GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שבי אהרון: שבוע זה שיא המהירות בהקשר הזה, הוא מבחינתו ראה את השבוע הזה, כי באמת בגלל ההרגשה הקשה שלו, הוא ראה את זה כנצח.
שבי אהרון: מבחינת המערכת זה צ'יק צ'ק.
שבי אהרון: זה לא מערכת חירומית כאן ואנחנו מנסים לבנות את אותו רצף.
שבי אהרון: אנחנו מתחילים עם הנשים, כבר יש לנו זכיינית שעשתה את זה שתתחיל ואז אנחנו נמצא את עצמנו במקום של לתת מענה גם חירומי, גם קהילה, גם ביישובים כשהמטרה והיעד זה לכסות את כל הארץ ביחידות אמבולטוריות.
שבי אהרון: אין מצב, אוכלוסייה שקשה לה לא תיסע באוטובוסים, אלה אנשים שנשארים עם אותה בעיה, לכן הרעיון הוא שיהיה לנו בכל המקומות יחידה אמבולטורית ואז נשים וילדיהן וכו', כשבסופו של דבר היעד שלנו הוא ככה כל שנה להתקדם עם אחוז האוכלוסייה שמסיימים בהצלחה את מערך הלמידה, כולל הקהילה ובכלל.
מיכל וונש: חבר הכנסת ברוכי, יש לך מילות סיום?
אליהו ברוכי: רק סיום אחד, ביהדות יש כל מיני הישגים, נקרא לזה, אחד ההישגים הגדולים זה כל המציל נפש אחת מישראל כאילו קיים עולם מלא.
אליהו ברוכי: בעיניי אני רואה פה לא אחד ולא שניים שהצלתם ובאמת אני נפעם מהעבודה שלכם, כל הכבוד פשוט.
<< אורח >> אבי ריכטר: ברוך ה'.
מירה כהן: תודה רבה.
מיכל וונש: ועם סיכום כזה, שזה באמת הדבר הכי גדול לומר, אז הוועדה באמת נמצאת ומנסה להשיג ולהציף את הנושאים וככל שאני יכולה לעזור, לסייע, לקדם בשימוש בכלים הפרלמנטריים שלנו, באמת לייצר שיח, לפעמים פשוט זה השיח בין המשרדים, הסוגיה עולה ועם כל הכוונות הטובות שיש בסוף זה גם נפתר ונותנים לזה את הדעת, אז אנחנו גם לרשות, גם הגורמים וגם בכלל.
מיכל וונש: ותודה על האירוח ועל כל מה שאתם עושים ביום יום.
מיכל וונש: אנחנו מתכנסים הבוקר בישיבה מיוחדת, ישיבה משותפת של הוועדה הזאת, הוועדה המיוחדת להתמודדות עם סמים ואלכוהול והוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה בחברה הערבית.
מיכל וונש: אני מודה לכולם על זה שאנחנו מקיימים את הדיון המשותף הזה, מאוד חשוב לנו גם להראות את שיתוף הפעולה שנעשה בינינו, בכל הוועדות, בוועדה הזאת ואני יודעת שגם בוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה בחברה הערבית, מאוד חשוב לנו גם בפועל וגם כמסר כלפי בני הנוער שנמצאים איתנו, ואנחנו זוכים שהם מצטרפים אלינו שוב.
מיכל וונש: אז תודה לכולם שנמצאים איתנו כאן.
מיכל וונש: בעצם זה דיון המשך בנושא הקשר שבין השימוש באלכוהול וסמים בקרב בני הנוער ובין האלימות.
מיכל וונש: אנחנו יודעים שקיים קשר כזה ואני רוצה לומר שאולי במקום להציג סרטון היום, שלפעמים אנחנו כך עושים, כדי להיכנס לתודעה של מה שאנחנו מדברים עליו, אני רציתי לחלוק איתכם, גם עם חבריי חברי הכנסת, ועם יושב ראש הוועדה, מנסור עבאס, שכבר עשינו כמה סיורים משותפים יחד, בעצם ביום ראשון עשיתי סיור של כל המנעד של הדברים שעליהם אנחנו מדברים, מקהילה טיפולית, אילנות במקרה הזה, ועד פנימייה שאליה מגיעים בני נוער שמגיעים מרקעים שהם מועדים לסכנות שבהתמכרויות באופן עקרוני, אבל מגיעים לפתרון עוד הרבה לפני, ועד למפגש עם מי שהקים את היחידה הראשונה בבית כלא לכלל האסירים, בשנות ה-90, באמת איש חזון פורץ דרך שהיום הוא ראש המועצה בתלמונד, אבל הוא הקים מתוך הבנה שהרבה מאוד מהאסירים הגיעו אליו לכלא, לפשיעה, הגיעו מתוך המקום של ההתמכרויות, ובעצם המנעד הזה הוא המנעד שעליו אנחנו מדברים כל הזמן ועל האחריות שלנו לעשות את כל מה שאנחנו יכולים לעשות כדי לייצר את כל הרצף מהאבחון ועד החינוך ועד הנגשת המידע ועד המניעה ואחר כך כמובן הטיפול, ואז יש את הטיפול ברצף שהרבה פעמים אנחנו רואים שגם הוא לוקה בחסר, גם אחרי הקשר הזה שבין ההתמכרויות לפשע.
