GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איילת רזין בית--אור: לנו מתוך הפניות, יש כ-50,000 פניות למרכזי הסיוע מדי שנה, מתוכן כ-12,000 פניות חדשות, בשנת 2018 הנתונים של חשד לשימוש בסמי אונס ואלכוהול בפגיעה מינית, אנחנו מדברות על כ-500 מקרים.
איילת רזין בית--אור: כמובן שלא בכל המקרים יודעים לקשור את זה וזה הוכח, שגם לזה תיכף אגיע, אבל הפונה או הפונה הביעו חשד לשימוש בסמי אונס ואלכוהול כדי לאפשר את הפגיעה.
איילת רזין בית--אור: עוד דבר שמאוד חשוב לי לומר שאין כמעט תופעה שבבסיס הטיפול בה מוטמעת האשמת קורבן בצורה הכל כך מובהקת ובוטה כמו בטפול בסמי אונס ואלכוהול, כי אם הנפגעת צרכה אלכוהול, מודה שהיא צרכה אלכוהול רחמנא ליצלן כמו שאומרים, הסיכוי של התלונה להגיע למסלול של הליך פלילי הוא קלוש עד אפסי.
איילת רזין בית--אור: מה שראינו באילת הוא באמת יוצא דופן, המשטרה – ובאמת יש מקום לשבח אותה – המשטרה והפרקליטות הקימו צוות חקירה מיוחד, והפרשה הזאת פוצחה באמת ביעילות ובדייקנות וברגישות, אנחנו מלוות את הפרשה הזו מהרגע הראשון, אבל אלה לא פני הדברים ברוב רובם של המקרים של פגיעה מינית בהקשר הזה, ובאמת זה משהו שחייבים לשים אותו בעדיפות לאומית כי זו מכה, מכה, שאם משרד הבריאות מודה שאין לו נתונים על התופעה הזאת, אז אנחנו אפילו לא בראשית התחלת הטיפול המערכתי כי הוא זה שצריך להוביל את זה.
איילת רזין בית--אור: אני רוצה להתייחס גם לראשי המניעה וגם לראשי הטיפול ואני אתייחס לפי משרדים ורשויות.
איילת רזין בית--אור: שמענו ממשרד החינוך, הנושא הזה לא מספיק מוטמע, היא לא התייחסה לזה, אבל אני אומר שאין שום מידע למשרד החינוך, אפרופו רגולציה, לגבי איזה סדנאות ניתנו באיזה בתי ספר, בכל המגזרים, באיזו תדירות.
איילת רזין בית--אור: פשוט אין את הנתונים האלה וזה משהו שאנחנו מעלות בכל הוועדות בהקשר הזה, וגם כאן.
איילת רזין בית--אור: עכשיו שמענו גם שלמשטרה, שכן יש לה שיתוף פעולה הדוק עם משרד החינוך, מסיבות כאלה ואחרות נמנעת הכניסה שלה כרגע למערכת החינוך וגם אנחנו במרכזי הסיוע לצערי, עדיין יש לנו סדנאות חינוך מעולות שמדברות בדיוק את השפה של הנוער, ויש לנו ניסיון מוכח של צמצום פגיעות ושל הטמעה של שיח מכבד, אני לא אכנס לכל התכנים, עדיין הכניסה של סדנאות החינוך נעשות באופן וולונטרי וזה לא רוח המפקד של שר החינוך.
איילת רזין בית--אור: לפני שבועיים היה דיון בוועדת החינוך על היערכות מערכת החינוך לפתיחת שנת הלימודים בהקשר של פגיעות מיניות וישב לצידי יו"ר מועצת התלמידים הארצית, אני לא זוכרת אם הוא בכיתה י"א או י"ב והוא אמר בצורה הכי כנה 'אני מעולם לא עברתי שום הכשרה', וזה מהשטח, מספסל התלמיד.
איילת רזין בית--אור: 'מעולם לא עברתי שום הכשרה בנושא הזה, שיח בנושא הזה, אפס ואני כבר מסיים את מערכת החינוך'.
איילת רזין בית--אור: אני רוצה לציין את משרד התיירות שעכשיו השר יחד עם איגוד מרכזי הסיוע מוביל פיילוט, דיברנו על שומרי הסף, לעשות הכשרות לצוותי מלון ביחד עם הסתדרות המלונות, לצוותי המלון שהם יהפכו לשומרי סף, - - - כי הגדירו מצבי סיכון ואזורי סיכון של פגיעה, ולתת להם את הכלים להתערב, לזהות, וראינו, אני לא רוצה לחזור על התיאורים, ראינו איך נראה חדר באיה נאפה, כשהחדרנית נכנסת לנקות, שהיא תדע להתריע 'זה חדר שנראה שיש שם איזו שהיא התנהלות פוגענית ואנחנו צריכים לטפל בזה' לדוגמה, וזה באמת חשיבה יצירתית ופורצת דרך.
איילת רזין בית--אור: יש הצעת חוק שכבר הרבה זמן מתגלגלת ונקברת כל פעם מחדש, על דרישה כחלק מרישוי עסקים שבפאבים ובמועדונים יהיה איזה שהוא מתקן שבו יש אמצעים לגילוי סם אונס, אם מישהי מתעורר בה החשש, כולל לשים 5 או 10 שקלים, זאת אומרת שהעלות תהיה על הלקוח, וזה דבר הכי מתבקש והכי קל לעשות, ולא ברור למה זה נתקע.
