GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שאולי לב רן: רק כדי לסבר את האוזן, בארצות הברית רק הנזקים של התמכרות לחומרים 700 מיליארד דולר בשנה.
שאולי לב רן: כלומר זה תחום שגם מה שנקרא ROI, ה-return on investment, אם נשקיע שקל על כל שקל , על כל שקל שנשקיע אנחנו נחסוך שלושה וחצי שקלים.
שאולי לב רן: זה ה- ROI לפי המחקרים הכלכליים שעשינו.
שאולי לב רן: כך שמדובר במשהו שהוא שכיח, שהוא מזיק, שהוא יקר.
שאולי לב רן: תיכנסו למה שפעם היה מילון אבן שושן, זו בערך ההגדרה של מגפה, זה קורה להרבה אנשים, זה מזיק מאוד וזה יקר מאוד.
שאולי לב רן: אממה?
שאולי לב רן: על כל המגפות אנחנו מדברים.
שאולי לב רן: כשאני גדלתי בארצות הברית בשנות ה-70, כשמישהו היה נפטר מסרטן היו אומרים – לא היו מדברים על סרטן.
שאולי לב רן: גם כאן בתקשורת עד לא מזמן, ולפעמים זה עוד קורה, 'נפטר ממחלה', אבל היום זה כבר לא מושתק.
שאולי לב רן: לאחר מכן סרטן השד, שלא היו מדברים על זה, עד האחת מתשע, והיום כולם מדברים, וסוף סוף מדברים, כי עושים ממוגרפיות ומתקצבים את זה, יש זיהוי מוקדם והולכים לבדיקות ומנתחים.
שאולי לב רן: אחר כך זה היה דיכאון, היום מדברים, מותר להגיד 'סובל מדיכאון, מקבל טיפול', רק על התמכרויות אנחנו לא מדברים.
שאולי לב רן: כלומר אחד מעשרה, יקר בטירוף, מזיק לכל המעגלים ואף אחד לא מדבר על זה.
שאולי לב רן: טוב שעושים סיורים בכל המקומות, רק צריך להגיד, החלק הארי של האנשים שמתועדים עם התמכרויות במדינת ישראל זו האוכלוסייה הנורמטיבית.
שאולי לב רן: הקליניקה הפרטית שלי, אני אעז להגיד, כי מישהו צריך לממן גם את עשייתי הציבורית, אני, מלאה בשועי הארץ.
שאולי לב רן: זה לא פוסח.
שאולי לב רן: זה לא פוסח, לא כשאנחנו הולכים לרבני ברקאי ומעבירים להם לגבי הקהילות שלהם שמתמודדים עם התמכרויות, לא לגבי רופאים ומנהלי מחלקות, ושומו שמים, אפילו מנהלי בתי חולים, לא לגבי שופטים ועורכי דין.
שאולי לב רן: אז רק שנבין שהסיורים הם הרבה פעמים במקרי הקצה, המקרים העיקריים עדיין מתחבאים.
שאולי לב רן: אחת הבעיות היא שאיפה שיש השתקה ואיפה שיש הסתרה המורסה רק הולכת ומחמירה.
שאולי לב רן: במילים אחרות, עד שלא נקיים את הדיבורים האלה ועד שלא נמצא דרך לתווך לציבור שזה בסדר, זה בסדר שאחותך, זה בסדר שהשכן, זה בסדר שהבן, כי אתה לא לבד, עד שלא נעשה נורמליזציה לתופעה האוניברסלית הזו לא התחלנו להתחיל את הפתרון שלה.
שאולי לב רן: אז מתוך זה נולד בעצם החזון של המרכז ואני אהיה כן איתכם, זו התרגשות גדולה בשבילי לראות אתכם כאן, כי חזון לא שווה כלום בלי שהוא מיתרגם לפרקטיקה.
שאולי לב רן: והתחלנו לפנטז מה באמת צריך לעשות, התחלנו להבין שקודם כל אנחנו צריכים תוכניות מניעה אפקטיביות, אבל מניעה שלא מבוססת על הפחדה.
שאולי לב רן: אני חוזר רגע לילדותי, לא רק כי כפסיכיאטרים אנחנו תמיד מאשימים את הילדות, אלא כי באמת זכיתי לראות מה לא עובד.
שאולי לב רן: אני גדלתי בשנות רייגן הידועות, כשאשתו טבעה את המושג just say no to drugs, ננסי רייגן, זה לא עבד בשום מדינה בעולם, והרבה מאוד מסעות הפחדה ותוכניות מניעה שמבוססות על הפחדה.
שאולי לב רן: אני אומר את זה פעם שלישית היום, ואני אומר את זה רק כי צביקה נאלץ לשמוע אותי פעם שלישית, שבני בן ה-15 בא מבית הספר ושיתף אותי שעשו להם במסגרת שעה שנקראת 'מפתח הלב' עשו להם סשן מניעה מהתמכרויות.
שאולי לב רן: הביאו אסיר לשעבר שסיפר איך הוא גדל בבית הרוס, נכנס לעבריינות, התחיל להשתמש בהרואין, ובני איתמר אמר: אבא, אבל אני אגיד לך מה, זה לא יעיל בשבילנו, אף אחד מאיתנו, מהחבר'ה שלנו, לא מפחדים שזה מה שיקרה להם.
שאולי לב רן: והוא צודק.