מיכל וונש: אז תודה לכולם שוב, אנחנו באמת מקיימים את הדיון ביתר דחיפות וביתר שאת דווקא בתקופה הזאת.
מיכל וונש: הרבה פעמים אנחנו נוטים לשמוע או שומעים מהגורמים השונים שבתקופת הקורונה אנחנו קודם כל מטפלים בקורונה, ואנחנו רוצים לומר ואומרים בוועדה הזאת, ואני בטוחה שגם בוועדה למיגור הפשיעה בחברה הערבית ובכלל, שדווקא בתקופת הקורונה אנחנו רואים את המשבר החברתי, נפשי, של החברה הישראלית שבא לידי ביטוי לצד הבריאותי והכלכלי כמובן, אבל שבא לידי ביטוי ביתר שאת בתקופה הזאת של הקורונה ובא לידי ביטוי ביתר שאת בקרב בני הנוער.
מיכל וונש: לכן הדחיפות שבקיום הדיון הזה דווקא היום.
מיכל וונש: אנחנו נפתח שוב במה שהפך להיות הזכות והחובה שלנו פה בוועדה וזה לשמוע מבני הנוער מתוך ההנחה שאנחנו מאמינים באמירה שלדבר עלינו לא בלעדינו.
מיכל וונש: היות שזה נושא הדיון היום אנחנו נפתח בבני הנוער.
מיכל וונש: אני רק רוצה לתת לפני זה את ההזדמנות ליו"ר הוועדה למיגור הפשיעה בחברה הערבית, חברי מנסור עבאס, לומר כמה מילים ואנחנו ניגש לבני הנוער.
מנסור עבאס: תודה לך, מיכל היקרה.
מנסור עבאס: את יזמת את הדיון הזה ואת השותפות הזאת.
מנסור עבאס: אמנם אנחנו שותפים בוועדה להתמודדות עם אלכוהול וסמים, אבל את חשבת לנכון כן לקיים ישיבה משותפת של שתי הוועדות.
מנסור עבאס: בעצם היום את מתקדמת לדון בהשלכות של התמכרות לסמים, אלכוהול ועישון וכו', ואנחנו בוועדה למיגור הפשיעה תמיד חוזרים אחורה ומנסים לבדוק מה הם גורמי העומק שמשם מתפתחת כל תופעת הפשיעה והאלימות.
מנסור עבאס: אני מדגיש שוב, אמנם השם של הוועדה הוא בחברה הערבית, אבל ידידי אוריאל כבר נכח כמה פעמים והוא חבר בוועדה ורואה שכשאנחנו מדברים על פשיעה ואלימות אנחנו מתייחסים לכל החברה בישראל ומנסים גם להתייחס אפילו למגזרים שונים.
מנסור עבאס: אני מסכים איתך שתמיד אנחנו צריכים לשתף, לא נגיד את המגזר, את הקבוצה שאנחנו דנים בה, ובמיוחד הצעירים, זו לא פעם ראשונה שאת נותנת במה לצעירים הנפלאים, חשוב לנו להקשיב להם ולשמוע את התובנות שלהם, שנוכל ככה אחר כך להתוות מדיניות לנסות להשפיע גם על החלטות ומדיניות בתחום הזה.
מנסור עבאס: אין ספק שיש קשר הדוק, קשר אורגני, בין השימוש ואלכוהול וסמים לבין השלכות של זה, ההתבטאות של זה בתור התנהגות אלימה ועלייה ברמת הפשיעה.
מנסור עבאס: נכון תמיד לטפל בסימפטום עצמו, אבל יותר נכון לטפל בגורם שמביא את האנשים להתנהגות כזאת.
מנסור עבאס: אז יישר כוח, מיכל, אנחנו ביחד ננסה לקדם את הנושאים האלה.
מיכל וונש: תודה רבה, מנסור.
מיכל וונש: ואולי לפני שנפנה לבני הנוער אני מאוד אשמח אם חבר הכנסת אוריאל בוסו גם יתייחס בכמה מילים לנושא.
מיכל וונש: אנחנו באמת שמחים שאתה פה ואני חושבת שבמנעד של כלל אזרחי מדינת ישראל, של כל המגזרים, של העבודה שלנו ושיתוף הפעולה פה בכנסת בנושא הזה נוכחותך פה מאוד חשובה.
אוריאל בוסו: בוקר טוב גם לך, יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת מיכל, ויושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מנסור.
אוריאל בוסו: אני מרגיש, אמרתי כבר בתחילת הדיון, זכות להיות למעשה חבר בוועדה.
אוריאל בוסו: ישנן ועדות או ישנן פעולות שחברי כנסת רוצים לעשות ולדעת מה בסוף הפוליטיקה שיוצאת לי מהדבר הזה ומה חלק האלקטורל שלי, אבל ישנן נקודות שכשמתעסקים בהן זו עבודת קודש ממשית ואמיתית ואי אפשר לנתק את הקשר הגורדי שיש בין ההתמודדות עם הסמים והאלכוהול לפשיעה ולאו דווקא בחברה הערבית.
אוריאל בוסו: זו בדיוק הנקודה.
