GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל וונש: אני אשמח אם תתייחסו, אם אתם יודעים או מרגישים, שנעשו כל מיני התאמות בהנגשת המידע לתקופה הזאת, לא משנה אם זה מערכים שמגיעים אליכם בצורה אחרת תוך שימוש טכנולוגי ומה נעשה באמת ברמה של המניעה בצורה פורמלית ובצורה בלתי פורמלית והאם התוכניות השונות מגיעות אליכם ואיך הן מגיעות אליכם ואיך הן יכולות להגיע אליכם בצורה נכונה יותר.
מיכל וונש: אני חושבת שאני פותחת פה את הדיון, אני יודעת שאתם תתייחסו לדברים מהפרספקטיבה שלכם, בבקשה תרגישו שאתם יכולים לומר את מה שעל ליבכם, לא צריך לסנן, אני ילדה גדולה ואני יכולה לשמוע את כל מה שיש לכם לומר וגם הגורמים השונים נמצאים פה הם פה כדי לשמוע.
מיכל וונש: אנחנו ננהל את הדיון בכך שנראה לי שמי שירים יד בצ'ט או בזום אנחנו לפי איזה שהוא סדר נקרא לו ובנוסף לי יש את הרשימה שממנה נתחיל.
מיכל וונש: נמצא איתנו דביר ואנחנו נתחיל איתו, כי בעצם איתו התחלנו את השיח הזה ואני מאוד מודה לך, דביר, שסייעת לנו לכנס את כולם בצורה הזאת.
דביר בן זאב: בשמחה, בוקר טוב.
דביר בן זאב: בכיתה א' אני זוכר שהמחנכת חילקה לנו סוכריות כי הצלחנו במבחן, למדתי מזה על הצלחה ואדיבות.
דביר בן זאב: בכיתה ה' אני זוכר שהמחנך שלי עזר לי לקום כשנפלתי, למדתי מזה על אמפתיה ורגישות לאחר.
דביר בן זאב: בכיתה ח' אני זוכר שהמחנכת שלי עישנה בכניסה לשער בית הספר, למדתי מזה שזה לגיטימי ומעשה חינוכי.
דביר בן זאב: כל הדיונים שאנחנו היינו פה בוועדה ואנחנו באמת ראינו איזה שהיא עלייה מאוד מרשימה בשימוש של בני נוער בחומרים מסוכנים, במיוחד בקורונה ובכללי, כעלייה חדה שנמשכת בכל השנים ואנחנו ראינו, בגלל זה אנחנו גם כינסנו בהחלטת הדיון הזה שהכותרת שלו זה חינוך והשפעת הסביבה כי ברור לכולנו הקשר הישיר ומה שדורש בשביל למגר את התופעה הזאת זה חינוך נכון וזה חינוך שישפיע גם על הסביבה על מנת שאנחנו נצליח למגר ולהוריד חזרה באמת את השימוש בחומרים מסוכנים כמו שאנחנו רואים אצל בני נוער, במיוחד בתקופה הזאת.
דביר בן זאב: כמו שהסרטון מציג וכמו שדנו בדיונים הקודמים, יש עלייה חדה ומתמדת.
דביר בן זאב: כשאנחנו מסתכלים על הרשתות החברתיות, האכיפה שם לא קיימת, זאת אומרת בני הנוער נמצאים ברשתות החברתיות, במיוחד בזמן הקורונה, הם נמצאים שם זמן עודף בגלל הזמן שהם נמצאים בבית, לא מתקיימת שם איזה שהיא אכיפה ודמויות ההערצה, הדמויות שמשפיעות על בני הנוער, אין להם שום סינון לגבי התכנים שהם יכולים להציג.
דביר בן זאב: משמע ילד בכיתה ה' או ו' כבר יכול להיחשף לזה שגיבורי הרשת שלו משתמשים בחומרים מסוכנים ומשם הדרך בתפיסה שלו היא סלולה ולכן צריך להבין איך מצליחים לעשות סינון ואכיפה גם ברשתות החברתיות.