שאולי לב רן: זה לא המודל שיעבוד, כי בן הנוער מסתכל ואומר: לא רלוונטי לגביי, לא באתי מבית כזה, לא הולך להשתמש בהרואין ולכן בזבזתי שעה.
שאולי לב רן: אז תוכניות המניעה של ההפחדה הן לא אפקטיביות.
שאולי לב רן: אני אדבר אחר כך על תוכניות המניעה שיצרנו כאן שמבוססות על פסיכולוגיה חיובית, בניית ערכים ומידות, מקומי בחברה ואיך אני מתמודד עם הקשיים הרגשיים והמעשיים בחיים ולא זולג למקומות האלה.
שאולי לב רן: אבל לא באמצעות הפחדה, באמצעות יש ולא באמצעות מה לא לעשות.
שאולי לב רן: אז אמרנו לעצמנו, אם תהיינה תוכנית מניעה אפקטיביות פחות אנשים יסבלו מהתמכרויות.
שאולי לב רן: אם נצליח להוריד סטיגמה באמצעות קמפיין, אז יותר אנשים ידברו על זה.
שאולי לב רן: אם נצליח לתת בהם סימנים כך שרופא משפחה יוכל לזהות, יוכל לשאול.
שאולי לב רן: אצל כל אחד מאיתנו רופא המשפחה יודע אם הוא מעשן סיגריות או לא, הוא לא יכול לסגור התיק הרפואי שלנו בקופה בלי זה, אבל לא לגבי המון דברים אחרים, לא לגבי הרבה התמכרויות אחרות.
שאולי לב רן: יותר מזה, רופאי משפחה לא מחויבים על פי חוק ביטוח בריאות ממלכתי לטפל בזה ולכן הם לא לומדים על זה.
שאולי לב רן: חבל, כי הם השוערים לכל הרפואה.
שאולי לב רן: אותו דבר גם עם יועצים בבית ספר, עובדים סוציאליים ראשוניים בקהילה.
שאולי לב רן: כלומר שתוכניות מניעה אפקטיביות יורידו את השכיחות, הפחתת סטיגמה תאפשר שיח, הכשרה של אנשי מקצוע ראשוניים תאפשר איתור, מדיניות שתעביר את האחריות הביטוחית לקופות החולים, ונדבר גם על זה היום, שזה הזוי שהאחריות הביטוחית היא לא בידי קופות החולים, תאפשר לאנשים לגשת וליד האנדוקרינולוג וליד הקרדיולוג וליד רופא המשפחה לראות מומחה להתמכרויות.
שאולי לב רן: כמה נורמלי.
שאולי לב רן: לא שולחים אותי מאחורי גדר תיל, אני לא צריך לעבור דרך מגנומטר ואני לא צריך לחשוש שהחבר'ה שאני אפגוש שם ישדדו אותי.
שאולי לב רן: לעשות לזה נורמליזציה.
שאולי לב רן: ולהכשיר אנשי מקצוע שמומחים בהתמכרויות, כמו כירורגים, כמו אורתופדים, אותו דבר להכשיר אנשי מקצוע על פני כל הרצף הזה.
שאולי לב רן: אמרנו, אם נעשה מניעה, הפחתת סטיגמה, איתור מוקדם, הכשרה, תקצוב, אז סוף סוף נוכל לתת לזה איזה שהוא מענה.
שאולי לב רן: אנחנו לא ננצח את התופעה וגם לא ניצחנו את סרטן השד ולא ניצחנו את הסרטן ולא ניצחנו את הדיכאון, אבל היינו מענטשים, הסתכלנו לבעיה בעיניים, התמודדנו איתה, אמרנו שזה מה שצריך כדי לעשות עם זה משהו ועשינו את זה.
שאולי לב רן: מכאן בעצם צמחו חמש היחידות שפתחנו כאן של המרכז הישראלי להתמכרויות.
שאולי לב רן: אני אתחיל אפילו מהמקום שאנחנו יושבים בו שגורם לי תמיד שילוב של נחת ואי נחת.
שאולי לב רן: נחת כי זה מקסים, ואי נחת כי זה עולה המון כסף.
שאולי לב רן: האם באמת צריך את זה?
שאולי לב רן: אני מסתכל בפרקט הזה, מי צריך פרקט?
שאולי לב רן: באמת מי צריך פרקט?
שאולי לב רן: יש PVC.
שאולי לב רן: המקום נראה נורא יפה.
שאולי לב רן: והתשובה האמיתית שנתתי לעצמי אז ואני נותן לעצמי היום זה שזה תיקון לסטיגמה של התמכרויות, ואחר כך נסייר במרפאה, שאדם יוכל לשמור על כבודו הפנימי ולקבל טיפול.
שאולי לב רן: שהמיתוג של התמכרויות יתאים לא רק לקהילות, לא רק לאוכלוסיות הקצה, אלא לכל אחד מאיתנו.
שאולי לב רן: ולכן אני ישן בשקט בלילה גם אם זה היה פרקט על הקירות, כי זה מצדיק את התיקון שהדבר נעשה.
שאולי לב רן: אז זה כן מסבר קצת בכל זאת את האוזן.
שאולי לב רן: אז אם אני מסתכל על חמשת הדברים האלה, זה מה שעשינו בשלוש השנים האחרונות.