אוריאל בוסו: ההתמכרות הזאת מביאה בסופו של יום לפשיעה אין סופית בכל החברה, זה לא מדלג על שום מגזר, לא מדלג על שום מעמד של אוכלוסייה, מעמד גבוה, מעמד אמצעי, מעמד נמוך, וכמו שאמרתם, אסור לנו להגיד שבסוף יש אנשים שמוכרים ויש התמכרויות, מה נעשה?
אוריאל בוסו: אחר כך ניתן כלים למשטרה.
אוריאל בוסו: לא, הפוך.
אוריאל בוסו: הכלים שלנו, ותמיד להגיד איך אנחנו ממגרים את התופעה הזאת מהשורש ומה בידינו לעשות.
אוריאל בוסו: החקיקה זה בסוף, אבל יש את הכלים החינוכיים, יש לשמוע את הנוער, כמו שאת עושה בצורה מעוררת השתאות, לשמוע אותם ולזהות את הפרצות.
אוריאל בוסו: אתמול למשל השתתפתי בשדולה של נפגעי נפש, של התמודדות עם מחלות נפש, שיש כאן בכנסת, בפרט עכשיו בתקופת הקורונה, אנחנו יודעים מה הקורונה עשתה לאנשים בבתים ומה השעמום ומה האבטלה גורמת לאנשים והמפלט שלהם מתחיל להיות בהתמכרויות כאלה ואחרות ואז הפשיעה קרובה, היא נמצאת בדלת.
אוריאל בוסו: באמת כל הכבוד גם על החיבור בין הוועדות כי זה מכפיל את הכלים של שנינו, ללא ספק, ואנחנו נשמח להיות חלק מכל פעולה שתיעשה כאן, אם זה בהסברה ואם זה אחר כך בחקיקה ובכל הכלים מול כל המשרדים, תודה רבה.
מיכל וונש: תודה רבה לחבריי.
מיכל וונש: אנחנו נפנה אל בני הנוער ישירות ונתחיל עם פאטמה נידאל זאמל, נציגת מחוז צפון.
מיכל וונש: פאטמה לא נמצאת, אז נמשיך אם כך עם עבד אלחלים חאג' יחיא, נציג החברה הערבית במחוז מרכז, ואם פאטמה תצטרף אז נצרף אותה.
עבד אלחלים חאג' יחיא: שלום, בוקר טוב.
עבד אלחלים חאג' יחיא: אני עבד אלחלים חאג' יחיא מטייבה.
עבד אלחלים חאג' יחיא: כמו שאמרתי בוועדה המיוחדת להתמכרות בני נוער לסמים ואלכוהול ב-19 באוקטובר בכנסת, הסמים הם גורם עיקרי להתפשטות הפשע בחברה הערבית וגם בחברה היהודית.
עבד אלחלים חאג' יחיא: למה?
עבד אלחלים חאג' יחיא: כי בימים האלה אין פיקוח על השימוש בסמים, אין מודעות לקהילה, החינוך לא נוגע בנושאים האלה בבתי הספר כמו שצריך ולפעמים יחס ההורים עם בניהם בבתים גם משפיע.
עבד אלחלים חאג' יחיא: זה אומר שבני נוער יצטרכו להילחם בפשע במשפחתם, בבתי הספר שלהם וגם ברחוב.
עבד אלחלים חאג' יחיא: אם אנחנו מסתכלים אנחנו רואים שאנשים רבים נהרגו על ידי אנשים שהם לא היו בתודעתם בגלל שימוש בסמים או באלכוהול.
עבד אלחלים חאג' יחיא: כמה נשים נהרגו על ידי בעליהם כשהיו מחוסרי הכרה בגלל שהשתמשו בסמים?
עבד אלחלים חאג' יחיא: הרבה מקרים, ולא ראינו שום שינוי.
עבד אלחלים חאג' יחיא: עכשיו כאן בוועדה למיגור הפשע בחברה הערבית אנחנו צריכים למצוא פתרונות לבעיה זו וחובתנו כבני נוער ונציגים של כל הצעירים, בנים או בנות, ערבים או יהודים, זה לעבוד ולשנות את המצב הזה שאנחנו חיים בו בתקופה זו.
עבד אלחלים חאג' יחיא: אני כעבד אלחלים, כבן נוער שחי בחברה שיש בה שימוש בסמים ואלכוהול וגם יש הרבה פשע והרג ושמייצג את החברה הערבית אומר שצריך לעשות הדרכות לבני נוער וגם להילחם ולפקח על המצב וכולנו מלאי תקווה שהמצב שלנו ישתפר.
מיכל וונש: תודה רבה לך, עבד, ותודה רבה על הדברים החשובים.
מיכל וונש: אנחנו נפנה לדביר בן זאב, יו"ר מועצת התלמידים והנוער המחוזית, מחוז התיישבותי.
מיכל וונש: דביר, בוקר טוב.
דביר בן זאב: פאטמה כן נמצאת.
מיכל וונש: אוקיי, אז תמצאו בינתיים את פאטמה.
דביר בן זאב: אני אדבר קצר, בשביל שגם פאטמה תספיק.
