GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה שטיין: על הבסיס הזה דרשנו רישיון עסק.
שלמה שטיין: על הבסיס הזה גם תבענו על ניהול עסק ללא רישיון וגם הגענו לביצוע צווי סגירה לעסקים שלא עמדו בתנאים ולא הגישו בקשות, ובית משפט קבע צו סגירה וקנסות בהתאם.
שלמה שטיין: זו נקודה אחת שאנחנו בתל אביב די נלחמנו בתופעה הזו.
שלמה שטיין: אני יכול להגיד שבחוק למניעת עישון במקומות ציבוריים, בסעיף 1 לחוק שהוא בעצם מכוון אותנו לתוספת בחוק, ששם כתוב המקומות שאסורים לעישון, יכול להיות שיש בו איזושהי לקונה.
שלמה שטיין: סעיף 11 בתוספת מדבר על מקומות שאסור בהם לעשן, וזה בעצם מתייחס למקומות שמוכרים שם מזון.
שלמה שטיין: כל מקום שמוכרים בו מזון, אסור לעשן בו.
מיכל וונש: אתה מבהיר לי באמת את הלקונה.
שלמה שטיין: אני מתחבר למה שחוה אמרה מקודם.
שלמה שטיין: אם אנחנו מגיעים היום למקום שהחבר'ה רק יושבים ומעשנים ואין מכירת מזון מכל סוג שהוא, מקסימום יש מקומות שמגישים קפה ותה או דברים כאלה בחינם - - -
מיכל וונש: או אלכוהול לפי מה שאנחנו שומעים פה.
שלמה שטיין: לא, לא, חד משמעית.
שלמה שטיין: אם יש אלכוהול, אסור לעשן.
שלמה שטיין: אנחנו בתל אביב הגשנו מעל 90 דוחות במקומות כאלה שחשבו גם אלכוהול וחשבו לעשות טוסטים ודברים כאלה.
שלמה שטיין: מקומות כאלה נאכפו על אי מניעת עישון ומעשני הנרגילות קיבלו דוחות.
שלמה שטיין: אסור חד משמעית לעשן, אבל יש לנו בעיה עם המקומות שבהם מעשנים בלבד בלי מכירת מזון.
שלמה שטיין: המקומות האלה לפי סעיף 11 לתוספת, שמדבר על עיקר עיסוקיו הגשת מזון או משקאות, אנחנו לא יכולים בשלב הזה לגעת בו.
שלמה שטיין: כביכול אין הפרה של החוק של מניעת עישון.
שלמה שטיין: אני לא יכול לקנוס לא את בעל העסק ב-5,000 שקל ולא את המעשן ב-1,000 שקלים.
מיכל וונש: זה הבהרה מאוד מאוד חשובה.
מיכל וונש: אני גם חושבת שבנושא של ההבדלים התרבותיים, בגלל זה גם ביקשתי מפאולה רושקה או מהגורם המזמין לכלול את כולם סביב שולחן הדיונים הללו, כיוון שצריך באמת לטרגט את המסרים בצורה הנכונה על מנת להיות אפקטיביים, וחשוב מאוד לשמוע את מגוון הקולות על מנת לייצר את המסרים הרלוונטיים לצרכי הסברה מוצלחת, לייצר הסברה אחידה כשיש הבדלים תרבותיים כפי שאנחנו אולי מודעים יותר או פחות.
מיכל וונש: אגב, אני לא יודעת אם במגזר החרדי אנחנו מצליחים להגיע.
מיכל וונש: אם התופעה קיימת, אין לי מושג.
מיכל וונש: אני חושבת שחשוב מאוד לכלול את כל הקולות הרלוונטיים.
מיכל וונש: אני יודעת שבנושא שלמשל דיברנו עליו אתמול, הסיגריות האלקטרוניות, יש אתגר מאוד מאוד גדול במגזר החרדי למשל, ושם צריך להשתמש באמת בקולות מתוך הקהילה על מנת להבין כיצד מייצרים הסברה נכונה לקהילה.
מיכל וונש: פאתן מהאגודה למלחמה בסרטן נמצא איתנו?
מיכל וונש: אני מבקשת לשמוע גם אולי התייחסות מתוך האגודה למלחמה בסרטן, אבל אם אפשר עם הקשר של הדברים שעלו פה בנוגע גם למגזר הערבי.
פאתן ג'טאס: בוקר טוב לכם.
פאתן ג'טאס: בעצם מעניין מאוד מה ששמעתי כאן, הרבה דברים מעניינים.
פאתן ג'טאס: אני שמח על הדיון הזה, הוא מאוד חשוב.
פאתן ג'טאס: לפי דעתי צריכים להדגיש כמה נקודות.
פאתן ג'טאס: לפי כל הנתונים שכולם מכירים אותם, אין עניין תרבותי של החברה הערבית עם נרגילה.
פאתן ג'טאס: בוא נתחיל מכאן.
פאתן ג'טאס: נרגילה הייתה בפלסטין לפני קום המדינה, אבל מאז קום המדינה אף אחד לא עישן נרגילה עד אמצע שנות ה-90.
פאתן ג'טאס: משם התחיל עישון הנרגילה אחרי ההסכם עם ירדן.
פאתן ג'טאס: שאף אחד לא ידבר על עניין תרבותי.
פאתן ג'טאס: העניין התרבותי הזה נולד בישראל.