שאולי לב רן: הקמנו קודם כל תוכנית מניעה שהשנה הגיעה ל-17,000 תלמידי חטיבות ביניים ואנחנו מקווים מאוד להגיע לבערך 150,000 תלמידים ולהתחיל בגיל הרבה יותר צעיר.
שאולי לב רן: אני אספר לכם נתון מטריד, גם כאב, גיל תחילת הצפייה בפורנוגרפיה בארצות הברית היום הוא חד ספרתי, מתחת לעשר.
שאולי לב רן: פעם ראשונה שאדם נחשף מתחת לגיל עשר, איזה סיכוי יש לאנשים?
שאולי לב רן: אנחנו מתחרים באוקראינה לגבי גיל תחילת השימוש באלכוהול.
שאולי לב רן: יש תחומים כמו התעמלות קרקע שטוב להתחרות באוקראינה, יש תחומים שפחות טוב להתחרות באוקראינה.
שאולי לב רן: שתיית אלכוהול קצת פחות טוב לצורך העניין.
שאולי לב רן: במילים אחרות אנחנו נדרשים לתוכניות מניעה שיתחילו בגילים הרבה יותר צעירים, שלא לדבר על הדרעק הזה, שלא לדבר על השילוב של הדרעק הזה וקורונה, והעובדה שכאן מיטב המוחות דואגים שזה יהיה ממכר.
אליהו ברוכי: כשאמרת אחד מעשרה לא התכוונת לזה?
שאולי לב רן: לא, זה אחד מעשר אולי ההתמכרות היותר חמורה.
מיכל וונש: כן, זה עשר מעשר.
שאולי לב רן: זה הקבוצה המשלימה.
אליהו ברוכי: - - - יש לך כאלה שהם ספייר.
שאולי לב רן: בדיוק, לגמרי.
שאולי לב רן: אז המטרה שלנו בתוכנית המניעה היא, כמו שאמרתי, ההבנה שקודם כל התנסויות הולכות להיות רבות, מי שעובר מהתנסות להתמכרות הוא מי שלא טוב לו, מי שאין לו מערכת תמיכה, מי שהוא מבולבל לגבי מידות, מי שאין לו אסרטיביות חברתית, מי שאין טיפול בצרכיו הרגשיים, כך שאנחנו לא נלחמים בסמים ואנחנו לא נלחמים בהתנסויות, כי ניכשל בזה, אני אעז להגיד בשם כולנו, רובנו בגיל 14-13 עם אונות מצחיות עדיין לא מפותחות עשינו קצת יותר שטויות, לא בהכרח קשור לסמים, אבל זה טבעו של אדם, זה תפקידנו כמחנכים, אבל המעבר מקצת שטויות להתמכרות מתווך על ידי סבל.
שאולי לב רן: לכן אנחנו בעיקר מחנכים בתוכניות האלה, ואנחנו מדברים, אגב, באופן מפתיע יחסית מעט על סמים, אנחנו לא מדברים הרבה על סמים, אנחנו לא עושים את השואו הזה שהאסיר לשעבר עשה אצל בני איתמר כי זה לא נמצא כאפקטיבי, אנחנו כן מדברים על מקומי בחברה, על מידות, אנחנו כן מדברים על איך אני מתמודד כשקשה לי, אנחנו מדברים על היש ולא רק על ההפחדה.
שאולי לב רן: אז זו תוכנית המניעה, היא בשותפות עם משרד החינוך, לצערי בגלל ענייני תקציב הממשלה את הכסף המרכז לא ראה, אבל זה בשותפות עם משרד החינוך, ויחד עם מרכז לפסיכולוגיה חיובית בבינתחומי בהרצליה.
שאולי לב רן: אנחנו עובדים בעיקר עם היועצים והמורים והם מתווכים את זה לתלמידים.
שאולי לב רן: כך שאין מישהו חיצוני שבא, אלא זה חלק מעבודתו של היועץ ואין לאף יועץ או אף מורה את הלוקסוס להגיד: טוב, עשיתי לזה אאוט סורסינג, זה לא קשור אליי.
שאולי לב רן: זה חלק מעבודתו היסודית ביותר של כל איש חינוך.
שאולי לב רן: אז זה לגבי אגף המניעה שלנו.
יוסף טייב: ברשותך, באיזה גילאים אתם מתחילים את תוכנית המניעה?
שאולי לב רן: כרגע כיתה ז'.
שאולי לב רן: בפנטזיה שלנו, אבל אנחנו כן פנטזיונרים, זה אני צריך להגיד, זה צריך להתחיל מגן חובה.
שאולי לב רן: לא מגזים כשאני אומר את זה.
שאולי לב רן: אז אנחנו מנסים להיכנס כבר בשנה הבאה ליסודי, כרגע זה מכיתה ז'.
שאולי לב רן: אנחנו פשוט מבינים, לצערי, שלעתים קרובות כיתה ז' זה קצת מאוחר.
שאולי לב רן: ידענו מראש שכיתה י' מאוד מאוחר.
שאולי לב רן: אבל אתם יודעים, אפילו לגבי זה, זה יזרוק אותי לאגף השני, כי זה מאוד קשור, אנחנו לא יודעים אפילו מה קורה במדינת ישראל.
מיכל וונש: אין נתונים.
שאולי לב רן: אין מחקר.
שאולי לב רן: כלומר מסורתית במשך שנים הרשות למלחמה בסמים הייתה עורכת פעם בחודש סקר אפידמיולוגי, אבל מה הוא שואלים?