דביר בן זאב: את ההשפעה והקשר בין סמים ואלכוהול, זה שהם משנים וגורמים לנו להזות ולא לתפוס את המציאות כראוי, בין אם זה מה שנקרא פתיל יותר קצר, או לא להבין בדיוק את הסיטואציה החברתית שבה אנחנו נמצאים, זה משהו שידוע לכולנו ואני מאמין שהגורמים המקצועיים יתייחסו לזה בהמשך ולכן אני כן אשמח לתת את הנקודה של בני נוער ולומר עוד פעם שגם כשאנחנו מתייחסים לנושא הזה מה שחשוב זה הצורך לדבר בשפתם של בני הנוער, וכרגע אנחנו יודעים שבני הנוער כן משתמשים בסמים ואלכוהול וכן נגררים לאותם אירועים.
דביר בן זאב: אני זוכר שאחת הנציגות אמרה פה משפט שממש ככה נחרת בזיכרון שלי, זה איך להגיב כשחבר שלי השתכר ומתחיל להקיא או מתעלף, זאת אומרת אין להם את הכלים.
דביר בן זאב: אנחנו חייבים לצאת בקמפיין הסברה שהמטרה שלו למנוע, אבל אנחנו קודם כל צריכים לתת כלים שהמטרה שלהם תהיה לטפל בגורם, איך אנחנו נדע בתור בני נוער, השגרירים שכן נמצאים שם ולא השתמשו בחומרים מסוכנים, או באופן מאוד מאוד מבוקר ויישארו בשליטה מה שנקרא, איך הם יוכלו לדעת לעצור את החברים שלהם כשצריך, איך הם יוכלו לדעת למנוע את אותם אירועי אלימות, איך הם יוכלו לדעת לעצור במידת הצורך כי אלה כלים שלא נותנים.
דביר בן זאב: כל עוד התופעה המסוכנת הזאת נמצאת בשטח, כמו שנאמר, צריך לטפל בסימפטום, אבל צריך גם לטפל בגורם וזה חייב להגיע ביחד, קודם כל להבין איזה כלים פרקטיים אנחנו יכולים לתת לנוער לא בקטע של לתת לגיטימציה, אלא בקטע של לעשות רגע איזה שהוא תעדוף, אם עדיף שימשיכו אותם אירועי אלימות ואותם מצבים או שעדיף לתת להם את הכלים איך להימנע ומשם, אחרי שאנחנו הצלחנו ליצור שפה משותפת לבני הנוער, להתחיל בתהליך של מיגור אותה תופעה על ידי קמפיין רחב.
דביר בן זאב: כמו שנאמר בוועדות הקודמות, קמפיין הסברה רחב, אותו תהליך חייב להגיע יחד עם אכיפה רחבה.
דביר בן זאב: ולפני שהלכנו לבני הנוער אני כן אשמח לומר, מיכל, תודה לך עוד פעם על הפורום שאת מאפשרת לבני הנוער להשתתף ולקחת חלק, ותודה לך, מנסור, שאתה מיישם הלכה למעשה את מה שמיכל עושה וגם מכניס לוועדה שלך את החשיבות הענקית, לטעמי, בשיתוף של בני נוער, מה שמיכל אומרת, עלינו ולא בלעדינו, כי זה באמת באמת חשוב.
דביר בן זאב: וכמו שכבר אמרתי, אני מתפלל ליום שזה יהיה לגיטימי לחלוטין שבני נוער יישבו בוועדות שנוגעות אליהם ויביעו את הקול שלהם.
דביר בן זאב: אני מודה לכם מאוד על זה שאתם מתחילים דרך חדשה וחשובה מאוד.
דביר בן זאב: ואני אומר תודה לכל בני ובנות הנוער שעושים יחד איתנו את המהפך הזה וגורמים לקול שלנו להישמע.
מיכל וונש: ואני אומר, גם בשם מנסור ידידי, שאנחנו בסופו של דבר פה כדי לעשות את מה שאנחנו מחויבים לעשות, לבצע את השליחות שלנו לטובת כלל אזרחי מדינת ישראל ללא הבדל.
מיכל וונש: זאת השליחות של כולנו ואנחנו מעריכים את זה שאתם משתתפים ואתם בסופו של דבר כולכם, כל בני ובנות הנוער, גם התקווה וגם ההשראה וגם המחויבות המשותפת לכולנו, חרדים, ערבים ויהודים ושאינם דתיים וכמובן גברים ונשים, כולם, ולכן אנחנו אלה ששמחים על השתתפותכם.
מיכל וונש: פאטמה זאמל, בינתיים אם הצלחנו למצוא אותה בזום, אני אשמח לשמוע גם אותה.
מיכל וונש: בוקר טוב, פאטמה.
פאטמה נידאל זאמל: שלום לכולכם.
פאטמה נידאל זאמל: קוראים לי פאטמה זאמל, אני סגן מועצת התלמידים והנוער המקומית בכיתה י' ונציגה מחוזית במחוז הצפון.
פאטמה נידאל זאמל: אני עדיין בכיתה י' ואני ערבייה, אז השפה העברית היא לא שפת האם שלי אז אם נתקעתי פה ושם סליחה.
פאטמה נידאל זאמל: הרבה מכם דיברו שהחינוך בבית או בבתי הספר היא הנקודה המרכזית כדי להפחית את תופעת האלימות והסמים.
פאטמה נידאל זאמל: כן, אני מסכימה איתכם, זו נקודה כל כך חשובה, אבל היא לא הנקודה המרכזית כי אני היום מאמינה שגם הכביש מחנך.