איילת רזין בית--אור: בהקשר של המשטרה, יש לנו גם שיתופי פעולה ספורדיים בהקשר הזה ולא באופן מערכתי.
איילת רזין בית--אור: בחלק ממרכזי הסיוע, למשל המשטרה נוהגת לעשות לקראת פורים וסילבסטר הכשרות, לאגד את כל בעלי העסקים, והם מגיעים כשהמשטרה קוראת להם, כדי לעשות יום הכשרות לקראת אירועים משמעותיים ומסיבות גדולות של כבאות וכל מיני דברים כאלה, ובין היתר רק בחלק מתחנות המשטרה מזמינים את מרכזי הסיוע כדי לדבר בדיוק על הנושא של סמי אונס ואיך להתערב.
איילת רזין בית--אור: אני מצפה מהמשטרה לעשות קמפיין, לפני כמה זמן הם הסתובבו וחילקו ערכות בסילבסטר לזיהוי, זה הופסק ואני לא יודעת למה.
איילת רזין בית--אור: לגבי משרד הבריאות, וזה כן מאוד חשוב לי להגיד, אנחנו כבר הרבה זמן מבקשות ממשרד בריאות להנגיש את זה בהקשר של חדרים אקוטיים, שכבר יש חשד לנפגעת שנעשה שימוש בסם אונס, הציבור לא יודע ויודעת שיש חדרים אקוטיים, שיש שם שירות ייעודי לנושא הזה שיכול לעזור להן לברר וגם להליך משטרתי בהמשך לברר שיש סמי אונס.
איילת רזין בית--אור: נפגשנו לאחרונה עם צוות מקצועי במשרד הבריאות, אני מבינה שהכיוון הוא כן לצאת בקמפיין חיובי של קיומם של חדרים אקוטיים והמענים החשובים שהם מספקים.
איילת רזין בית--אור: הנוהל מ-2003, שכבר ארבע שנים אומרים לנו שעוד רגע משלימים את נוהל העבודה סדור ואחוד של עבודת החדרים האקוטיים, חייב להיות מושלם.
איילת רזין בית--אור: אני מציעה עד סוף השנה, באמת, כבר ארבע שנים הנוהל הזה לא הושלם.
איילת רזין בית--אור: אני מניחה שרוני ברקוביץ' ידבר על הפיילוט של השערה, אז אני רק אומר שבחוויה שלנו אנחנו מפנות, בעבר קיימנו דיונים על זה שלא פונות נפגעות כדי להשתתף בפיילוט של השערה לזיהוי סם אונס, היום אני יכולה להגיד שאנחנו מפנות, והם לא - - - תנאי הקבלה.
מיכל וונש: את אומרת דברים מאוד חשובים.
מיכל וונש: אני פשוט לא רוצה לקחת את זה לנושא של הטיפול אחרי מעשה, אני חושבת שאנחנו פה באירוע מתכלל, חשוב מאוד שהדברים עולים, כדי שכולם שומעים את כל הרצף של הדברים שצריך לדאוג להם.
מיכל וונש: תודה רבה גם שאת פה וגם שאת מעלה את הדברים הללו.
מיכל וונש: אנחנו נשמע דווקא לא רק בהקשר הזה, אפשר גם להתייחס אבל באמת ממשרד הבריאות מהכיוון של אגף אכיפה ופיקוח, אם יש משהו להוסיף על הדברים שנאמרו נשמח מאוד.
מיכל וונש: רוני ברקוביץ' בבקשה.
רוני ברקוביץ': אני מברך על הדיון.
רוני ברקוביץ': אנחנו באגף האכיפה ובשיתוף עם הרשות למלחמה בסמים וגם היחידה של פאולה להתמכרויות, אנחנו בעצם נתנו בנושא צ'אנס נוסף שאפשר לבדוק את הסמים בדגש על סמי אונס בשיער.
רוני ברקוביץ': כמעט כל המקרים ש- - -בסמי אונס משולב שם גם אלכוהול, ומדברים כאן הרבה על - - - אנחנו התחלנו את זה, כבר זה לא פיילוט.
רוני ברקוביץ': בהתחלה זה היה פיילוט של עשר בדיקות, עד עכשיו עשינו 29 בדיקות - - -
מיכל וונש: איך הציבור יודע שזה קיים?
מיכל וונש: איך נשים אמורות לדעת שיש את הבדיקה הזאת?
רוני ברקוביץ': זה גם פורסם בכל אמצעי התקשורת, גם בעקבות החשיפה האחרונה, הפעם האחרונה שהייתה הרשעה בעקבות בדיקות שיער בבית המשפט בצפון, אז זה זכה להד גדול בערוץ 13.
רוני ברקוביץ': אנחנו גם עובדים עם ארגוני הנשים, עובדים בצמוד ליעל שרר ואנחנו גם נותנים הרצאות במקומות האלה, כלומר אנחנו כן מבחינתנו עושים כל מאמץ, עושים שיתוף פעולה גם עם המשטרה בנושא הזה, וברגע שאנחנו מקבלים את הדיווחים - - - שהיה את הדיון בוועדה למעמד האישה, זה היה לפני שלושה שבועות, - - - חמישה מקרים שלקחנו שיער ועכשיו כבר 29 וחשוב לציין שמתוך ה-29 בשבעה מקרים אין תיק פלילי.