פאתן ג'טאס: כולנו נולדנו כאן וכל העניין התרבותי נמצא כאן.
פאתן ג'טאס: אין גבול לנרגילה.
פאתן ג'טאס: זה לא יעצור על הפתח של יפו ולא יעבור לתל אביב.
פאתן ג'טאס: אין דבר כזה ולא יהיה דבר כזה.
פאתן ג'טאס: את זה אמרתי עוד לפני יותר מ-15 שנה.
פאתן ג'טאס: תיכנס לנהריה.
פאתן ג'טאס: זו עיר יהודית?
פאתן ג'טאס: על שפת הים אתה לא תמצא כמעט מסעדה ללא נרגילה.
פאתן ג'טאס: גם אוכל, גם אלכוהול, גם נרגילה.
פאתן ג'טאס: בחיפה, עיר צפונית, אותו דבר.
פאתן ג'טאס: על מה אנחנו מדברים?
פאתן ג'טאס: עם כל מה שקורה היום עם הקורונה, עכשיו אנחנו רואים גם את הרשויות לאכיפה.
פאתן ג'טאס: אם אוכפים יכולים למצוא את הבחורה שיושבת על שפת הים ולהוציא אותה משפת הים, לא יכולים לסגור בתי נרגילה שהם נותנים את הכול ללא שום רישיון?
פאתן ג'טאס: צריכים לשים את הדברים בדיוקם כאן.
פאתן ג'טאס: משרד הבריאות לדעתי לא עושה את עבודתו נאמנה.
פאתן ג'טאס: תשאלו את משרד הבריאות מתי היה קמפיין על נרגילה.
פאתן ג'טאס: לדבר על קמפיין על נרגילה בחברה הערבית זה קשה עוד יותר.
פאתן ג'טאס: כשעושים קמפיין, תתייעצו עם אנשי המקצוע בחברה הערבית.
מיכל וונש: זה בדיוק מה שאנחנו מנסים להגיד.
פאתן ג'טאס: זה גם בשבילכם, המחוקקים.
פאתן ג'טאס: עניין הלקונה, שכל אחד יכול למצוא אותם ולדבר עליהם כאילו שנרגילה זה לא טבק.
פאתן ג'טאס: נרגילה זה מוצר של טבק.
פאתן ג'טאס: ככה גם מוגדר בחוק.
פאתן ג'טאס: אם יש לקונות, צריכים לסגור אותם.
פאתן ג'טאס: הדבר החשוב, מי אוכף?
פאתן ג'טאס: אמרתי את זה כמה פעמים.
פאתן ג'טאס: אם משאירים את האכיפה על הנרגילה בידי רשויות מקומיות, אנחנו נישאר באותו מקום, לא נתקדם לאף מקום כי פשוט מאוד שם זה נכשל דווקא בעניין העישון בכלל ועניין עישון נרגילה.
פאתן ג'טאס: אם אני מדבר ספציפית על החברה הערבית, כאן בעצם האכיפה, אם תישאר בידי השלטון המקומי, הם לא יכולים לעשות את זה מכל מיני בחינות.
פאתן ג'טאס: אפשר לדבר הרבה על הדבר הזה, למה הם לא יכולים לעשות את זה, לכן צריך להביא את כל עניין האכיפה לגורם יותר ארצי שאין לו תלות, לא מכיר את פלוני ולא מכיר את אלמוני, שיכול אכן לאכוף באופן מסודר ולעשות אכיפה מסודרת לכל העניין הזה.
פאתן ג'טאס: אכן מה שאמרה פרופ' ופא, שיש עישון נרגילה היום יותר גם בסגר, את זה רואים, אבל בסופו של דבר העניין הבריאותי עם כל השנה הקשה שעוברת עלינו, לצערי הוא לא עלה בבחינת רשויות המדינה למקום הנכון שלו, שניקח כולנו את האחריות איך אנחנו עוצרים את המגיפה של העישון הזה וכמה הוא הורג.
פאתן ג'טאס: אנשים סופרים כמה אנשים מתים מקורונה כל יום.
פאתן ג'טאס: כל יום בישראל 22 איש מתים מעישון ולכן צריכים להביא את זה למקום הנכון לדעתי.
מיכל וונש: אנחנו מדברים על כ-8,000 אנשים בשנה.
מיכל וונש: הוועדה הזאת מתעסקת בנושא דווקא בתקופה הזאת, כי אני חושבת שיש לנו הזדמנות לצד המשבר הגדול באמת.
מיכל וונש: המשבר הזה גם לא מבחין בינינו, יהודים, ערבים, דתיים, שאינם דתיים.
מיכל וונש: אני חושבת שהאחריות הקולקטיבית שלנו היא לשבת סביב השולחן ובאמת לנצל את ההזדמנות, ופה יש כפי שכבר אמרו כמה גורמים, הזדמנות גם בנושא הנרגילה, בעצם לכרוך יחד את סכנת הקורונה ביחד עם סכנת העישון באופן כללי והנרגילה באופן ספציפי, ויש לנו משימה מאוד חשובה לייצר מסרים הסברתיים דווקא בתקופת החירום הזאת.
מיכל וונש: אני מסכימה איתך לחלוטין ואני מאוד מקווה שאני אקבל דיווח בהמשך לפגישה שמתקיימת, שגם הקולות שלך יכללו בדיון שמתקיים במשרד הבריאות על מנת לצאת בקמפיין ממש דחוף דווקא בתקופה הזאת.