שאולי לב רן: האם שתית אלכוהול בשנה האחרונה, זו שאלת כן לא, היא לא מעניינת.
שאולי לב רן: אם שתיתי בפורים, אם יש לי שאלת כן לא אני עונה כן, אז מה, זה שם אותי באותה קטגוריה עם מי ששותה בקבוק וודקה כל יום 365 ימים בשנה?
שאולי לב רן: זה סקר לא חשוב.
שאולי לב רן: הוא מעניין ברמה האנקדוטלית, אבל הוא לא נותן אינפורמציה.
שאולי לב רן: אנחנו הבנו שכדי שנוכל להציג את התחום בכבוד בפניכם ובפני אחרים אנחנו צריכים נתונים, אחרת אנחנו מדברים גבוהה גבוהה ויצאנו וערכנו מחקר שהתמקד בשלושה תחומים.
יוסף טייב: ברשותך, לפני שאתה בא למחקר.
יוסף טייב: באיזה אוכלוסיות אתם עובדים בתוכנית המניעה?
שאולי לב רן: בכל האוכלוסיות, בכל פיזור גיאוגרפי ובכל המגזרים.
יוסף טייב: הרשויות הערביות, חרדיות?
שאולי לב רן: חד משמעי.
שאולי לב רן: ערביות, חרדיות, דתיות לאומיות, לא יכול להגיד חרד"ליות, כי כבר יש רזולוציות כאן שהן יותר מדי, אבל - - -
מיכל וונש: אגב, אם להתחבר לנתונים אני חושבת שגם אין הבדל בנתונים בין האוכלוסיות השונות.
אליהו ברוכי: אין מחקרים, אז איך יוכלו להגיד?
שאולי לב רן: התשובה היא שבין אוכלוסיות דתיות לאומיות, מסורתיות וחילוניות על פניו אין הבדל, יותר קשה לחקור אוכלוסיות חרדיות באמצעי המחקר המקוונים ולכן לא ידוע.
שאולי לב רן: כל המחקרים שלנו עד עכשיו הם על האוכלוסיות היהודיות מסיבה פשוטה, אנחנו התייעצנו, אני כינסתי שולחן עגול בגליל עם ראשי האקדמיה באוכלוסייה הערבית וכולם אמרו לי פה אחד: תעביר את אותו סקר באוכלוסייה הערבית לא יעבוד.
שאולי לב רן: ההבדלים התרבותיים דורשים שנעשה אדפטציה, התאמה לצורת השאלה.
שאולי לב רן: האם שואלים בטלפון או במייל.
מיכל וונש: שאולי, גם היום עוד אין נתונים?
שאולי לב רן: לגבי האוכלוסייה הערבית עדיין לא.
שאולי לב רן: אספנו בינתיים, אנחנו צריכים 2,000 איש, נכון להבוקר, במקרה בדקתי, אנחנו עם 720 איש, אנחנו ממשיכים לאסוף.
שאולי לב רן: לא קל לגייס ולא בטוח שאפשר לעשות - - -
מיכל וונש: אפרופו סטיגמה, זה בטח גם יותר קשה באוכלוסיות שונות לאסוף נתונים.
שאולי לב רן: בדיוק, כולל שאלות שהן לא שאלות פשוטות כמו לשאול ערבי ממוצא מוסלמי לגבי צריכת אלכוהול.
שאולי לב רן: צריך מתווה מאוד מסוים כדי לקבל תשובה מהימנה כי אחרת אתה עלול לקבל נתונים שהם נתונים שקריים.
שאולי לב רן: אז אין לנו עדיין את הכול, אבל לגבי - - -
יוסף טייב: הבעיה הזו של התאמות קיימת גם בתוכנית המניעה.
יוסף טייב: אלה הדברים שאתה צריך לעשות התאמה לציבור החרדי, לציבור הערבי, לכל אחד יש את הגישה ואת הניואנסים ואת הרגישויות.
יוסף טייב: איך הצלחתם לעשות את זה בתוכנית המניעה?
שאולי לב רן: בזה שאנחנו עובדים עם היועצים במקומות האינטגרליים, כלומר אנחנו לא נכנסים לכיתות.
יוסף טייב: הם עושים את ההתאמה?
שאולי לב רן: בדיוק, אנחנו מעבירים סדנאות למורים וליועצים, הם בעצם עושים את האינטגרציה ואת ההבדלים.
שאולי לב רן: הם יודעים לתווך את זה לילדים.
שאולי לב רן: הם ממילא אנשי החינוך בשטח אז הם בעצם נדרשים, הם אומרים לנו : 'מה אנחנו צריכים מכם?
שאולי לב רן: ' לא להיפך.
אליהו ברוכי: כשאמרת שהתוכנית הזו נמצאת גם בבתי ספר חרדיים, זה דרך היועצים כמובן של בתי הספר?
שאולי לב רן: דרך היועצים ויש היום שיח הולך וגדל עם הרבנים ואני לא יכול להגיד שאני מופתע לטובה, כי, גילוי נאות, אני בא ממשפחה חסידית.
שאולי לב רן: אני לא נראה ככה ואני כמובן כבר לא, אבל הרבנים הרבה יותר פתוחים לשיח הזה מאשר האוכלוסייה, וזה נהדר, כי זה אומר שהם פרטנרים, כי זה אומר שהם מוטרדים, זה אומר שהם פתוחים לגבי העניין וזה אומר שהם בצורה האותנטית ביותר דואגים לקהילות שלהם.