רוני ברקוביץ': כלומר זה לא - - - הבדיקות שיער, כי הרבה מהמתלוננות, שהיו שם לפחות, לא רוצות בהתחלה להתלונן במשטרה מסיבה כזאת או אחרת, אז בדיקת השיער שלנו שאנחנו בעצם - - - לא חייבת להיות מגובה בתלונה במשטרה.
מיכל וונש: זו משוכה, זה בהחלט חסם.
מיכל וונש: אני פשוט לא רוצה להכנס לנושא, הוא מאוד ספציפי והוא קצת סוטה מהדיון של היום.
מיכל וונש: אני אשמח אם נצליח, אם תוכלי לעזור לאיילת כדי לחדד את החסם הזה, כדי שנדע לעשות עליו את ה-follow up, כמו שצריך, בצורה נקודתית.
מיכל וונש: נמצאת איתנו יעל, מנהלת הלובי למלחמה באלימות מינית.
יעל שרר: אני מהלובי למלחמה באלימות מינית, אנחנו ארגון שמייצג נפגעים ונפגעות מאלימות מינית.
יעל שרר: אני כאן כדי לומר קודם כל שאנחנו שמחות שהוועדה ממשיכה להתעסק בנושא הזה אבל חשוב מאוד לדייק.
יעל שרר: הדיון היום נקרא 'אלימות מינית הנגרמת משימוש בסמים ואלכוהול' ואני חושבת שזאת חלק מהבעיה.
יעל שרר: האלימות המינית לא נגרמת מהסמים ולא נגרמת מהאלכוהול, היא נגרמת מאנשים שהם אלימים מינית.
יעל שרר: אני חושבת שהבעיה הזאת לא מתחילה כאן בדיון הזה או בוועדה, היא מתחילה מהיחס של המשרדים הממשלתיים לתופעה הזאת, והמון מהיחס הזה נגוע בשמרנות, בפוריטניות, בשיפוט של הנפגעים והנפגעות ובהאשמת קורבן מאוד מאוד קשה, שהגופים השונים מרגישים שפוטרת אותם מאחריות - - -
מיכל וונש: אני אעצור אותך לרגע, המטרה של הדיון הייתה בדיוק הפוכה.
מיכל וונש: אז אולי בחירת המילים אומרת לך ההיפך אבל אני אומר שבדיוק הפוך, ואני גם התחלתי ופתחתי בזה שמדובר פה בכולנו, בכל הילדים שלנו, וצריכת האלכוהול ו/או סמים לא אמורה להיות תירוץ לאלימות מינית, כמובן וכמובן.
מיכל וונש: אנחנו גם נסכם ונגיע לנקודה, אבל שלא נלך לכיוון הזה, כי אני חושבת שזה ברור לכולם או לפחות לי, ובטח ובטח לגורמים ששמענו עד כה, שאנחנו לא מאפשרים לצריכת אלכוהול או סמים להיות הצדקה או תירוץ לאלימות מינית.
יעל שרר: אז לצערי הטרמינולוגיה הזאת מאוד מאוד מושרשת, היא לא נולדה כאן בוועדה, זה ברור, והתפיסה הזאת בשורות המטפלות והמתעדות והדוגמות, יש לה יסוד ההתנערות מהתופעה הזאת.
מיכל וונש: אולי כדאי שתגידי לו מה את מציעה, במקום מה לא.
יעל שרר: קודם כל חשוב לי להגיד שהנתונים לגבי פגיעות מיניות תחת השפעת אלכוהול הם נתונים לא מדויקים.
מיכל וונש: כבר הגענו לזה.
יעל שרר: חוסר הדיוק בהם נובע בגלל שאנחנו לא יודעים להפריד היום בין פגיעות שנעשו תחת השפעת אלכוהול, זאת אומרת צריכה עצמית, לבין פגיעות שנעשו תחת השפעת סמי אונס למיניהם, כל מיני סוגים של תרכובות, שניתנו ללא ידיעת הקורבן, וזה בגלל שלפני שנתיים יצא נוהל של משרד הבריאות לדגימת סמי אונס בבתי חולים ולצערנו הוא לא מקויים.
יעל שרר: הנוהל הזה היה אמור להיות הבסיס לדאטה-בייס הזה שאנחנו כל כך צריכים להשתמש בו.
יעל שרר: אני מחזיקה היום את הנתונים של כל בתי החולים, כל הדגימות המשטרתיות - - -
מיכל וונש: סליחה אני עוצרת אותך שניה.
מיכל וונש: פאולה, את תדעי לענות לנו על השאלה הזאת?
מיכל וונש: על הנוהל הזה?
מיכל וונש: כיוון שגם אני לומדת דברים חדשים.
יעל שרר: כבר נפגשנו בארגון שלנו עם רוני כמו שהוא אמר, ואנחנו עובדים בצורה מאוד הדוקה ביחד כדי לקיים את הדבר הזה, אבל חשוב להגיד שהדאטה-בייס הזה באמת, הרצון היה, והוועדה עבדה על זה וקידמה את זה, ושנתיים זה פשוט לא קרה.
מיכל וונש: קודם כל תודה שאת מעלה את זה, אני אשמח לתת לפאולה את ההזדמנות כיוון שאני חושבת שזו נקודה חשובה.