פאטמה נידאל זאמל: כשאנחנו מגיעים לגיל 16, 17 ואפילו 14, יוצאים מחוץ לבית ואז הסביבה המוסרית שהיא מחוץ לבית בטח שהיא משפיעה עלינו.
פאטמה נידאל זאמל: אם הייתה נותנת את האפשרות להיכנס לעולם הפשע ולאלימות ולסמים ולסחר בנשק או סמים זה נותן להרבה צעירים או לדור שלם להידרדר לתהום שאין לו סוף, בכך החברה נהרסת.
פאטמה נידאל זאמל: לדעתי כדי לשנות את המצב הקיים וספציפית במגזר הערבי צריך לשנות את האווירה בכביש והסביבה מחוץ לבית.
פאטמה נידאל זאמל: אני אבהיר את עצמי בשלוש נקודות אלה.
פאטמה נידאל זאמל: אחת, החקיקה של המדינה ובתי המשפט נותנים עונשים קלים לעבריינים.
פאטמה נידאל זאמל: לדוגמה אדם שסחר בסמים מקבל עונש כמה חודשים של עבודת שירות והחברים שלו והסביבה שלו רואים שהוא קיבל עונש קל, אז הם מחקים אותו וזה מזמין אותם לעולם הפשע.
פאטמה נידאל זאמל: בעיניי אם כל עבריין היה מקבל עונש תואם לעבירה שהוא ביצע זה מבטיח ועוזר לשנות את המצב הקיים.
פאטמה נידאל זאמל: שתיים, הרשלנות של המשטרה כלפי העבריינים במגזר הערבי.
פאטמה נידאל זאמל: למשל החזקת נשק לא מאושר ואי עקביות בהרבה תיקי רצח במגזר הערבי.
פאטמה נידאל זאמל: אני רואה שפחות מעניין אותם המקרים של הפשע במגזר הערבי וזה ממש ממש מדאיג אותי כערבייה.
פאטמה נידאל זאמל: שלוש, יוקר המחיה במדינה זו.
פאטמה נידאל זאמל: אנחנו חיים במדינה מהיקרות בעולם.
פאטמה נידאל זאמל: למשל המדינה גובה הרבה מסים, הרבה סוגים של מסים מהאזרח, חשמל ומים יקרים מאוד, ארנונה, דלק, מזון, סוגי ביטוח, לעומת זאת האזרח מקבל משכורת נמוכה יחסית להרבה מדינות בעולם.
פאטמה נידאל זאמל: זה מזמין הרבה אנשים ובמיוחד צעירים להיכנס לעולם הפשע כי מרוויחים הרבה כסף במהירות ובקלות.
פאטמה נידאל זאמל: בסוף כולי תודות לכולם, זהו, תודה.
מיכל וונש: תודה רבה, פאטמה.
מיכל וונש: אני עוד מעט מסכם את כל מה שאנחנו לומדים מכולכם וחשוב שנתייחס, אבל באמת נגעת בכמה נקודות מאוד חשובות ואני אתייחס אליהן כשאני אסכם את מה ששמענו מבני הנוער שחשוב שגורמי המקצוע גם ייתנו את דעתם על מה שנאמר פה.
מיכל וונש: אנחנו עוברים לאריאל כהן, יושב ראש הוועדה לאתיקה ומשפט במועצת התלמידים והנוער המחוזית, מחוז צפון ונציג המגזר הדתי.
מיכל וונש: בוקר טוב, אריאל.
אריאל כהן: בוקר טוב, שלום לכולם.
אריאל כהן: אני רוצה להתחיל את דבריי בסיפור אישי וקצרצר על הנושא.
אריאל כהן: לפני כחצי שנה יצאנו מספר חברים בערב שישי ומתוכם שניים-שלושה חברים החליטו לעשן ולשתות והכול באמת היה טוב עד ששמנו לב שהם ממש שיכורים והחלטנו לקפל הכול וללכת הביתה.
אריאל כהן: בדרך חזרה ראינו קבוצה של נערים בגילנו והתחיל בינינו ויכוח, אותם נערים ששתו ועישנו איבדו את העשתונות ופשוט התחילו להרביץ אחד לשני, פשוט התחילו לריב.
אריאל כהן: החברים השניים, אנחנו, נאלצנו להפריד ביניהם.
אריאל כהן: המריבה נגמרה כמו שהיא נגמרה והצלחנו להפריד ולסיים בשלום את הערב.
אריאל כהן: אני אומר בשלום במרכאות, כי עדיין הייתה אלימות והכול, אבל, ויש אבל גדול, מציאות כזאת היא מציאות יום יומית, בני נוער שמעשנים ושותים ומשתמשים בחומרים מסוכנים אינם אחראים למעשים שלהם, נקודה.
אריאל כהן: הם חיים באשליה זמנית ותחושת הביטחון שלהם גוברת ודבר זה מוביל לתוצאות איומות כגון אלימות, אונס, הטרדות מיניות ועוד ועוד.
אריאל כהן: כאן בא התפקיד שלנו כמובילי נוער ומובילי ציבור, למגר את השימוש בחומרים מסוכנים ואת האלימות כלפי כל אדם ואדם ולאכוף את השימוש בסמים ואלכוהול כי אנחנו לא רוצים עוד מקרי רצח, אנחנו לא רוצים עוד מקרי אלימות ואנחנו לא רוצים עוד הטרדות מיניות כי בסופו של יום אנחנו לא רוצים לראות את הנוער, את דור העתיד, זרוק שתוי ומסומם ברחובות.