אליהו ברוכי: מהסיבה הפשוטה, כי המקרים הקשים מגיעים אליהם.
שאולי לב רן: בדיוק, ממש.
שאולי לב רן: מגיעים אליהם והם רוצים לתת להם מענה.
שאולי לב רן: הם גם יודעים שהמקרים הקלים והבינוניים קיימים גם אם הם לא מגיעים אליהם, כלומר הם יודעים באופן טבעי, ולכן דווקא בהם מצאנו פרטנרים טובים ואנחנו נדרשים לעזרה שלהם איך לתווך את זה לאוכלוסייה.
שאולי לב רן: אגב, גם עם האוכלוסייה הערבית אנחנו מאוד עושים מאמץ לעבוד עם ראשי הקהילות, שם לפעמים יש כוח למועצות המקומיות, במיוחד.
שאולי לב רן: אנחנו מבינים שאנחנו לא נהיה נושאי הבשורה באופן ישיר מסיבה פשוטה, אנחנו לא עד כדי כך טובים, אנחנו לא יודעים איך לתווך לכל תת אוכלוסייה.
שאולי לב רן: אנחנו יודעים את התוכן, אנחנו צריכים עזרה פר מגזר לגבי הדרך.
שאולי לב רן: מה שמצאנו שהדרך הנכונה ביותר זה שמי שיעשה את הפעילות עצמה זה האנשים בתוך.
שאולי לב רן: גם בתוכניות ההכשרה, שנגיע אליהן, אנחנו עושים מאמץ גדול שיהיו בתוכניות ההכשרה למטפלים חרדים ומטפלים דתיים ומטפלים מהמגזר האתיופי, לא הצלחנו בכול, ומטפלים מהמגזר הערבי, ובתוך מגזרים שונים כי אנחנו רוצים שהם יפוצו לארבע כנפות הארץ וייתנו את הטיפול בקהילות שלהם ויהיו מובילי דעה בקהילות שלהם.
שאולי לב רן: לכן אנחנו כן נעשה, אני לא מתבייש להגיד, אפליה מתקנת למטפל חרדי וערבי ואתיופי, כי אנחנו צריכים בתוך אוכלוסיית המטפלים שלנו ייצוג לאוכלוסייה.
שאולי לב רן: וכן, זה בסדר שלא יהיה עוד מטפל בתל אביב, זה לא שזה לא חשוב, אבל אם כולם יתכנסו ורק יטפלו בתל אביב אז לא פתרנו כלום ברמה הלאומית.
שאולי לב רן: אז מחקר זה הדבר השני ואנחנו מתרכזים בשלושה דברים, מחקר כלכלי, מחקר אפידמיולוגי ומחקר קליני כאן במרפאה כשאנחנו מעזים לשאול מה עובד ואצל מי.
שאולי לב רן: זה שהמצאתי שיטת טיפול לא אומר שהיא עובדת, אני צריך לבדוק שהיא עובדת.
שאולי לב רן: וגולת הכותרת היום או הגביע הקדוש בכלל ברפואה, אתם יודעים הרבה תשמעו בתקשורת את הביטוי רפואה מותאמת אישית, ההבנה היא היום, ושוב אני איאלץ לקחת את עצמי כדוגמה, אם אני וצביקה שנינו סובלים מסכרת ומקבלים את אותו טיפול מאוד יכול להיות שאצלו זה יעבוד ואצלי לא, ואם זה לא יעבוד אצלי בזבזנו שנתיים של משאבים, זמן ואולי תופעות לוואי, אז הגביע הקדוש היום זה לנסות לזהות בשלב כמה שיותר מוקדם איזה טיפול יתאים לאיזה אדם.
שאולי לב רן: המחקר שאנחנו עושים מנסה למצוא איזה מנבאים יכולים להגיד לי אחרי שראיתי את האדם פעם ראשונה לאיזה סוג טיפול להפנות אותו.
שאולי לב רן: זה קשור גם אם הוא פוסט טראומטי, אם הוא עבר פגיעה מינית, אם הוא עבר – כלומר הרבה סימנים שיכולים לעזור לנו.
שאולי לב רן: זה החלק השני, חלק של מחקר.
שאולי לב רן: אז מניעה אמרתי, מחקר.
שאולי לב רן: אולי אחד הדברים החשובים ביותר שאנחנו עושים זה הכשרה.
שאולי לב רן: אני מקווה שנראה את עצמנו בעתיד הלא רחוק כמרכז הכשרה לאומי.
שאולי לב רן: אנחנו מדברים על הכשרות בשלוש רמות.
שאולי לב רן: אחת, כל אנשי המקצוע הראשוניים.
שאולי לב רן: כל רופא ילדים היום במדינת ישראל לא יכול לסיים את הסמכתו בלי לעבור יום הכשרה על התעללות בילדים.
שאולי לב רן: איך אני יודע אם השבר הוא נפילה מאופניים או מהאבא?
שאולי לב רן: רופא ילדים לא יכול לסיים את הכשרתו בלי זה.
שאולי לב רן: אנחנו רוצים ש-9,500 רופאי המשפחה במדינת ישראל לא יוכלו לסיים הכשרתם בלי יום, מה אנחנו מבקשים?