מיכל וונש: פאולה, אם תוכלי להתייחס לנקודה שהעלתה יעל?
פאולה רושקה: היו קצת התנגדויות של חלק מבתי החולים לקיים את הנוהל, אנחנו ישבנו אחרי הוועדה של מעמד האישה ביחד עם ד"ר זהר לביא ורוני ברקוביץ', חשבנו ביחד כיצד אנחנו יכולים לחייב יותר את בתי החולים - - -
מיכל וונש: מה חוסם או מה מונע מהם להשתתף?
מיכל וונש: פרטיות?
פאולה רושקה: וגם לא כולם מבינים אותו באותה מידה.
פאולה רושקה: יש כאלה שאומרים 'אנחנו מבצעים את הבדיקות אצלנו ולא שולחים למעבדה' יש הרבה מאוד אי קיום ואנחנו חשבנו כיצד אפשר אולי להקל - - -
מיכל וונש: רק כדי שאחדד לעצמי, כשיש נוהל כזה אז בתי החולים לא מחוייבים בו ואין לכם דרכי אכיפה, כמו בכל נוהל אחר?
פאולה רושקה: יש, אבל כנראה, תראי, זה תחום ששייך לחטיבת רפואה.
פאולה רושקה: אנחנו ישבנו ביחד כיצד יכולים לאכוף יותר.
פאולה רושקה: עוד דבר, גם אמורים היו לדווח לד"ר רוני ברקוביץ ולדעתי הדבר הזה לא כל כך קרה, ואנחנו רוצים לחשוב, למי בעצם, אולי לשנות משהו בנוהל כדי שיהיה יותר ברור, שחייבים לדווח לגורם אחד שהוא יפיץ את הידע גם לי וגם לזה.
פאולה רושקה: אנחנו נעשה שינויים קטנים בקרוב כדי לעשות את הנוהל - - -
מיכל וונש: פאולה, אני ממש מבקשת עדכון לגבי זה, ואני ממש מבקשת להבין איך זה ייתכן או מה צריך לעשות כדי שהנוהל הזה יקוים בבתי החולים, כיוון שגם איסוף הנתונים חייב לכלול את הנתונים שחייבים להיות שם, ואם אין אותם, כי בתי החולים לא משתפים פעולה, אז גם לא יהיו אותם מן הסתם.
מיכל וונש: אז אני מבקשת ביחד עם העדכון - - -
יעל שרר: אני אשמח להעביר לוועדה גם את הנתונים על האיסוף ואי האיסוף לעיונכם, וחשוב לי להדגיש שחלק מההתנגדויות של בתי החולים וגורמים במערכת הבריאות הן בגלל אותה הסיבה שהזכרתי שהם מאמינים שצריכת האלכוהול העצמית היא הגורם ולכן אין פה – אני אפילו אגדיר – אין פה עניין פלילי, ומסרבים לבדוק נוכחות סמי אונס כי הם פשוט לא מאמינים שזה העניין.
מיכל וונש: אני מקווה שאוכל גם לתת על כך את הדעת מכיוון הכובע המחוקק שלי ובאמת ברגע שהיפוך הנטל יתקיים, בהנחה שאצליח להעביר את שינוי ההגדרה של הסכמה להסכמה פוזיטיבית, אז אני מקווה שזה בעצם ייתן את המענה החוקי לשינוי תודעתי גם אצל הגורמים המטפלים, ובכך נחולל שינוי גם מהכיוון הזה.
מיכל וונש: זה בהחלט חשוב ותודה שאת מעלה את זה יעל, ונשמח כמובן לקבל את הנתונים, אנחנו גם נחלוק אותם עם משרד הבריאות ברשותך, כיוון שאני חושבת שחשוב לחדד את הנושא הזה כדי שהם יתנו את המענה בצורה מדויקת יותר.
יעל שרר: כמובן אליהם כבר העברנו ויש להם אותם.
מיכל וונש: אז אנחנו נשמח לקבל אותם גם.
מיכל וונש: אני רוצה לאפשר לסופיה מעירית אילת, כיון שהתכנסנו בשם אירוע מסוים, למרות שכפי שאמרתי הוא ממש לא הדבר היחיד שאנחנו מדברים עליו, אבל את נמצאת איתנו וחשוב לנו לשמוע מהפרספקטיבה שלך תגובה למה שנאמר פה.
סופיה גורדייב: שלום.
סופיה גורדייב: אני מנהלת את מרכז הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית באילת תחת רווחה, ורכזת קהילה ברשות למאבק באלימות בסמים ובאלכוהול.
סופיה גורדייב: אני אתייחס במשפט לנושא האלכוהול ואז יותר דגש של המניעה, מה בעצם אפשר לעשות ומה אכן נעשה.
מיכל וונש: סופיה אני ממש מבקשת רק מה שלא נאמר כבר, כי נאמרו פה דברים חשובים ואנחנו מתכנסים לקראת סיום הדיון.
מיכל וונש: אז רק באמת אם את יכולה לחדד את מה שחשוב לך לומר שלא נאמר.