דביר בן זאב: אני רוצה להעלות בפני הוועדה מקרה מצער מאוד שהגיע אליי בשבוע שעבר.
דביר בן זאב: שמעתי על מקרים שמורות מעשנות בזום מול התלמידים.
דביר בן זאב: לא רק שההשפעה החינוכית שיש לזה היא אבסורדית, גם זה שהן מעשנות בתוך הבית והנזק כפליים ואיפה הן מעשנות את זה.
דביר בן זאב: זאת אומרת בתוך בית הספר אסור להן לעשן, אבל עכשיו אנחנו הגענו לגבולות שהם מטשטשים ויש פה ניצול לא תקין של הדבר הזה וצריך גם פה לשים את הדגש כי כמו שאמרת, אנחנו נצטרך להתרגל למציאות הזאת ונכון לעכשיו זה אבסורד שמורה יכולה לשבת ולעשן בזום בתוך הבית אל מול התלמידים שלה.
דביר בן זאב: אני כן אשמח להתייחס לנקודה שאנחנו ראינו עמותות שעוזרות לנוער בסיכון שהראו עלייה חדה בהתנהגויות בסיכון, לא רק מבחינת שימוש בחומרים מסוכנים של בני ובנות נוער בתקופה האחרונה, שזה, כידוע לנו, משליך ישירות גם על השימוש, ואני קורא לוועדה לדון מה עושים עם הדבר הזה כי בסופו של דבר ברגע שאנחנו כן נצליח לתת את המענה החינוכי המתאים לאותה סוגיה אנחנו גם נוכל להוריד את השימוש בחומרים מסוכנים.
דביר בן זאב: אני כן אתחיל לסכם כי אני רוצה שכל בני ובנות הנוער שהגיעו איתנו לדיון יצליחו גם לדבר.
דביר בן זאב: אני אגיד שמבחינה פרקטית המענה שצריך לתת כרגע זה קודם כל מענה של שימוש נכון, זאת אומרת כל הנתונים מראים שהמצב הוא קיים, אין דרך ליפות את זה, כרגע בני ובנות נוער משתמשים בחומרים מסוכנים.
דביר בן זאב: צריך קודם כל להתחיל תהליך של: הבנו שאתם משתמשים, בואו תראו איך משתמשים נכון, ולאחר מכן להתחיל תהליך מניעה כי אחרת אנחנו פשוט נפסיד את שני הדברים.
דביר בן זאב: עוד נקודה שאני רוצה להגיד מהבחינה הפרקטית זה שחינוך לא יבוא בלי אכיפה.
דביר בן זאב: חייבים לקשר את שני המושגים האלה ביחד ולהגיש את שניהם ביחד ולדאוג שלא ייצא פה דור חבוט מכל עבר כי, כמו שאמרתי בוועדות הקודמות, הדור הזה באמת יוצא חבוט מכל עבר ואנחנו לא יכולים להפקיר אותו גם בשטח הזה.
דביר בן זאב: בהזדמנות זו אני רוצה לומר תודה רבה לכל בני ובנות הנוער שבחרו להצטרף לדיון הזה ולדאוג לחברים ולחברות שלהם ובאותה נשימה לדאוג למיליון בני ובנות נוער במדינת ישראל.
דביר בן זאב: מבחינתי זו ההוכחה שהשינוי בתפיסת החברה שלנו והיכולת להוריד את הנתונים המדאיגים שהציגו לנו היא קיימת וממשית ואני רוצה להודות לכם שהצטרפתם.
דביר בן זאב: ואני רוצה להודות לך, יושבת ראש הוועדה, מיכל, שאת מאפשרת באמת את הדיון הפתוח הזה לכל בני נוער ואני מאחל לנו שנדע ימים טובים יותר.
מיכל וונש: טוב, חברי עוד לא זכה לשמוע אותך, אבל כשאלה הם בני הנוער וזה דור העתיד, דביר כבר שמע אותי, את זה אני אומרת לכולכם, אשרינו.