שאולי לב רן: ארבע וחצי שנים לוקח להכשיר אותם?
שאולי לב רן: יום, על אחת המגפות הכי קשות במדינת ישראל.
שאולי לב רן: ושזה יהיה מנדטורי.
שאולי לב רן: ואני אהיה כן רגע, לא מעניין אותי אם הוא רוצה את זה או לא, באמת לא מעניין אותי, אני חושב שהוא צריך את זה ואם לא, הוא לא עושה את תפקידו נכונה.
שאולי לב רן: זה נכון לגבי מורים ויועצים, זה יכול להיות נכון בתנועות נוער.
מיכל וונש: שאולי, מבחינה רגולטורית זה דורש משהו?
שאולי לב רן: כן, זה דורש שהמועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית תהפוך את זה לרגולטורי, כי הכשרת אנשי מקצוע - - -
מיכל וונש: צריכים לדבר גם על זה.
שאולי לב רן: אז הכשרת אנשי מקצוע נעה בין המשרד הממשלתי שאליו הם שייכים, אז אם זה עובדים סוציאליים זה משרד הרווחה ואם זה רופאים זה משרד הבריאות, והאיגוד המקצועי שאחראי עליהם.
שאולי לב רן: צריך הסכמה וממשק בין שניהם.
שאולי לב רן: האיגוד המקצועי קובע את הקריטריונים, המשרד הממשלתי מנפיק את הרישיון.
שאולי לב רן: הוא מנפיק את הרישיון על פי המלצה שהוא קיבל מהאיגוד המקצועי על פלוני אלמוני.
שאולי לב רן: אז זה דורש חיבור עולמות.
שאולי לב רן: יש לנו הרבה עבודה בהקשר הזה, אבל כבר התחלנו לצורך העניין.
אליהו ברוכי: אמרת שיצטרכו יום אחד השתלמות בנושא הזה, זה האיגוד המקצועי קובע למשרד?
שאולי לב רן: כן, ממש.
שאולי לב רן: האיגוד המקצועי קובע למשרד.
שאולי לב רן: עוד רגע אני אגיד למה זה קשה אצל רופאים, אבל רופאים, יועצים, תנועות נוער, עובדים סוציאליים ראשוניים, יום אחד שמשמעותו רק שלושה דברים, איתור, התערבות מאוד קטנה והפניה לטיפול.
שאולי לב רן: אתה לא מתיימר להיות מומחה, רק לזהות אותו.
שאולי לב רן: רק לא להזיק, לעשות התערבות ממוקדת ולהפנות לטיפול.
שאולי לב רן: זה הכול.
שאולי לב רן: בדיני נפשות עסקינן.
שאולי לב רן: אז הכשרה ראשונית זה לאנשי מקצוע מאוד בסיסיים ואז בהתאם למקצוע אנחנו עולים באינטנסיביות ההכשרה עד שאנחנו פתחנו כאן לראשונה בישראל ממש מסלול, תת התמחות של שנתיים מלאות לפסיכיאטרים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים וקרימינולוגים קליניים.
מיכל וונש: זה מה שבאוניברסיטה העברית?
שאולי לב רן: זה מה שאולי יהיה באוניברסיטה העברית, וכרגע הם מגיעים לשנתיים למרפאה שלנו כאן ומשתלמים במשך שנתיים והם המומחים.
שאולי לב רן: זה מה שאני עשיתי לפני עשור בקנדה.
שאולי לב רן: לא היה את זה בארץ ולשמחתי אנחנו המקום היחידי בארץ, לא לשמחתי, לשמחתי יש כבר מקום, אני לא שמח שאנחנו המקום היחיד, הייתי שמח שלא נהיה, שההסתדרות הרפואית מכירה כמקום לעשות השתלמות עמיתים, תת התמחות בהתמכרויות.
שאולי לב רן: כלומר קידמנו את זה כי זו התמחות בפני עצמה.
שאולי לב רן: אז זה מסלולי ההכשרה, אבל צריך להגיד, מסלולי ההכשרה יכולים להגיע גם למנהלי כוח אדם בהייטק, הם יכולים להגיע גם לכל שדרת החינוך.
שאולי לב רן: אנחנו מדברים על הכשרות באורכים שונים עם מטרות שונות, אבל מקום לאומי או מרכז לאומי שבכלל יעשה את הדבר ואנחנו מתמקצעים באיך עושים את ההכשרות.
שאולי לב רן: אז מניעה אמרנו, מחקר אמרנו, הכשרה, טיפול.
שאולי לב רן: אנחנו עושים שני דברים.
שאולי לב רן: דבר ראשון יש את המרפאה.
שאולי לב רן: קודם כל אנחנו מנסים לשנות תפיסה טיפולית.
שאולי לב רן: התפיסה הטיפולית הנושנה בישראל היא שיש רק דרך אחת לטפל ואתה צריך מהיום הראשון להגיד: קוראים לי שאולי, אני מכור ואני מתחייב לגמילה מלאה מרגע זה ואילך.
שאולי לב רן: על פניו שיטה יעילה, דה פקטו אחד מכל תשעה אנשים שמתמודדים עם התמכרויות פונים לטיפול, כי הלוא מה זה התמכרות?
שאולי לב רן: שקשה לי לשנות משהו, אז אם אני ברגע הכניסה שלי - - -
מיכל וונש: אני יכולה להפריע לך, שאולי?