סופיה גורדייב: חשוב לומר שמה שהמחקרים בחו"ל אומרים, שברגע שאנחנו בעצם בודקים את הנושא של אלכוהול באלימות מינית, לרוב נראה את הקורבן תחת שכרות כאשר התוקף מפוקס, לכן המניעה צריכה להתמקד בנושאים האחרים ממה שאנחנו מכירים כיום, זאת אומרת לא לשמור על המשקה או דברים כאלה, אלא יותר להתייחס לשומרי הסף.
סופיה גורדייב: חשוב לי לחדד את הנושא של התו-ריספקט.
סופיה גורדייב: יזמתי את הפרויקט הזה לפני שלוש שנים, ותהליך בניית הפרויקט היה במשך שנה.
סופיה גורדייב: בעצם הרצון שלי היה לשנות נורמות חברתיות בתרבות הבילוי מתחרויות חולצה רטובה למקומות בילוי שמייצרים מרחב שהוא מכבד, מרחב שהוא בטוח עבור מבלים - - -
מיכל וונש: אני חושבת שזה ברור לכולם.
מיכל וונש: אני שוב מבקשת רק לחדד.
מיכל וונש: דווקא על הדברים האלה דיברנו, על החשיבות שלהם, בהחלט אנחנו מבינים.
סופיה גורדייב: אז לא רק חשיבות.
סופיה גורדייב: דוגמאות.
סופיה גורדייב: אני כבר אומרת ספויילר, אכן הצלחנו לשנות נורמות חברתיות, ממצב שאני רואה שאיש צוות רואה בחורה שיכורה, מרים אותה על הידיים, שם אותה על המדרכה, למצב שהיום ברוב מקומות הבילוי באילת מדברים על נושא של תו-ריספקט, על מניעה, על שומרי הסף, איך הם פועלים בתוך זה.
מיכל וונש: בהחלט השינוי התודעתי בצורה הזאת באמת מאוד חשוב, לעשות שינוי בצורה הזאת ולראות אותו.
מיכל וונש: כמובן שעדיין צריך שיהיה שיתוף מופלא בין כלל הגורמים.
מיכל וונש: אני לא מתכוונת לקטוע אותך, אנחנו פשוט שומעים על כל כך הרבה תכניות בודדות ומה ששוב ושוב עולה זה שאין אף גורם מתכלל שנותן איזו שהיא מטריה לכלל הגורמים שעושים עבודת קודש.
מיכל וונש: אני לא רוצה לקטוע אותך באמצע.
סופיה גורדייב: אני יכולה להגיד שאכן פנו אלינו בזמן האחרון מאיגוד המלונות ותאגיד התיירות, אכן הסברנו להם על הפרויקט, אני לא יודעת אם ניכנס לתוך זה, אנחנו מחכים לתשובה מהם.
סופיה גורדייב: אני פשוט אומרת שיש מה לעשות ואנחנו עושים את זה, ואלה דברים שמבוססים גם ברמת השטח וגם ברמה המחקרית, וזה כל הנושא של שינוי נורמות חברתיות.
סופיה גורדייב: בהפיכת אנשים לשומרי הסף, במקום by-standers שמתצפתים מהצד, להיות אנשים אקטיביים שאכן מתערבים, אכן מבצעים מניעה, אכן שומרים על מבלים ומבלות.
סופיה גורדייב: חשוב כאן לציין שהפגיעה שהתרחשה באילת לא כללה רק נוער, אנחנו מדברים גם על אנשים מבוגרים.
מיכל וונש: את שוב מעלה באמת את הנושא של האחריות האישית ושל הערבות ההדדית שאנחנו חייבים לחדד.
מיכל וונש: אני קוטעת אותך כי יש לנו ממש עוד דקות ספורות.
מיכל וונש: תודה רבה סופיה.
מיכל וונש: רציתי לתת הזדמנות למשרד העבודה והרווחה, נמצאת איתנו חנה אמסלם, רק מה שצריך להוסיף ולא נאמר עדיין.
מיכל וונש: אחר כך נבקש מד"ר שרון רבינוביץ כמה דקות ונסכם.
מיכל וונש: אז תודה לכל מי שנשאר איתנו עד כה.
מיכל וונש: בבקשה חנה.
חנה אמסלם: בוקר טוב.
חנה אמסלם: אני אוסיף בדקות קטנות, שירות טיפולי בהתמכרויות באמת מגיע כבר לעניין, מקבל כבר פניות של טיפולים ולא שלמניעה ויחד עם זאת אני חייבת להזכיר לכולם שיש את הקמפיין הענק 'כששותים לא נוהגים', שאני לא יודעת מי תיכלל אותו, אבל זה עבד מדהים, צריך לחשוב אולי בכיוון הזה.
חנה אמסלם: שירות טיפול בהתמכרויות מקבל פניות משירותי המבחן, אנשים שעברו עבירות אלימות תחת השפעת אלכוהול.
חנה אמסלם: יחד עם זאת, לא כל מי שמשתמש באלכוהול או משתכר הוא מכור לאלכוהול ואצלנו בנתונים האחרונים כ-33% מכורים לאלכוהול נהגו באלימות.
חנה אמסלם: זו שאלה שרציתי להפנות לד"ר פיש אבל כנראה זה כבר לא יסתייע.
חנה אמסלם: נכון שאני ממליצה לפחות, במשרד הרווחה יש שני שירותים, נוער ומבוגרים, שירותי מבחן שעובדים עם אנשים שעוברים על החוק, שווה לבקש מהם את הנתונים של מספר המטופלים שהופנו אליהם מבתי המשפט על עבירות אלימות בכלל, עבירה מינית בפרט תחת השפעת אלכוהול.