אריאל כהן: ולסיום באמת ברצוני להגיד תודה לך, חברת הכנסת מיכל קוטלר, על קיום הוועדה והחשיבות שאת מזמינה אותנו, את בני הנוער, ובאמת נאחל לכולנו מציאות ללא אלימות וחזרה לשגרה מהירה.
אריאל כהן: תודה לכולם.
מיכל וונש: תודה לך, אריאל.
מיכל וונש: אני באמת אסכם את כל דבריכם בסוף, אז אני אתייחס לדברים כמכלול.
מיכל וונש: שקדי הכט, יו"ר הוועדה לאתיקה ומשפט, מחוז חיפה.
שקדי הכט: שלום לכולם, שלום, מיכל.
שקדי הכט: אני שקדי הכט, תלמידת כיתה י"ב בבית ספר ליאו בק בחיפה.
שקדי הכט: אני גם רוצה להתחיל בסיפור אישי.
שקדי הכט: אני וחברות הסתובבנו בעיר שלנו בערב שישי, סתם הלכנו לעשות סיבוב, פתאום פגשנו חבורה של ילדים שיכורים שבסופו של דבר לא היה שום אינטראקציה במזל, אבל אלימות יכולה להיות גם מילולית ולא רק פיזית והגענו למצב מאוד מאוד לא נעים שאנחנו עוברות ליד חבורת ילדים, בנים ובנות, והם מתחילים לקלל אותנו ולבוא ואחד הבנים כמעט הרביץ לחברה שלי.
שקדי הכט: מה בעצם אני רוצה להגיד בסיפור הזה?
שקדי הכט: אנשים יותר תוקפנים בהשפעת אלכוהול, זה מוכח.
שקדי הכט: גם בני נוער יחסית בתקופה הזאת הרבה יותר תוקפנים, בני נוער יושבים רוב היום בבית בלי מעש, כולם במחשבים, לא יוצאים ומרגישים אבודים, אבודים במערכת החינוך, במשפחה ומרגישים כעס כלפי כולם.
שקדי הכט: הם מרגישים שאין להם למי לפנות, אז בהרבה מאוד מקרים הם הולכים לחומרים מסוכנים ובדרך כלל הם לא עושים את זה ביחידים, הם עושים את זה בקבוצות ושם זה המתכון לאסון כי שם יכולה לקרות אלימות גם לאנשים אחרים וגם אחד כלפי השני.
שקדי הכט: בעצם למה הולכים בדרך כלל לחומרים מסוכנים?
שקדי הכט: הם חושבים שזה סוג של ריפוי עצמי.
שקדי הכט: מה שזה עושה זה בדיוק ההיפך, ברגע שלוקחים סמים או חומרים מסוכנים הדבר הזה משפיע על ההליכים המנטליים ועל התנהגות האדם ומשנה את המצב בתודעה.
שקדי הכט: כשהתודעה משתנה הדבר הזה יכול לבוא או להיי מטורף, סליחה על המילה, או לאלימות.
שקדי הכט: בני נוער שותים, אין מה לעשות, אם זה כוס יין בשישי עם המשפחה או אם זה בספסל בגן משחקים אצל חברים.
שקדי הכט: אני כבר אומרת פה ועכשיו, ההרצאות בבית ספר זה לא עוזר, על בשרי אני אומרת לכם, ברגע שאומרים לבני נוער לא לשתות או לא לקחת חומרים מסוכנים, תאמינו לי שזה לא עוזר, על בשרי.
שקדי הכט: בני נוער צריכים לדעת לשתות נכון.
שקדי הכט: ברגע שבני נוער יידעו לשתות נכון מקרי האלימות יירדו כיוון שהתודעה של בני הנוער פחות תשתנה.
שקדי הכט: בני נוער בתקופה האחרונה עוברים תקופה נפשית מאוד מאוד קשה, בתקופת הקורונה אנחנו בבית כמעט רצוף מחודש מרץ, בני נוער עייפים, מתוסכלים, על חברים, על משפחותיהם ועל משרד החינוך ובסופו של דבר חלק מהם מידרדרים לחומרים מסוכנים.
שקדי הכט: בעיניי אני חושבת שצריך להקדים תרופה למכה, אני חושבת שצריך לפתוח קבוצות תמיכה עם יועצות בית ספריות או יועצות מומחיות לתלמידים ופשוט לפרסם את זה בכל מקום בישראל.
שקדי הכט: נכון, זה לא יגיע לכל בני הנוער, ואם זה יגיע גם חלקם לא יילכו, אבל בסופו של דבר בני הנוער בישראל צריכים עזרה.
שקדי הכט: בני נוער שאין להם לאיפה לפנות ורוצים לעשות שינוי ולא לפנות למדרון החלקלק של החומרים המסוכנים יבואו וינסו לעזור לעצמם.
שקדי הכט: בסופו של דבר, לסיכום אני אגיד, שאני לא חושבת שצריך להגיד לבני נוער לא לשתות, אני חושבת שכדי למגר את האלימות אצל בני הנוער צריכים ללמד אותם איך לשתות אלכוהול בצורה אחראית ומבוקרת ולא ללכת על דרך השלילה ולהגיד להם לא, כי על בשרי אני יודעת שזה לא יעזור.