מיכל וונש: אני שוב פונה לפאולה לדאוג לכלול את הקולות שאנחנו שומעים פה היום סביב השולחן לגבי הלקונות.
מיכל וונש: אני פה מתוודעת ללקונות שנמצאות בחוק ולוקחת על עצמי את האחריות לסתום את הפרצות האלה כפי שהן מתגלות.
מיכל וונש: יום אחרי יום אנחנו מגלים פה פרצות שונות וזה בהחלט התפקיד שלי.
מיכל וונש: זה חלק מהמטרה של הישיבות הללו.
מיכל וונש: לגבי האכיפה, אני לא יכולה לא להסכים איתך.
מיכל וונש: חייבים לתת גם את הכלים לאכיפה וגם שהגורמים הנכונים יהיו אלה שמוסמכים לאכוף.
מיכל וונש: לצערי אין לנו פה נציגים מהמשטרה.
מיכל וונש: אנחנו כן נעשה את הבדיקה של הוועדה אל מול הגורמים הרלוונטיים כדי לברר מה חסר להם על מנת שהם יכנסו כגורמים אוכפים גם בנושא הזה.
מיכל וונש: אני כן רוצה לבקש מדביר, נציג התלמידים ובני הנוער שנמצא איתנו גם הבוקר.
מיכל וונש: דביר, ממש בקצרה כיוון שאנחנו קצרים מאוד בזמן הבוקר, עם דברים שלא עלו עד כה, שאתה חושב שחשוב שנשמע ונשמיע מכיוונם של בני הנוער.
דביר בן זאב: בוקר טוב, אני כן רוצה רק לנצל פה את המקום ולהביע את הערכתי לכל האנשים שנמצאים בזום כבר כמה שבועות ובאמת דואגים לנוער ולמוגנות שלו.
דביר בן זאב: זה לא מובן מאליו.
דביר בן זאב: אני באמת אמקד את דבריי לעניין הפרקטי, ואני רואה שצריך, מה שנקרא, לירות בשני כיוונים.
דביר בן זאב: היום כשאני מגיע לבית קפה, אני יכול לקחת תפריט שאני מכיר את זה מאז שאני ילד, ולבחור, ובתפריט שאני אבחר, יהיה לי שם תפריט נרגילות בטעמים, שהוא מאוד מעוצב מגניב, מאוד מאוד קורא לי לבוא, ושם אותי בתפריט שמגיל קטן אני מתחנך לבוא ולקרוא אותו ולקחת.
דביר בן זאב: כיום מה שנוצר, זה שאני ונוער שיגיע לבית קפה, ברגע שהדבר הזה נמצא לי בתוך התפריט, יהיה לזה לגיטימציה שאין לשום מכשיר עישון אחר, כי זה נמצא בתוך תפריט שאני מתחנך מילד קטן לקחת, שזה משהו שהוועדה לפי דעתי חייבת לשים עליו דגש.
דביר בן זאב: נרגילה לא נתפסת כמשהו מזיק.
דביר בן זאב: משרד הבריאות חייב לצאת במיוחד עכשיו, במיוחד בתקופה של הסגר כמו שהציגה פרופ' אליאס, שיש עלייה ל-8.1% של מעשנים, שאנחנו גם יודעים שאם זה בקרב בני הנוער ובתקופה הזאת של ה-15 עד 17, ברגע שאתה התנסית פעם אחת, הסיכוי להתמכרויות בהמשך ולחשיפה לחומרים מסוכנים, עולה.
דביר בן זאב: זה משהו שחייבים לשים עליו דגש ולפעול כמה שיותר מהר, לכן אני קורא למשרד הבריאות לצאת באיזשהו פרויקט הסברה לאומי שהוא קריטי לעניין הזה.
דביר בן זאב: עכשיו גם הגיע לי הנתון שחבר'ה שמעשנים נרגילה, אם הם יעלו אחרי זה על הכביש, הסיכוי שלהם לעשות תאונת דרכים, מוגבר, שזה אבסורדי כי זה מסכן לא רק אותם, זה מסכן את הסביבה שלהם.
דביר בן זאב: אלכוהול, אסור לנהוג בכביש, אבל נרגילה אתה יכול לעשן.
דביר בן זאב: כרגע פרופ' אליאס הציגה שיש קשר ישיר לסכנה והעלאה מוגברת לתאונות דרכים.
דביר בן זאב: פשוט הם יכולים לצאת לכביש ולנהוג, לכן אני גם חושב שצריך לשים על העניין הזה את הדגש.
דביר בן זאב: בכיוון השני, יש איזשהו משפט של מנהיג מהמהפכה הצרפתית, ז'ורז' ז'אק דנטון, שהוא אמר פעם שלאחר הלחם, החינוך הוא צורך האומה.
דביר בן זאב: אנחנו רואים את זה באלימות נגד נשים, אנחנו רואים את זה באלימות נגד בעלי חיים ואנחנו צריכים לראות את זה גם בחשיפה לחומרים מסוכנים והתמכרויות.
דביר בן זאב: משרד החינוך חייב להתחיל לחנך ולא רק ללמד.
דביר בן זאב: הוא חייב להתחיל לחנך להשפעות של החומרים המסוכנים, להשפעות של הנרגילה.
דביר בן זאב: הוא חייב לתת הסברה ולהכניס כבר מגילאי הנוער בשביל שיוכלו להבין את ההשפעה, כי המצב נכון לכרגע, ההנחה הרווחת בקרב בני הנוער, שזה לא מסוכן.