מיכל וונש: אני לא יודעת אם זה פער בידע, אבל התמכרות מוגדרת כמחלה ב-DSM ובמדינת ישראל היא לא מוכרת כמחלה, אני צודקת?
מיכל וונש: שזה פער מאוד מאוד חשוב.
מיכל וונש: אולי זה כי אני משפטנית אז אני תמיד מתחילה בהגדרות.
מיכל וונש: אם משהו לא מוכר כמחלה אז בעצם אתה אומר לעצמך מה לא בסדר איתי, במקום – זה גם מתקשר לסטיגמה וכו' וכו', אבל קודם כל להגדיר את זה כמחלה זה מין משהו בסיסי, אין סיכוי שתגיע לעזרה כי יש לך בעיה שלך, היא לא מחלה.
שאולי לב רן: עוד יותר, אם אפרופו מה שמיכל אומרת, בדיוק, אם זה רק נתפס כחולשת אופי, אם זה נתפס כבעיה מוסרית אז אני כבר בתחושה של אפסות האדם, אני בהשפלה עצמית.
שאולי לב רן: מה אנחנו עושים כשאנחנו בהשפלה עצמית?
שאולי לב רן: אנחנו מפיגים את זה איכשהו.
שאולי לב רן: אבל אם הנטייה שלי היא להפיג סבל באמצעות משהו ממכר - - -
מיכל וונש: אז זה כבר התרופה.
שאולי לב רן: זה רק מחמיר את מצבי.
שאולי לב רן: במילים אחרות הסטיגמה הפנימית לא פחות חמורה מהסטיגמה החיצונית כי אני מפנים שאני באמת לא שווה כלום עד כדי כך שאני לא מסוגל.
שאולי לב רן: אחד הדברים הכואבים שרוב ההתמכרויות, או חלקן הגדול, צומחות מתוך טראומה.
שאולי לב רן: תיקחו נשים שמזריקות סמים, אוכלוסיות הקצה, זנות, בערך 90% עברו טראומות מיניות קשות מאוד מתחת לגיל 12.
שאולי לב רן: התמכרות נולדת מתוך סבל ומביאה לידי סבל.
שאולי לב רן: אין איש שבגיל שש הסתכל במראה ואמר: בואנה אני רוצה להיות כבאי, סליחה אני רוצה להיות לוחם אש או מכור.
שאולי לב רן: התמכרות נולדת מתוך טראומה כי היא נולדת מתוך סבל והיא מביאה לידי סבל.
מיכל וונש: אני חייבת להפריע לך כי אנחנו היינו ב'הדרך', בקהילה טיפולית בחיפה.
מיכל וונש: היה איתי שם מנסור עבאס.
מיכל וונש: הנשים עושות פסיכותרפיה, הן עשו לנו הצגה, והדבר שהיה הכי קשה לראות, הן בעצם שחזרו את החיים של עצמן, ובדיוק את מה שאתה אומר עכשיו, שאולי, הן שחזרו את האשמה הנוראית והכעס מההורים והסביבה המיידית או הילדים או הבן זוג, לא משנה מה, על הדבר הזה שאתה נוגע בו עכשיו, של האשמה עצמית מתוך פגיעה, הרבה פעמים פגיעה מינית שהייתה בילדות, אבל על זה נוספה האשמה עצמית של ההתמכרות והן לא מצליחות לשבור את המעגל, כאילו לשבור את הדבר הזה.
מיכל וונש: הדבר הזה היה קשה מנשוא, לצפות בהן משחזרות את החיים של עצמן, של 'את לא שווה כלום' ו'אין לך שום ערך' ו'מה לא בסדר איתך?
מיכל וונש: ' ו'אנחנו שונאים אותך והרסת לך את החיים'.
מיכל וונש: זה היה פשוט מטלטל.
שאולי לב רן: ומה שעצוב זה שבמסגרות הטיפוליות של פעם רק החמרנו את המצב, כי אתה רואה את האדם ואת כניסתו לטיפול, 'אתה חייב להפסיק כרגע'.
שאולי לב רן: אם הוא לא מצליח זה שוב כישלון.
שאולי לב רן: כלומר אנחנו משחזרים את הטראומה מראש.
שאולי לב רן: לנו כאן אין דרישות מוקדמות, אתה צריך דבר אחד, רק להופיע.
שאולי לב רן: זו הדרישה היחידה.
שאולי לב רן: ויותר מזה, היו לי לא מעט ריבים עם משרד הבריאות סביב העניין הזה, למעט מקרים מאוד ספציפיים אנחנו גם לא עושים בדיקות שתן.
שאולי לב רן: עד כדי כך שאני אומר למטופליי: מותר לכם לשקר.
שאולי לב רן: אם לקחת שני אוטובוסים להגיע לכאן ואתה עדיין לא מרגיש בטוח ואתה – אני לא שוטר ולא שופט ולא הולך לרדוף אחריכם, אני מאחל לשנינו שיבוא היום שתוכל לשבת ולהרגיש בטוח כאן ולהגיד: תשמע, האמת היא שחצי שנה אני עובד עליך, אני מעשן גראס כל היום, ושאני אגיד לך: תודה שאתה משתף אותי.