חנה אמסלם: אני יודעת מתפקידי הקודם בניהול תחום מעצרים במחוז צפון, 80% מעבירות האלימות שהגיעו מבתי המשפט, גם אלימות במשפחה, גם אלימות מינית, גם אלימות - - -
מיכל וונש: זה בהחלט חשוב מאוד.
מיכל וונש: אני אומר שהוועדה תקיים דיון ספציפי בנושא הזה, גם במסגרת הזווית שאנחנו בוחרים להתעסק בה מכיוון של התמכרויות וגם בכלל, כיוון שהקשר הזה הוא באמת רצוף ויש כל מיני סוגי אלימות שקשורים לצריכת אלכוהול ואנחנו נייחד לכך גם דיון ונזמין גם אותך חזרה וגם את יוסי ובהחלט זה יהיה חשוב לקיים את הדיון בכך בנפרד.
מיכל וונש: אני מבקשת מד"ר שרון רבינוביץ' שנקר לתת לנו סקירה ממש קצרה, אני יודעת שקשה לבקש בנסיבות של הדיון הללו, אבל אשמח לשמוע מה הפרספקטיבה שלך.
שרון רבינוביץ' שנקר: בוקר טוב.
שרון רבינוביץ' שנקר: אני מבקשת ל- - - את הדקה וחצי שנשארה כדי להדגיש כמה נקודות שלא עלו בכלל.
שרון רבינוביץ' שנקר: אחת מהן - - - אוכלוסייה של פגועי נפש והפרעות נפשיות.
שרון רבינוביץ' שנקר: אני רוצה בכמה מילים להציג - - -
מיכל וונש: אני מצטערת אבל אנחנו ממש לא שומעים אותך.
מיכל וונש: אני מתנצלת, אנחנו חייבים לסכם את הדיון.
מיכל וונש: אני מבקשת לומר כך: קודם כל אני מודה לכולם שהשתתפו בדיון הבאמת מאוד חשוב הזה, ובכלל לכל העבודה שאתם עושים.
מיכל וונש: הנושא הזה וההזדמנות שהעלינו את הנושא לדיון, אני מקווה שתחושת החירום, כפי שאני חשה אותה באה לידי ביטוי.
מיכל וונש: אני חושבת שחיוני שיקום – לא משנה כבר איך נקרא לו – השולחן העגול הזה, שמאפשר את שיתוף הפעולה, כיוון שמה שאני שומעת פה זה שוב על פעולות ראויות וחשובות ספורדיות ובודדות ללא תכנית הוליסטית ארוכת טווח שכוללת את כל המנעד מהנגשת המידע ועד קמפיין ארצי לאומי אל מול הנתונים שאנחנו רואים אותם, וכפי שיוסי גם הנגיש לנו אותם, שאנחנו יודעים שדווקא בתקופה הזאת, אבל באמת את כל המנעד של הפעולות ועד כמובן התכניות המדהימות שהעלו פה על האחריות האישית והערבות ההדדית של כל ה-by standers וכולי.
מיכל וונש: יש פה הרבה מאוד תכניות שעלו, אבל ללא שיתוף פעולה, ואני אומרת את זה שוב, ללא שיתוף פעולה בין כלל הגורמים, ללא שאחד הגורמים יהיה הגורם המתכלל וכבר לא כל כך אכפת לי אם זו הרשות שתקבל חזרה את הסמכויות שלה או גורם מתכלל אחר.
מיכל וונש: אני אכתוב על כך גם לשרה לחיזוק חברתי וגם לגורמים הרלוונטיים האחרים, משרד הבריאות שיכול להיות הגורם המתכלל, בטח ובטח בנקודה של איסוף הנתונים, כל הנתונים, אכיפה או מחוייבות, בטח של תקנות שכבר קיימות, על בתי החולים כדי שיהיו לנו את כל הנתונים.
מיכל וונש: כל מה שעלה פה, אני מבקשת מהגורמים שאמורים להחזיר לנו תשובה, בין אם זה משרד הבריאות ובין אם זו הרשות שאמורה לכנס את השולחן העגול הזה כפי ששמענו עליו.
מיכל וונש: אני מאוד מבקשת שבתוך שבוע יהיו לנו מועדים להבין מתי ומי הם הגורמים שישבו סביב השולחן העגול הזה, ומה הם היעדים, בתוך כמה זמן תהיה תכנית מתכללת שיוצאת לדרך.
מיכל וונש: לא דיונים ולא המשך של מה שקרה פה בוועדה, אלא באמת, העבודה של הוועדה היא רק להעלות ולהציף את הנושאים.
מיכל וונש: אני לא יודעת, אתם הגורמים המתכללים, אתם גורמי המקצוע.
מיכל וונש: אני מבקשת לפקח על הנושא הזה.
מיכל וונש: אנחנו נקבע ועדה שתעקוב אחרי התפתחויות בעוד חודש.
מיכל וונש: אנחנו נקיים דיון נוסף להבין איפה אנחנו נמצאים בעוד חודש מהיום.
מיכל וונש: חודש זה הרבה מאוד זמן.
מיכל וונש: מיד אחרי החגים אנחנו נקיים את הדיון הבא.