דביר בן זאב: יש לזה איזשהו מקובלות חברתית.
דביר בן זאב: יושבים, עושים את זה בחבר'ה.
דביר בן זאב: אתמול גם אמרתי שהג'ול, זה היה מן שילוב של סיגריות ונרגילה, בגלל זה זה כל כך תפס.
דביר בן זאב: הנרגילה זה משהו שנתפס בתור חובה בגיל הנוער ולכן משרד הבריאות חייב להתחיל לצאת כבר מאתמול בקמפיין הסברה רחב, כי כל זמן שזה לא קורה, עוד בני נוער מתנסים ועוד בני נוער משפיעים על העתיד שלהם בחשיפה באופן ישיר.
דביר בן זאב: משרד החינוך חייב להתחיל לחנך לכל הנושאים, כמו שאמרתי, גם על האלימות בנשים וגם לבעלי חיים וגם לדבר על ההשפעה ההרסנית של חומרים מסוכנים, במיוחד של הנרגילה ובמיוחד שהתפיסה בקרב בני הנוער, שזה לא מסוכן בכלל.
דביר בן זאב: אנחנו רואים את זה, הם עושים את זה עם ההורים שלהם והם עושים את זה בבתי קפה, ולכן מבחינתי מהוועדה הזאת צריכה לצאת קריאה חד וחלק למשרד החינוך להתחיל ליישם חינוך לנושאים האלה, ולמשרד הבריאות לצאת באיזשהו קמפיין - - -
מיכל וונש: תודה, דביר.
מיכל וונש: אני חושבת שקרן ממשרד החינוך נמצאת איתנו כאן.
מיכל וונש: משרד הבריאות נמצא כאן.
מיכל וונש: הקריאה הזאת היא בהחלט גם יוצאת מדביר והיא יוצאת מהוועדה הזאת לקראת פגישתכם היום.
מיכל וונש: קרן, אם יש מה להוסיף מכיוון משרד החינוך, מה שנעשה עכשיו, שרלוונטי, אז אני אשמח לשמוע ממש בקצרה.
קרן רוט איטח: רק בקצרה אני אוסיף.
קרן רוט איטח: אני אמשיך במה שדביר אמר.
קרן רוט איטח: אני חושבת שאנחנו עושים הרבה מאוד פעילויות חינוכיות ולא רק מלמדים.
קרן רוט איטח: גם מלמדים וגם מלמדים למידה רגשית-חברתית.
קרן רוט איטח: יש לנו תוכניות מאוד מפורטות כולל מותאמות לחברה הערבית בנושא של מניעת עישון, בדגש החל מכיתות ה'-ו', מרכז למידה שפיתחנו יחד עם משרד הבריאות והאגודה למלחמה בסרטן.
קרן רוט איטח: אנחנו עושים הרבה מאוד עבודה מותאמת לנתונים ולצרכים שמאותרים.
קרן רוט איטח: כמובן שיש עוד הרבה מה לעשות ואנחנו היום באמת כפי שאתמול ציינתי וכמו שפאולה הזכירה, נתכנס ונעשה את הדיוקים לתקופת הקורונה.
מיכל וונש: אני ממש אשמח לקבל מכך עדכון.
מיכל וונש: מה שאני רוצה רק אולי לחדד, זה גם את ההפרדה בין סוגי העישון השונים, שנרגילה כנראה באמת סובלת מתת תפיסה לא נכונה לגביה.
מיכל וונש: אני רוצה לומר שאני בטוחה שנעשית עבודה חשובה וטובה, אבל השאלה היא לגבי ההנגשה לבני הנוער, האאוטריץ' לבני הנוער.
מיכל וונש: אני חושבת ששם צריכה להיעשות חשיבה מחודדת דווקא לתקופה הזאת שנמצאים בני הנוער בזום כל הזמן, ויש אפשרות באמת לא לחכות חודשים לפתח מערכי שיעור מיוחדים אלא דווקא לנצל את העובדה שהם נמצאים בזום.
מיכל וונש: אני חושבת שיש לנו פה הזדמנות פז לקשור את כל הגורמים.
מיכל וונש: אני מאוד מחכה לשמוע את העדכון מהפגישה שלכם היום ולשמוע מה קורה.
קרן רוט איטח: אני חייבת לציין פה שהסיפור של החינוך לא יעבוד אם לא תהיה אכיפה ולא תהיה רגולציה הרבה יותר הדוקה, כיוון שמה שלא נעשה בתוך בתי הספר, אם זה לא יפגוש מציאות אחרת, זה לא יעזור, כי ברגע שזה יהיה מונגש ונגיש לבני הנוער, אנחנו בבעיה.
קרן רוט איטח: המסרים הם כפולים.
מיכל וונש: כן, זה תמיד נכון, אבל קודם כל אנחנו צריכים לסמוך עליהם ולהנגיש להם את הידע הראשוני גם לגבי ההשלכות והסכנות וגם לגבי באמת מיס-פרספציות שככל הנראה יש לגבי ספציפית אנחנו נחשפים פה לגבי נרגילה והסכנה שבה וההשלכות שלה.
מיכל וונש: אני מתנצלת בפני שאר הגורמים.
מיכל וונש: אני חייבת לסיים כיוון שיש לי ועדה אחרת שאני בעצם מנהלת אותה ואני חייבת להיות בה.
