה יקרה לגוף שלי ברגע שאתחיל להשתמש.
ליאל סרוסי: מה יקרה לי, לעצבים ולאדם האלים שיהפוך להיות אחרי שימוש ממושך ולא מבוקר.
ליאל סרוסי: לי באופן אישי יצא להכיר אנשים לפני ואחרי ההתמכרות, ואני יכולה לספר לכם שהם לא אותם אנשים.
ליאל סרוסי: כאילו מישהו אחר שולט להם במחשבות.
ליאל סרוסי: התפיסה שלנו לסיטואציות שונות בחיים היא אובדנית יותר, דיכאונית יותר ובודדה יותר, שלא לדבר בכלל על הנזקים הבריאותיים והפיזיים שנגרמים להם.
ליאל סרוסי: בתקופה כזו, מובילי דעת קהל ואנשים באופן כללי, במקום להעלות סרטונים שמעודדים שימוש, צריכים להעלות סרטונים שממגרים שימוש.
ליאל סרוסי: זהו, תודה רבה.
מיכל וונש: בהחלט אני חושבת שאת משקפת היטב, ליאל, את האתגרים באופן כללי עם הרשתות החברתיות ואת האתגרים ביתר שאת גם בתקופה הזאת, וגם בנושא הזה של שימוש בחומרים ממכרים וההשלכות לאורך זמן.
מיכל וונש: לכל הפחות כפי שאמרנו בעצם בהתחלה, אנחנו חייבים להשתמש באותם כלים שקיימים על מנת להגיע לבני הנוער, ולפחות כפי שחוק הפרסום מכתיב, שחייבת להיות מודעה לפחות באותו גודל.
מיכל וונש: לכל הפחות אנחנו צריכים להגיע למצב הזה.
מיכל וונש: על כך אנחנו מודים לכם שאתם מעלים את הנושא בצורה כל כך אחראית.
מיכל וונש: דולב לוטטי, יו"ר מועצת התלמידים והנוער הרשותית מרחובות, ונציג מרכז.
מיכל וונש: בוקר טוב, דולב.
דולב לוטטי: בוקר טוב, תודה לך, יושבת-הראש על הזכות להשתתף.
דולב לוטטי: שלום לכולם, אני תלמיד כיתה י"ב מרחובות, יושב-ראש מועצת התלמידים והנוער הרשותית ברחובות.
דולב לוטטי: יש לי באינסטגרם מעל ל-15,000 עוקבים.
דולב לוטטי: לצערי גם בסביבה שלי וגם ברשתות החברתיות שאני משתמש בהן, קיים שימוש בסמים ואלכוהול.
דולב לוטטי: ברגע שמשפיען רשת מציג את השימוש בסמים או אלכוהול בתוכן שהוא יוצא ובוחר לפרסם אותו לקהל הצופים שלו כהנאה, זה יוצר משיכה להתעניינות של הקהל שצופה בו להשתמש באותם חומרים.
דולב לוטטי: פעמים רבות קהל היעד של אותם היוצרים הוא גילאי חטיבה ויסודי.
דולב לוטטי: לדעתי זהו דבר שיש לגנות בחריפות, וזאת מכיוון שתוכן שבו משתמשים בסמים ואלכוהול, גורר בני ובנות נוער לשימוש בחומרים הללו מבלי לדעת את ההשפעות של השימוש על הגוף שלהם.
דולב לוטטי: כיום הרשתות החברתיות הן כלי עוצמתי וזהו אחד מהגורמים המרכזיים כיום לתופעת בני הנוער המשתמשים בסמים.
דולב לוטטי: אני סבור כי המקום שלנו כבני נוער הוא להסתכל על הסביבה הקרובה שלנו ולהעלות את המודעות של אותם האנשים המשתמשים בחומרים האלו, עם אחריות אישית ועם מודעות להשלכות.
דולב לוטטי: בנוסף, אני סבור שיש להגביר את האכיפה בנושא, במיוחד במקרים של רשתות כמו טלגרם, שמאפשרות רכישה של סמים בקלות ובמהירות.
דולב לוטטי: אפשר וצריך להגיע למפיצים.