מיכל וונש: זה נותן לנו את הזמן לתת את הדעת על הנושא ה זה, להיערך לשנה שממשיכה במציאות של זום.
מיכל וונש: את כל בני הנוער, להגיע אל כולם לתכנית מסודרת ומוסדרת כדי שאנחנו ננגיש את המידע, כדי שאנחנו נדע את כל מה שהגורמים שנמצאים פה, ואני אומרת שאני אפעל לקדם מהכיוון בכובע האחר שלי כמחוקק, לקידום של ההסכמה הפוזיטיבית שנמצאת כבר בהרבה מאוד מדינות ושמחויבת כדי שאנחנו נוכל לשנות את ההבנה שאנחנו כפי שראינו אותה בשלט הנורא הזה 'שתיקה היא הסכמה'.
מיכל וונש: שתיקה איננה הסכמה והאחריות שלנו היא להבהיר את זה בכל דרך אפשרית.
מיכל וונש: אני לוקחת את אחריותי כפי שאמרתי גם כרשות מפקחת וגם כמחוקקת בנושא הזה ואני מבקשת שכל הגורמים שהתכנסו כאן היום, שאני יודעת שעושים עבודת קודש, אני מעריכה אותה מאוד, אבל ללא שיתוף פעולה מיטבי ביניכם וללא מאגר נתונים, עם כל הנתונים שצריכים להיות שם, אנחנו לא נוכל להתקדם מעבר לדיבורים.
מיכל וונש: אז שוב תודה לכולם.
מיכל וונש: יום טוב.
מיכל וונש: אנחנו נקדיש לכך דיון המשך בהקדם.
מיכל וונש: קודם כל אני מאוד שמחה על הגעתם של חבריי חברי הכנסת למקום שבעיניי הוא מייצג את כל מה שהחברה הישראלית יודעת לעשות.
מיכל וונש: הרבה פעמים אנחנו מדברים, גם בוועדה, על מה שמחבר בינינו והדברים שהממשלה הזו לא רק יכולה אלא צריכה לעשות ביחד, יוסי בדיוק דיבר על זה בנאום הבכורה שלו.
מיכל וונש: הממשלה הזו יכולה לעשות הרבה דברים מדהימים לטובת כלל אזרחי מדינת ישראל ובוועדה הזאת, בכל הדיונים ובכל הסיורים הללו, מה שיוצא דופן זה שזה כל כך מוחשי, זה כל כך קונקרטי, אנחנו פוגשים, מהסיורים שלנו במלכישוע ובדרך בקהילות הטיפוליות המדהימות, רטורנו, ועד האנשים המדהימים שהם פורצי דרך, הם אנשי חזון, אין לי דרך אחרת לתאר את מה שאריאל ושאולי הצליחו לעשות כאן, באמת משני תודעה, משני תפיסה, וזו כבר האחריות שלנו לקחת את כל זה ולהדהד את זה גם כלפי מעלה, לעשות את מה שאנחנו יכולים, לקחת אחריות אישית על הטוב הקולקטיבי.
מיכל וונש: אני חושבת שזו השליחות שלנו, כל כולנו, בכנסת, במקום שאנחנו יכולים לעשות את ההבדל הזה.
מיכל וונש: אז תודה על ההשראה ועל התקווה שאתם נוטעים בנו ועל האפשרות לשמוע ולשתף פעולה בצורה הזו.
מיכל וונש: אני לא יודעת אם מישהו מחברי הכנסת רוצים לומר משהו.
אליהו ברוכי: אני באתי לשמוע, באתי ללמוד.
אליהו ברוכי: אני אומר דבר אחד, הימים הם ימים עמוסים מאוד מאוד, גם ערב תקופה של חגים, גם הקורונה, אבל באנו לפה כי אני אישית מאוד מעריך אתכם, אני חושב שאתם מטפלים בדברים אולי הכי חשובים בתוך החברה הישראלית.
אליהו ברוכי: יש כלכלה, יש דברים שהם במקרו של המדינה, אבל בחברה אתם החלוצים.
שאולי לב רן: אז קודם כל, תודה מקרב לב, דווקא לאור מה שנאמר כאן, שהימים הם ימים עמוסים, שמצאתם את הזמן, אני חייב להגיד שזו כנראה העדות הכי טובה לוועדה שבאמת רוצה לשנות משהו.
שאולי לב רן: אני הייתי 15 שנה בביזנס ועברתי כמה ועדות ונכון שהמקום לא היה קיים, אבל אם שמים את הדברים על השולחן אפשר להבחין בין אלה שמוצאים את הזמן, גם בערב חג, לאלה שיותר מתקשים.
שאולי לב רן: אז דבר ראשון, תודה מקרב לב על זה.
שאולי לב רן: אני דווקא אזניח רגע את המצגות ברשות
שאולי לב רן: כם בגלל שאנחנו בפורום שאני חושב שאנחנו יכולים להיות יותר קומוניקטיביים ואני רוצה קודם כל להציג את צביקה גולדברג, המנכ"ל של העמותה.
צביקה גולדברג: כבר שבוע.
שאולי לב רן: כבר שבוע שלם.
צביקה גולדברג: גם אני באתי ללמוד ולהקשיב.
שאולי לב רן: אז שמי שאולי לב רן, ואני חושב שמי שאני מכיר כאן הכי הרבה שנים זה את בת שבע, נכון?