מיכל וונש: אם יש דברים שמי מהגורמים הנוספים רצו להבהיר בהקשר הזה, אז בבקשה תעבירו לנו אותם עוד היום.
מיכל וונש: בחלק מהדברים שנאמרו פה גם עלו הלקונות, ובעצם הפרדוקס ברישוי העסקים שבתוכם מותר לכאורה להשתמש בחומר שהוא כל כך מסכן, ממכר, עם השלכות ארוכות טווח.
מיכל וונש: אני שוב מדגישה את חלון ההזדמנות שכולם מזהים אותו.
מיכל וונש: דיברו עליו.
מיכל וונש: אני מבקשת מכולנו ביתר שאת דווקא בתקופה הזאת לנצל את ההזדמנויות שלצד המשבר הגדול שאנחנו נמצאים בו.
מיכל וונש: אני אומר שזה עולה גם בוועדות השונות.
מיכל וונש: אנחנו נמצאים גם במשבר חברתי-נפשי שבני הנוער הם שיקוף שלו.
מיכל וונש: הם שיקוף של מה שקורה בחברה ויש לנו ביתר שאת אחריות וגם ביתר שאת הזדמנות להגיע אליהם בקריאה מאוד משמעותית לגבי ההתנהגויות המסוכנות והחומרים המסכנים והממכרים ומה הם.
מיכל וונש: פה עולים יום אחרי יום נקודות חשובות מאוד ואני פונה אליכם, כל גורמי המקצוע שנמצאים פה איתנו.
מיכל וונש: אני מודה לכם כמובן על העשייה שלכם.
מיכל וונש: אני מבקשת עדכון מפאולה אחרי הפגישה כדי להבין את הקמפיין שאיתו אתם תצאו לדרך בהקשר הזה, בתקופת הקורונה.
מיכל וונש: אני מודה לכולם על ההשתתפות, ולפרופ' אליאס באמת על הפריסה המאוד נרחבת של הנתונים שאספת עד כה, ונתראה שוב בהמשך.
מיכל וונש: תודה רבה לכולם.
מיכל וונש: בוקר טוב לכולם, תודה רבה שהצטרפתם אלינו היום לדיון בנושא בחינת תהליך הלגליזציה לאור שינויים בתפיסת הצריכה של קנאביס.
מיכל וונש: מכבדים אותנו היום בנוכחותם – בזום, כמובן – התובע המחוזי של מדינת קולורדו ג'ורג' בראושלר וסגניתו ליאורה ג'וזף.
מיכל וונש: תודה רבה על השתתפותם.
מיכל וונש: חלק מהדיון יתנהל באנגלית, ויש לנו מתורגמן בזום.
מיכל וונש: (מתורגם מאנגלית) תודה לכם, ג'ורג' וליאורה, על כך שאתם אתנו למרות הפרשי הזמן.
מיכל וונש: אנחנו מעריכים את זה מאוד ואני בטוחה שתעשירו את הדיון החשוב מאוד שלנו.
מיכל וונש: יש לנו תרגום סימולטני, ואני גם אתערב תוך כדי, אבל אני חייבת לדבר בעברית כדי שהפרוטוקול יוכל לרשום את דבריי.
מיכל וונש: הוועדה דנה בנושאים שעל סדר-היום במדינת ישראל.
מיכל וונש: בין היתר, מאז הקמתה בראשותי, דרך הפריזמה של התמכרויות.
מיכל וונש: גם על כך ניתן היום את הדעת, כחלק מהתהליך שמדינת ישראל עוברת בנושא של הלגליזציה.
מיכל וונש: למיטב הבנתנו, 27% מכלל האזרחים הבגירים צורכים קנאביס במדינת ישראל היום, ולכן גם נעשית בחינה כוללת של התהליך הזה.
מיכל וונש: הוועדה הזאת ליעד ללוות את התהליך הזה, על מנת להבטיח שהוא ייעשה בצורה אחראית וראויה ביותר.
מיכל וונש: זאת אומרת, הרבה יותר דגש על הכיצד מאשר על האם.
מיכל וונש: אני מזכירה בכל דיון כאן בוועדה, והיום במיוחד, בפתחה של שנה חדשה בצל הקורונה והמגבלות שבאות לצידה: משבר הקורונה מחדד ומעצים את האתגרים הקיימים ומהווה גם הזדמנויות רבות לצד האתגרים לטפל באופן נרחב, גם בצורה קצרת מועד וגם בצורה ארוכת טווח, בנושאים שעומדים בפנינו.
מיכל וונש: זו האחריות שלנו והמחויבות שלנו.
מיכל וונש: הדגש בוועדה הזאת הוא לדבר על הדרך – לא על האם, אלא על כיצד.
מיכל וונש: ג'ורג' וליאורה, מספר חברי הכנסת הצטרפו אלינו בינתיים.
מיכל וונש: בדרך כלל חברי הכנסת מדברים לפני האורחים בזום.
מיכל וונש: משום שאתם נמצאים אתנו היום ויש לנו הזדמנות לשמוע מכם ואז לשאול שאלות שיכולות להיות רלוונטיות עבורנו, בהתבסס על מה שתאמרו לנו ותחלקו אתנו – ואנחנו מעריכים את זה שאתם חולקים אתנו מניסיונכם – אשנה את הסדר ואחרי הקדמה קצרה מאוד בעברית לגבי הסטטוס בקולורדו, אבקש ממך, ג'ורג', לחלוק אתנו את ניסיונך בנוגע לתהליך שעברתם בקולורדו בשבע השנים האחרונות.