שקדי הכט: אני רוצה להגיד תודה רבה על ההזדמנות לדבר ויום נעים.
מיכל וונש: תודה רבה, שקדי.
מיכל וונש: אנחנו נשמע עוד מעט מגורמי המקצוע השונים.
מיכל וונש: כפי שאמרתי, חלק ממה שהוועדה מנסה לאתגר בתפיסות שלנו כחברה בעצם בא לידי ביטוי בשם הוועדה והיא הוועדה המיוחדת להתמודדות עם סמים ואלכוהול.
מיכל וונש: זה קצת מתחבר לסיפא של דברייך, זאת המציאות, אנחנו צריכים קודם כל להכיר בה כדי להתמודד איתה.
מיכל וונש: אנחנו נשמע עוד מעט מגורמי המקצוע לגבי מה נעשה ומה ניתן לעשות טוב יותר גם אחרי שנשמע מכולכם.
מיכל וונש: האחרונה מבני הנוער ובנות הנוער שמשתתפים ומשתתפות איתנו כאן הבוקר היא כריסטינה עית נציגת החברה הערבית במחוז צפון.
מיכל וונש: בוקר טוב, כריסטינה.
כריסטינה עית: אני כריסטינה עית מכפר מסעדה ברמת הגולן.
כריסטינה עית: האלימות במגזר הערבי ממשיכה להשתולל, רצח רודף רצח והשימוש בנשק אקדחים ומקלעים הוא עניין של שגרה יומית.
כריסטינה עית: האלימות והאבטלה הם בעיקר שמעסיקים היום את החברה הערבית.
כריסטינה עית: אין תקציבים לערבים להקים מקומות בילוי, סדנאות, מודעות חברתית ופעולות להוצאת אנרגיה.
כריסטינה עית: תודה רבה.
מיכל וונש: אם אני רוצה רק אולי לגעת בכמה מהנקודות החשובות שהעלו בני הנוער לפני שאני עוברת לגורמי המקצוע.
מיכל וונש: זה בעצם דיון מתמשך עם הרבה מאוד מגורמי המקצוע שנמצאים איתנו וגם חלק מבני הנוער על ההכרח באיזה שהוא קמפיין הסברה בשפת בני הנוער, ואני אוסיף, אחרי הדיון האחרון שלנו, במקומות שנמצאים בני הנוער, ולזה אני מתכוונת גם לרשתות החברתיות ולא בהכרח רק מה שקורה מחוצה להן, שלכך אנחנו כבר התחלנו לתת את הדעת, הפער הזה שבין המקומות שבהם בני הנוער צורכים את המסרים והאמצעים שבהם אנחנו משתמשים, האמצעים המסורתיים, בין אם זה מערכי שיעור או טלפון לסיוע, בניגוד למקומות שבהם נמצאים בהם בני הנוער, הכלים שהתייחסו אליהם הרבה מאוד מבני הנוער.
מיכל וונש: ואגב, אני רוצה שוב לציין את החשיבות של השיח הזה כי ללא הבדל, ערבים ויהודים, דתיים ושאינם דתיים, חרדים, כולם.
מיכל וונש: כל המנעד של בני הנוער שאנחנו שומעים מהם מודעים לכך שהנושא הזה מתעלה מעל ההבדלים לכאורה בינינו ואנחנו צריכים להתייחס אל הנושא הזה באופן ספציפי, ובכלל, אני הייתי מציעה, בטח ובטח לנושא הזה, בצורה כזאת שאין בינינו הבדלים, עם ההתאמות כמובן השפתיות וההנגשה וכו'.
מיכל וונש: אנחנו שמענו על הכביש כמחנך, אם לשאול את מילותיה של פאטמה, הכביש כמחנך, אני חושבת שיש פה הכרה בכך, גם הכביש ברחוב, וגם הכביש הווירטואלי שהתייחסנו אליו.
מיכל וונש: אני חושבת שיש בכך אמירה גם מאוד מאוד חזקה כיוון שלא הכול קורה בבתים ובמערכת החינוך ויש פה איזה שהיא קריאה לאחריות חברתית כללית ולא להעברת האחריות כל פעם מאחד לשני, זה משרד החינוך וזה המשפחות.
מיכל וונש: יש פה קריאה ממש גדולה מתוך בני הנוער לשינוי האווירה שהוועדה קוראת לו כל הזמן ואני בטוחה שגם בוועדה של חברי מנסור הדיון נסוב סביב האחריות שאנחנו צריכים לקחת לשינוי האווירה הכללית ולא רק לתופעה, כפי שהוא פתח בדבריו, בסיומה, לסימפטומים, אלא למקור שלה.
מיכל וונש: ובאמת העלו פה גם בני הנוער, אני אשתף את חברי, גם בנושא של החקיקה וגם בנושא של האכיפה וגם בנושאים רחבים יותר, של יוקר המחיה במדינת ישראל.
מיכל וונש: רק הבוקר שמעתי שמבקר המדינה הולך להתייחס ספציפית לנושא של האכיפה, האכיפה החסרה נקרא לה, בחברה הערבית, ואת הנושא של החקיקה אנחנו לוקחים מאוד מאוד ברצינות.