דולב לוטטי: אני סבור כי פתרון אפשרי לבעיה, קמפיין רשת מוקדי שיעלה את המודעות של משפיעני רשת גדולים, בדיוק כמו אלו המעודדים לסמים ואלכוהול.
דולב לוטטי: כאן זהו גם מקומה של מערכת החינוך לחנך, להחריג ולא לנסות למנוע, כי אין דרך למנוע לצערי את התופעה הזאת בקרב בני הנוער.
דולב לוטטי: תודה.
מיכל וונש: תודה רבה, דולב, ותודה רבה על השיתוף הזה ובאמת על השיקוף של המצב עבורנו.
מיכל וונש: יש לנו עוד בני נוער על הקו אבל אני רוצה כן להפנות את הדיון ולשתף את הגורמים השונים שנמצאים איתנו פה, ולשאול אתכם, אם כל אחד יוכל גם להתייחס לפערים כפי שאתם מזהים אותם מניסיונכם, גם לטווח הקצר אל מול אתגרי הקורונה ובכלל לטווח הארוך.
מיכל וונש: אני כל הזמן אומרת שהקורונה מהווה עבורנו גם הזדמנות מאוד גדולה לצד המשבר המאוד גדול, הכלכלי, הבריאותי, החברתי-נפשי.
מיכל וונש: יש פה הזדמנות לשינויים ארוכי טווח ולא רק קצרי מועד, אז אני אשמח להתייחסות כזאת, וגם בכל זאת כן לשמוע כיצד הקורונה השפיעה, אם יש לכם איזה שהם נתונים או תובנות להוסיף לנו.
מיכל וונש: אני אשמח לשמוע מכל אחד מנציגי המשרדים שנמצאים כאן, קודם כל אם אתם מודעים לתופעה הזאת, ואם כן, אם אתם עושים או מה מתוכנן לעשות בנושא הזה, וגם מה נעשה ברמת הנגשת המידע והמניעה בסופו של דבר.
מיכל וונש: אני אומרת את זה כמשפטנית, לפעמים זה קשה לי.
מיכל וונש: בעצם מדובר פה בחוק ובחינוך שאנחנו צריכים לתת עליהם את הדעת.
מיכל וונש: החוק הוא לא תמיד התשובה.
מיכל וונש: למרות שלפעמים זה נראה כמו הפתרון הקל ביותר, הוא באמת הפתרון הקל ביותר.
מיכל וונש: אפשר לחוקק חוק, אבל אין לו שום משמעות אם הוא לא מתמודד עם בעיה מאוד מאוד מדויקת ובאמת נותן עליה את המענה, לכן אני רוצה להתחיל דווקא מהחינוך.
מיכל וונש: זה לא אומר שאין חובה ויכולת לבדוק מה הם החוקים הרלוונטיים, ובטח ובטח שאני לוקחת על עצמי גם את הנושא הזה ויש פה גם גורמים שיתייחסו לנושא של החוק, אבל הראיה של ה-ח' השני, של החינוך, אמנם זה ארוך טווח בהרבה.
מיכל וונש: ייקח לנו הרבה יותר זמן.
מיכל וונש: זה תהליך, אבל אנחנו חייבים לפחות להתחיל אותו ולהיות מודעים לאתגרים אל מול החינוך, ולכן אנחנו נתחיל בעצם עם משרד החינוך.
מיכל וונש: נמצאת איתנו תמי אומנסקי, מנהלת תחום המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת.
מיכל וונש: תמי, בוקר טוב.
תמי אומנסקי: בוקר טוב לכולם, קודם כל אני חייבת לומר ששמענו פה את בני הנוער, ואין כמוהם בשביל לשקף לנו נאמנה את המציאות.
תמי אומנסקי: אני רוצה לומר שאני נציגת משרד החינוך גם במטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת.
תמי אומנסקי: נמצאת איתנו כאן ד"ר נאוה כהן אביגדור שבהמשך תוכל לתת גם קצת יותר נתונים לגבי מה שמגיע למוקד 105, ואנחנו רואים גם בתקופה הזאת.