שאולי לב רן: במילים אחרות זו גישה טיפולית ואנחנו מפתחים פרוטוקולים טיפוליים שכולם משלבים טראומה, כלומר אנחנו מבינים שטראומה היא יסודית בהתמכרויות וטראומה זה גם לא תמיד אותו אירוע חריג שמופיע בעיתונות.
שאולי לב רן: אחת הצורות הקשות ביותר של טראומה היא הזנחה, הזנחה היא צורה של טראומה.
שאולי לב רן: קל לנו ללכת לצבעוניות של הסיפור התקשורתי של הטראומה, מרבית הטראומות הן לא כאלה, מרבית הטראומות הן טראומות רגשיות שאתה לא שווה, לא ייצא ממך כלום.
שאולי לב רן: זו טראומה.
שאולי לב רן: הזנחה של צרכים רגשיים ומעשיים, קונקרטיים ורגשיים.
שאולי לב רן: דווקא המקרים המאוד סוערים מדוברים, מזוהים, אי אפשר לפספס אותם.
שאולי לב רן: אלה שמסתתרים, אבל זה לא חיים, זה פשוט מוות איטי, אלה הטראומות שהרבה פעמים אנחנו מפספסים.
שאולי לב רן: לכן כשאני אומר טיפול זה טיפול שמבין שתפקידנו לא לשטר, ויותר מזה, תפקידנו לא לגבור על השני, כי לבוא לאנשים שכל חייהם גברו עליהם, תפקידנו ליצור שותפות ולהציע יחד עם המטופל בואו ביחד נקבע מה המטרות הטיפוליות, אני מומחה בבריאות הנפש, בהתמכרויות, אתה מומחה בעצמך, אתה כבר 25 שנה עושה את זה, אז אתה מומחה לעצמך, אתה משאב, מה אתה למדת מחייך, מה עובד לך ומה לא?
שאולי לב רן: מעצם זה שאתה יצור חי ושאתה נושם אתה סוג של נס.
שאולי לב רן: אנחנו הרי נלחמים ונאבקים בכל כך הרבה דברים, זה אומר שיש לך משאבים פנימיים שאפשרו לך להגיע עד הלום.
שאולי לב רן: נעזוב את תחום ההתמכרויות, מה הם?
שאולי לב רן: מה עזר לך לשרוד עד היום?
שאולי לב רן: אתה משאב.
שאולי לב רן: אז זו שפה טיפולית שהיא שפה שונה.
שאולי לב רן: אז מניעה, הכשרה, מחקר, טיפול, והאחרון, שאתם המומחים בו, זה מדיניות.
שאולי לב רן: דבר ראשון, אין מדיניות מתכללת עדיין היום במדינת ישראל.
שאולי לב רן: אני ומיכל שנינו היינו ברדיו לפני יומיים ועסקנו במוות במסיבות טבע.
שאולי לב רן: זו דוגמה אנקדוטלית למשחק חתול ועכבר מאוד לא יעיל עם המשטרה.
שאולי לב רן: עוד לא נולד האדם, עוד לא נולדה המדינה שתצליח למנוע את כל מסיבות הטבע, יש יותר טבע משוטרים ואפשר תמיד להגיע לפינה בטבע וגם אם יסגרו את הטבע אז יהיו דירות של אנשים.
שאולי לב רן: זה לא נגע שאפשר למנוע, אבל צריכה להיות מדיניות מתכללת, מה עושים שוטרים כשהם כן רואים שיש לצורך העניין סמים במסיבה.
שאולי לב רן: זו שאלה, שאגב אין לי תשובה קלה, אבל סוגרים את המסיבה?
שאולי לב רן: אז בפעם הבאה המסיבה לא תהיה מוצהרת ורוב מקרי המוות הם במסיבות לא מאורגנות, לא מוצהרות.
שאולי לב רן: אני לא יודע תמיד מה הפתרון, אבל זה חלק אחד של מדיניות מתכללת.
שאולי לב רן: חלק שני זה מי בכלל אחראי על הדבר הזה במדינת ישראל, וכאן אני אצביע על שני פיצולים בין משרדי ממשלה שאין בהם שום היגיון.
שאולי לב רן: 180 מיליון שקל, אם אני צודק, בשנה מגיעים למשרד הרווחה לטיפול בהתמכרויות, בערך 120 מיליון מגיעים ממשרד הבריאות.
שאולי לב רן: אז אם אני מתמודד עם התמכרות לאן אני הולך?
שאולי לב רן: אני כבר בהתדיינות, לא יודע לאן אני הולך, אני הולך לרווחה או לבריאות?
שאולי לב רן: אוקיי, ניחא, נגיד שהצלחתי לפתור את זה, הגעתי לבריאות, דיברנו על זה שטראומה היא אבן יסוד בהתמכרויות, ב-2013 עברה הרפורמה בבריאות הנפש, אחרי 20 שנה של ישיבה על המדוכה, הרפורמה בבריאות הנפש העבירה את האחריות הביטוחית של כל בריאות הנפש לקופות החולים, כמו אורתופדיה, כמו קרדיולוגיה.
מיכל וונש: חוץ מ-?
שאולי לב רן: את מי שכחו מאחור?
שאולי לב רן: את מי שתמיד דופקים, את אלה שמתמודדים עם התמכרויות.
שאולי לב רן: זה אחד משני הדברים היחידים שבחוק ביטוח בריאות נשאר לא בידיים הרגולטוריות של משרד הבריאות, בידיים התפעוליות של משרד הבריאות.