מיכל וונש: אני רוצה לומר, ואני אומרת את זה כמשפטנית, הרבה פעמים אני מוצאת את עצמי אומרת את זה, החוק הוא לא תמיד הפתרון, אנחנו פה מדברים על כל המנעד של הפתרונות שחייבים לתת עליהם את הדעת, אבל גם החוק הוא פתרון ובטח ובטח האכיפה ברגע שיש חוק שצריך ליישמו באופן שווה על כולם.
מיכל וונש: אני אומרת שאני פה יוצאת בכל פעם גם עם תחושת אחריות ומחויבות יותר גדולה, אבל גם עם הרבה מאוד תקווה, כי מה שאני שומעת מבני הנוער, ועוד מעט נבקש מגורמי המקצוע כמובן להתייחס, זה הנכונות לקחת אחריות, של כל בני הנוער, על כל מה שקורה ביום יום שלהם, כמובן גם לקיחת אחריות על התודעה והמודעות לקשר שבין השימוש באלכוהול ובסמים, ואני אומר שאלכוהול ביתר שאת היום, אנחנו יודעים, ובין אלימות.
מיכל וונש: הנכונות שלהם לקחת אחריות מחייבת אותנו עוד יותר.
מיכל וונש: כך אני אומרת לנו ולגורמי המקצוע שנמצאים איתנו, כיוון שיש לנו שותפים, שותפים נכונים, לקחת אחריות.
מיכל וונש: הייתה פה עוד התייחסות מאוד חשובה, ולא סתם, כפי שאמרתי, אנחנו מקיימים את הדיון דווקא עכשיו בתקופת הקורונה, התקופה הזאת מלווה גם בכעס וגם בחרדות וגם במשבר נפשי שמשקף את המשברים האחרים, הכלכלי והבריאותי, ואני אומר ביתר שאת אצל בני הנוער, המשבר הזה משתקף עוד יותר כי הם נמצאים במקום, ואנחנו שומעים את זה גם מהם, לא רק עליהם, במקום שבו גם בבתים עצמם הוא גדול, גם בריאותי, גם כלכלי, וגם במקום הזה של ואקום, של אין מסגרות, של ריק, ואין דבר כזה ריק, אנחנו יודעים.
מיכל וונש: הפנייה שלהם לשימוש בחומרים הממכרים ומהם גם לאלימות היא גדולה מאוד, הקורלציה היא מאוד מאוד גבוהה.
מיכל וונש: ועלו פה גם הצעות פרקטיות לקבוצות תמיכה עם יועצים ויועצות וכו', כמובן לסדנאות ולמקומות בילוי ייעודיים גם בתקופה הזאת, ואולי ביתר שאת בתקופה הזאת.
מיכל וונש: אז אנחנו נפנה לגורמי המקצוע שאני מאוד אשמח שיתמקדו בנושא הדיון של היום.
מיכל וונש: אני יודעת שיש לנו מין רצף דיונים והכול קשור בכול.
מיכל וונש: אני רוצה רק לומר כמה נתונים וכרגיל אני אבקש מגורמי המקצוע גם לתקן או גם להעשיר אותנו בנתונים נוספים.
מיכל וונש: אנחנו יודעים שלמרות שאלכוהול, באופן ספציפי אני מתמקדת בו רגע, הוא חומר חוקי הוא גם סם שגורם ועלול לגרום להתמכרות.
מיכל וונש: מי שנתון להשפעת אלכוהול נמצא במצב של כושר שיפוט לקוי ואובדן שליטה ואנחנו יודעים שלעתים רבות התנהגותו מסוכנת לעצמו ולאחרים.
מיכל וונש: מעבר לסיכון באלימות כמובן עקב כושר שיפוט לקוי קטינים המרבים לשתות חשופים לסכנת התמכרות שמתוך המקום הזה גם הדיונים פה בוועדה, מתוך הפוקוס בהתמכרות, התמכרות עתידית לאלכוהול ולסמים.
מיכל וונש: זאת אומרת גם הרצף, אם נרצה, בין השימוש בחומרים הממכרים קיים.
מיכל וונש: ההשלכות של צריכת אלכוהול בקרב בני הנוער כמובן כוללת גם מעורבות בתאונות דרכים, בריונות, הידרדרות לשימוש בסמים, אלימות ואובדנות.
מיכל וונש: להתנהגות אלימה בעקבות צריכת אלכוהול מופרזת יש גם הסבר ביולוגי, ופה אני מאוד מאוד מתחברת גם לדבריה האחרונים, אני חושבת שזאת הייתה כריסטינה, ואולי זו הייתה שקדי דווקא, לשינוי התפיסה, כיוון שזה לא שאנחנו באים בהאשמה, אנחנו גם חייבים לקחת בחשבון, בשינוי תפיסתי שלנו, של החברה, את מה שאנחנו יודעים היום רפואית, ביולוגית, מבחינת התפתחות המוח, שתיית אלכוהול קשורה לירידה של רמת הסרוטונין בגוף, חומר כימי שנמצא במוח ומווסת את התנהגות האדם וירידתו עלולה אכן לגרום להתנהגות אלימה.
מיכל וונש: חשוב לציין וצוין פה הקשר עם האלימות המינית, זאת אומרת אלימות מינית היא רק עוד סוג של אלימות, וחשוב להבין גם את זה.