בת שבע פנחסוב: נכון מאוד.
שאולי לב רן: שמזה שנים עושה את עבודת הוועדה הקדושה והנאמנה.
שאולי לב רן: אני פסיכיאטר במקצועי, אני פסיכיאטר שמתמחה בהתמכרויות, פרופ' לפסיכיאטריה מאוניברסיטת תל אביב וחוקר בעיקר השפעות פסיכיאטריות של קנביס.
שאולי לב רן: לפני חמש שנים בערך פגשתי לראשונה את אריאל קור, שהוא מתנצל שהוא לא יכול להיות כאן בגלל פטירה במשפחה באופן טבעי, באופן פתאומי, והוא נאלץ לנסוע ללוויה.
שאולי לב רן: אריאל הוא הרבה דברים, אבל הוא בין היתר פילנתרופ, איש עסקים ופסיכולוג קליני שהתמחה גם הוא בהתמכרויות.
שאולי לב רן: שנינו נפגשנו סביב עניינים מקצועיים והמקום הזה נולד בראש ובראשונה מתוך אי נחת עמוק, כמו רוב הדברים הטובים.
שאולי לב רן: מצב שבו הסתכלנו ואמרנו שלא יכול להיות הדבר הזה.
שאולי לב רן: אני ביליתי כמה שנים בקנדה, שם התמחיתי בטיפול בהתמכרויות וראיתי מה אפשר לעשות במדינה, אני לא אשתמש במילה מתוקנת, שמרכזת את הקשב שלה ואת המשאבים לטובת הדבר הזה.
שאולי לב רן: אריאל התמחה בהתמכרויות בניו יורק, מדינה יותר מורכבת, ארצות הברית, אבל גם שם הוא ראה מה במערכת, שהיא הרבה יותר מסובכת, שחציה פרטית בכלל, מה אפשר לעשות, ושנינו מגיעים לכאן, למקום שבו אנחנו מאוד מאוד מאוד רוצים להיות אור לגויים ולא מרגישים בתחום הזה אור לגויים.
שאולי לב רן: ולא רק שאנחנו לא מרגישים אור לגויים, אנחנו מרגישים שנתקענו ב-1979.
שאולי לב רן: אשתי היא רופאה ראומטולוגית באיכילוב והיא מטפלת במחלות מפרקים.
שאולי לב רן: לעתים המחלות האלה מסתבכות ודורשות ניתוחים, בן אדם יכול לשבת היום במאיו קליניק בארצות הברית ודרך רובוט שנקרא דה וינצ'י לנתח מישהו שנמצא באיכילוב.
שאולי לב רן: 2020, חזון אחרית הימים.
שאולי לב רן: ובתחום ההתמכרויות במדינת ישראל אני מחמיא לכולנו שאנחנו -1979.
שאולי לב רן: הפערים הם פערים בלתי נסבלים.
שאולי לב רן: שאשתי שרה, ככה זה באמת יוצא, רעייתי שרה, שתיבדל לחיים ארוכים, לא תכעס, הבעיות שאנחנו מתמודדים איתן הן הרבה יותר משמעותיות בחברה הישראלית.
שאולי לב רן: דלקות מפרקים לא יהרסו את צה"ל כנראה, לא את בני הנוער ולא את שכבות האוכלוסייה האחרות של מדינת ישראל, להתמכרויות יש סיכוי גדול כן לעשות את זה.
שאולי לב רן: אז אנחנו בפערים שהם בלתי נסבלים ובלתי סבירים ומכאן המקום הזה נולד.
שאולי לב רן: קודם כל מתוך אי נחת, אחר כך מתוך פנטזיה.
שאולי לב רן: אז מה כן אפשר לעשות?
שאולי לב רן: והתחלנו לחשוב שבמושגים של חזון.
שאולי לב רן: כבר הבנו שהבעיה היא הרבה יותר גדולה מאשר מדברים, אנחנו קוראים לזה היום המגפה המושתקת.
שאולי לב רן: היום להגיד מגפה, אבל זו מגפה כי היא עונה על שלושה קריטריונים עיקריים.
שאולי לב רן: קודם כל היא שכיחה.
שאולי לב רן: אחד מכל עשרה בוגרים בישראל מתמודד עם התמכרות, וזה נתון שמרני.
שאולי לב רן: אחד מכל עשרה.
שאולי לב רן: בארצות הברית זה אחד משישה, אז אחד מעשרה זה נתון שמרני.
שאולי לב רן: שתיים, הנזקים הם קטסטרופליים, זה לאדם, למשפחתו, לקהילתו, לבטחון מדינת ישראל, ואני אזכיר אחר כך גם מה קורה בתחום הזה בצה"ל, ואני אגיד משהו שהוא אולי לא פופולרי ב-2020, לרוח העם בהרבה מובנים, ונוכל לדבר גם על זה.
שאולי לב רן: שלוש, היא יקרה בטירוף.
שאולי לב רן: רק על פי הערכות שמרניות שלנו, שמרניות זה באמת שמרניות כי הבנו שברגע שנוציא מספרים יתקפו את המספרים עצמם, שבעה מיליארד שקל מינימום שבמינימום שבמינימום אחרי הנחה, אלה הנזקים הישירים של התמכרויות במדינת ישראל.