מיכל וונש: מדינת קולורדו, שג'ורג' בראושר שנמצא אתנו על הקו יספר עליה, אישרה ב-2012, כפי שחלקנו יודעים, את תיקון 64 לחוקת המדינה, שהתיר מכירה קמעונאית והחזקה אישית של מריחואנה בכמות שאינה עולה על 28 גרם לבני 21 ומעלה, תוך איסור על מתן, מכירה או שיתוף מריחואנה עם מי שגילו פחות מ-21, ואיסור שימוש בשטחים ציבוריים או בתוך מכוניות.
מיכל וונש: זאת לאחר שהחל מ-2010 לגליזציה הותרה בקולורדו לצרכים רפואיים בלבד.
מיכל וונש: זאת אומרת, היה שם תהליך הדרגתי שהתחיל קודם בנושא הרפואי ורק אחר כך לגליזציה כללית.
מיכל וונש: התיקון לווה בחוק המורה על עריכת מחקרים דו-שנתיים – אני מדגישה את זה, אני חושבת שנכון וראוי שנדגיש את זה – על השלכות הלגליזציה, בדגש על תחום אכיפת החוק.
מיכל וונש: דוחות שבוחנים את השפעת הלגליזציה ומתרכזים בשלושה נושאים עיקריים: בני נוער, ביטחון הציבור ובריאות הציבור.
מיכל וונש: זה לא כולל את בריאות הנפש, ואני שמה על זה דגש מיוחד מכיוון שהדיונים פה בוועדה הרבה מאוד פעמים חושפים את ההכרח באיסוף נתונים בכל הנושאים האלה, לרבות הנושא של בריאות הנפש.
מיכל וונש: במקביל הוטל גם מעקב אחרי דפוסי צריכת הסם, וכן מינו צוות מומחים שיוסמך, בין היתר, לתת המלצות מבוססות מחקר למדיניות.
מיכל וונש: מאוד חשוב לי להדגיש את זה, מכיוון שאני חושבת שזה חלק מהתהליך הראוי שאנחנו מנסים לעשות.
מיכל וונש: בקצרה, ואולי את זה אומר גם באנגלית לטובת ג'ורג' שנמצא אתנו, מדינת ישראל החלה בתהליך בשנים האחרונות.
מיכל וונש: בקצרה, ג'ורג' – אני חושבת שדיברנו על זה אבל אחזור, לטובת הדיון הזה – השלב הראשון של שימוש למטרות הרפואיות התקבל בהחלטת ממשלה ביוני 2016.
מיכל וונש: היה שלב ראשון של רפורמה של אי-הפללה שהתקבל ב-2019.
מיכל וונש: כרגע אנחנו בשיא התהליך שמשלב את המשך אי-ההפללה יחד עם לגליזציה.
מיכל וונש: אומר, לידיעתך, שיש לנו שתי הצעות חוק שמוזגו לאחד, ואנחנו בתהליך של יצירת מה שאנחנו מקווים שיהיה חוק ממשלתי, שמכינה אותו ועדה בין-משרדית שהוקמה במשרד המשפטים.
מיכל וונש: אני שמחה שכולכם נמצאים אתנו היום.
מיכל וונש: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שנמצא אתנו התובע המחוזי של מדינת קולורדו, ולאפשר לג'ורג' להציג תחילה את התהליך בקולורדו, ולאחר מכן חברי הכנסת יוכלו לשאול ולהעיר.
מיכל וונש: נציגי הוועדה הבין-משרדית שנמצאים אתנו גם כן יוכלו לעדכן אותנו.
מיכל וונש: אני רוצה לומר ולהתנצל מראש: נמצאים אתנו כ-60 גורמים שונים בזום, לא כולם יוכלו לדבר היום, מן הסתם.
מיכל וונש: הוועדה תמשיך את הדיון, אבל אני רוצה שהדגש היום יהיה ללמוד מניסיון קולורדו.
מיכל וונש: ג'ורג', תודה רבה לך על היותך אתנו בשעה מוזרה כזו בשבילך.
מיכל וונש: אנחנו מעריכים את הנוכחות שלך.
מיכל וונש: אם אוכל לבקש, שמדי פסקה תיתן למתורגמן הזדמנות לתרגם לעברית.
מיכל וונש: זה מעט מוזר כי כולם בזום.
מיכל וונש: (מתורגם מאנגלית)
ג'ורג' בראושלר: שנה טובה, קודם כול.
ג'ורג' בראושלר: תודה שהזמנתם אותי לדבר על הנושא.
ג'ורג' בראושלר: אתן רק רקע קצר.
ג'ורג' בראושלר: אני מצטער, לא למדתי מספיק עברית, ליאורה ניסתה ללמד אותי מה שהיא יכלה בכמה ימים, אבל מסתבר שזה הרבה יותר קשה מכך.
ג'ורג' בראושלר: תחום השיפוט שלנו מיוחד בחלק זה של המדינה, זה בערך בגודל של מדינת קונטיקט, ויש בו מיליון אנשים.
ג'ורג' בראושלר: הוא מאוד מגוון – יש בו הכול, ממרכזים עירוניים קטנים עד לריכוזים עירוניים ענקים.
ג'ורג' בראושלר: אז אנחנו צילום די טוב של מה שתוכלו לצפות לראות.
נעם גרינברג: ראשית כול, שנה טובה ותודה על ההזמנה.
נעם גרינברג: סליחה על העברית, הוא ניסה ללמוד תוך כמה ימים אבל עוד לא הצליח.
מיכל וונש: נועם, אין צורך בתרגום מילולי.
מיכל וונש: כולנו בחדר מבינים אנגלית, אני רק לא יודעת אם יש כמה אנשים בזום שלא מבינים.
מיכל וונש: אז בקיצור.
נעם גרינברג: המחוז מאוד מגוון.
נעם גרינברג: הוא בסדר גודל של מדינת קונטיקט, עם מיליון אנשים, שחלקם בריכוזים עירוניים וחלק באזורים יותר כפריים.
ג'ורג' בראושלר: כדי להבין איפה היינו ואיפה אנחנו עכשיו – ואתם נמצאים במקום הזה עכשיו – התחלנו בלגליזציה של מריחואנה רפואית.
ג'ורג' בראושלר: אני חושב שאחת החולשות הגדולות בשיטה שבה עשינו את זה, וזה ניכר עכשיו במה שאנחנו עושים במריחואנה לצרכים , היא שאפשרנו לאנשים לגדל מריחואנה בבתים שלהם.
נעם גרינברג: הוא ישתף אותנו בתהליך.
נעם גרינברג: הם התחילו בלגליזציה, אבל אחת החולשות שהם רואים עכשיו בתהליך שהם עברו היא שהם נתנו לאנשים את האפשרות לגדל צמחי מריחואנה בעצמם.
מיכל וונש: לצרכים של צריכה רפואית.
מיכל וונש: התהליך התחיל שנתיים קודם – חשוב להדגיש לצורך הפרוטוקול.
מיכל וונש: ג'ורג', אולי אני אתרגם לצורך היעילות.
מיכל וונש: נועם, כרגע אתרגם לצורך ההתייעלות, כי אני רוצה לשמוע את ג'ורג'.
ג'ורג' בראושלר: הדבר היחיד שנדרש כדי לגדל בבית היה מרשם מרופא – ואני משתמש במונח "רופא" בחופשיות יחסית.
ג'ורג' בראושלר: בשלב מסוים גילינו ש-80%-85% מכל המרשמים הגיעו מאותם ארבעה רופאים, והם רשמו אותם לכל דבר קטן, כמו כאב.
ג'ורג' בראושלר: יכול היה להיות לך כאב קל וקיבלת מרשם למריחואנה.
מיכל וונש: חשוב להדגיש שכל מה שנדרש היה מרשם רופא.
מיכל וונש: היו אותם ארבעה רופאים שנתנו כמעט לכל צורך את המרשם לגידול עצמי בבית.
ג'ורג' בראושלר: זה יצר את הבסיס לכך שאנשים גידלו הרבה מריחואנה בבית.
ג'ורג' בראושלר: לא הייתה הגבלה על מספר הצמחים בזמנו, אפשר היה לקבל מרשם לעד 99 צמחים.
ג'ורג' בראושלר: אבל הנה הבעיה: "מטפל" יכול היה לגדל את הצמחים בשביל מישהו אחר, בנוסף לאלה שלהם.
ג'ורג' בראושלר: כך שיכול היה להיות מישהו עם בית שנראה כמו פארק היורה מבפנים, ולא הייתה שום דרך לגורמי אכיפת החוק לקבל צו חיפוש כדי להחליט אם אותה מריחואנה שימשה לצרכים רפואיים או שהיא יצאה מהדלת האחורית למכירה.
מיכל וונש: זה האתגר האכיפתי יותר, מכיוון שלא הייתה שום אבחנה וגם מי שטיפל באנשים עם צרכים רפואיים למריחואנה יכול היה לגדל.
מיכל וונש: את התיאור הגרפי קיבלנו – על פארק היורה.
ג'ורג' בראושלר: גרמנו להקפאה של היכולות הרגילות של גורמי אכיפת החוק, כמו כלבים שיכלו להריח מריחואנה ואז הייתה מתבצעת פעולת אכיפה.
ג'ורג' בראושלר: היה לנו דור שלם של כלבים לאיתור סמים, שאומנו לאתר כל מיני סוגים של סמים – מריחואנה, קוקאין וכו' – אבל בגלל שמריחואנה הפכה להיות חוקית לצרכים רפואיים, הכלבים האלה כבר לא עזרו לכוחות אכיפת החוק משום שהם לא יכולים להגיד: נביחה, נביחה – מריחואנה; נביחה, נביחה – קוקאין.
ג'ורג' בראושלר: הם לא יכולים לעשות את זה, אז איבדנו גם אותם ככלי לאכיפת החוק.
מיכל וונש: מאוד חשוב, ונשאל גם את הגורמים שנמצאים אתנו על הקו, מבחינת הצוות הבין-משרדי, אם המשטרה נתנה על כך את הדעת.
מיכל וונש: מאבדים חלק ניכר מהיכולת לאכוף של המשטרה והרשויות השונות.
מיכל וונש: ג'ורג' מתאר לנו במקרה הזה את הנושא של כלבי משטרה שידעו את ההבדל בעבר בין חוקי ללא חוקי ועכשיו, כמובן, כבר לא יוכלו להבדיל בין סמים חוקיים לבין סמים שאינם חוקיים.
ג'ורג' בראושלר: נעבור ל-2012, שאז היה קמפיין לתקן את החוקה של המדינה שלנו כך שבעיקרון תתיר כמויות שמישות של מריחואנה, שתהיה רגולציה של שימוש פנאי במריחואנה.
ג'ורג' בראושלר: זה עבר ברוב של 55% נגד 45% במדינה שלנו, וזה נכנס לתוקף ב-2014.
ג'ורג' בראושלר: במקור שיווקו את הנושא לבוחרים בכך שאמרו:
ג'ורג' בראושלר: אם נעשה את זה, נחסל את השוק השחור.
ג'ורג' בראושלר: אם נוכל להביא את כל החומר הזה לאור, נקבל מזה מסים, נוכל לייצר הכנסה ונוכל להשתמש בהכנסות האלה למטרות של אכיפת החוק, חינוך, שיקום וכל הדברים הנהדרים האלה, והשוק השחור ייעלם.
מיכל וונש: אני חושבת שזה מאוד חשוב.
מיכל וונש: בזמנו החקיקה בקולורדו – אני חושבת שאנחנו נמצאים שם עכשיו – חשבו שתבטל את השוק השחור ותאפשר להשתמש בכספים הללו לצרכים נכונים – חינוכיים, אכיפתיים וכו'.
ג'ורג' בראושלר: זה לא מה שקרה, במובן מסוים ההיפך קרה.
ג'ורג' בראושלר: לדעתי, ראינו את ההתמקצעות של השוק השחור.
ג'ורג' בראושלר: נעלמו האנשים שמכרו חומר ברמה ירודה בפינת הרחוב או מאחורי חנות הנוחות, אבל עכשיו יש לנו ארגונים מקצועיים שממומנים היטב.
ג'ורג' בראושלר: הרבה פעמים אלה ארגונים שמגיעים אלינו מחוץ למדינת קולורדו.
ג'ורג' בראושלר: למשל, היו קובנים אמריקנים שהגיעו מפלורידה כדי לגדל בחלקים הכפריים של תחום השיפוט שלנו, היו לנו סינים שהיה להם תפקיד במימון הפעולה בתוך האזור העירוני כדי לגדל מריחואנה בבית, ואני יכול לספר איך הם עשו את זה.
מיכל וונש: אתרגם.
מיכל וונש: ג'ורג' מתאר תהליך שהוא בכלל לא מה שצפוי היה, אלא התמקצעות של השוק השחור, כולל גורמים מבחוץ שנכנסים על מנת לנצל את החוקיות שנוצרה בקולורדו.
ג'ורג' בראושלר: מה שראינו זה שאנשים שכרו בית בשכונה של המעמד הבינוני, אולי מעמד בינוני גבוה – קהילה של בני 55 ומעלה, מעין קהילת גמלאים – ושם הקימו חנויות במרתף ובקומה המרכזית.
ג'ורג' בראושלר: ראיתי משטרה שמוציאה מתוך בתים של 1,200–1,400 רגל מרובע 1,100 צמחים בוגרים של מריחואנה, ולא רק בית אחד, אלא כמה וכמה בתים כאלה, ולשכנים לא היה שום מושג.
ג'ורג' בראושלר: זו שיטה אחת שראינו.
ג'ורג' בראושלר: בחלקים הכפריים של אזור השיפוט שלנו, מקום שיש בו הרבה שטחים והרבה פחות כוחות אכיפת החוק, ראינו גידול ניכר בחוות, שלשם אנשים יכלו להגיע, לשלם במזומן עבור השטח או הבתים להשכרה, ואז לגדל כמעט באין רואה, וכל החומר הזה מיוצא כולו.
ג'ורג' בראושלר: הסיבה שאני חושב שזה חשוב לישראל, הגבולות שלכם הרבה יותר טובים משלנו בקולורדו, ואולי גם בארצות הברית, אבל בגלל שהיינו המדינה הראשונה בחלק שלנו של ארצות הברית, אם לא בארצות הברית כולה, להפוך מריחואנה לצורכי פנאי לחוקית, נעשינו בסיס לייצוא מריחואנה.
ג'ורג' בראושלר: כל מי שרצה לעשות כסף מגידול מריחואנה, הגיע לקולורדו כדי לשלוח ממנה מריחואנה החוצה.
מיכל וונש: קולורדו הפכה לגן עדן לייצוא, לפי מה שג'ורג' מתאר לנו, וגם אנחנו צריכים – בצדק הוא מפנה את תשומת ליבנו לכך – לקחת בחשבון את ההשלכות שהיו בקולורדו, היות שנהיה הראשונים באזור שלנו, למרות שהגבולות שלנו קצת יותר הדוקים אז אולי זה פחות בעיה.
ג'ורג' בראושלר: דבר נוסף שראינו, שלא היה צפוי, הוא גידול בפשיעה האלימה שקשורה לעסקאות הלא חוקיות של מריחואנה חוקית.
ג'ורג' בראושלר: הצוות שלי בדק את הסטטיסטיקה, רק של רצח מדרגה ראשונה.
ג'ורג' בראושלר: הם בדקו לאורך תקופת זמן מסוימת והגיעו למסקנה שמאז שמריחואנה לשימוש פרטי אושרה במדינת קולורדו היו לנו 16 או 17 מקרי רצח שקשורים למסחר הלא חוקי של החומר שהפך לחוקי במדינת קולורדו.