מיכל וונש: אנחנו יודעים שאנחנו נדרשים לקחת את אותה אחריות אישית, אני לא רוצה לדבר יותר מדי, אבל אני כן רוצה להתייחס בעצם לנקודות שהעלית, דביר, ולומר שמדובר בשתי מילים, באחריות ובאחריותיות, מהמורה ועד הרשתות החברתיות.
מיכל וונש: האחריות היא אישית הרבה פעמים, או אחריות חברתית, או אחריות מוסדית או אחריות של הרשתות החברתיות מהבחינה הזאת, אבל יש גם מושג שנקרא אחריותיות, אקאונטביליות, וזאת כבר האחריות שלנו, גם כרשות מפקחת וגם כרשות מחוקקת, להבטיח, ודיברת על זה גם קצת, ביישום ובאכיפה.
מיכל וונש: נכון שחייבת להיות מדיניות ברורה ונכון שחייבת להיות אכיפה שוויונית ועקבית של אותה מדיניות ברורה ונכון שלא מספיק חינוך והנגשה של מידע, אלא כמובן גם טיפול.
מיכל וונש: שתי המילים שאני לוקחת גם כהשראה מהעובדה שכולכם פה איתנו וגם כמחויבות שלנו, ועוד מעט גם חברי ידבר ויתייחס לדברים שאנחנו נשמע משניכם לפני שנמשיך לשאר בני הנוער, הן המילים אחריות, אחריות של כל אחת ואחד מכם שפה איתנו הבוקר, ואני חושבת שאנחנו למדים מכם אחריות אישית מהי.
מיכל וונש: וגם אחריותיות, זאת אומרת אנחנו צריכים לדרוש ולבקש מכל הגורמים, משרדי הממשלה השונים, הרשתות החברתיות, לקחת את האחריות ולדרוש מהם לקחת את האחריות ולבצע אותה.
מיכל וונש: הצטרף אלינו בינתיים עוד חבר כנסת.
מיכל וונש: אני כן רוצה שנשמע מאיתי ואז חברי הכנסת יתייחסו גם לדבריכם ונמשיך עם שאר בני הנוער שנמצאים איתנו.
איתי קרויטרו: אוקיי.
איתי קרויטרו: אני לא אאריך בדברים מכיוון שדביר אמר לא מעט מהנקודות שרציתי לדבר עליהן, אבל אני כן אגיד כמה דברים.
איתי קרויטרו: מי שראה את הכתבה שאנחנו ראינו בחדשות 12 והופתע כנראה שלא נמצא עם בני נוער ולא עבד עם בני נוער.
איתי קרויטרו: זה לא מצב שנוצר בעקבות הסגר.
איתי קרויטרו: ואני גם כן רוצה להציג שיש חבורות בני נוער שמעשנים 70 גרם בשבוע, זה כן איזה שהוא מקרה קיצון, ויחד עם זאת זה ממשי וזה אמיתי וגם קודם לכן זה היה מקום פרוץ לחלוטין.
איתי קרויטרו: בן נוער שירצה לעשן חומר מסוכן יעשה את זה, זה לא משנה כמה אכיפה אנחנו נעשה, זה לא המקום האפקטיבי.
איתי קרויטרו: הדרך היא באמת לשנות איזה שהיא תפיסה, בדיוק כמו שדביר דיבר עליה.
איתי קרויטרו: התפיסה הזו יושבת בהרבה דברים.
איתי קרויטרו: אנחנו, כשאנחנו גדלים, התפיסה שלנו מתעצבת מהסביבה שלנו, בדיוק במה שעוסק הדיון הזה, וכאן נכנסת השאלה של איך אנחנו מדברים עם בני נוער ומתי אנחנו מגיעים אליהם.
איתי קרויטרו: רוב התכנים שבפועל מגיעים לבני נוער מגיעים בגיל 16, 17, 18, גילאי תיכון, זה גילאים שבהם התפיסה יחסית מעוצבת.
איתי קרויטרו: היום, כמו שדביר אמר, אני יכול עכשיו להיכנס לקבוצת טלגרם בגלל שאני רוצה להוריד סרט ויחד עם זאת פתאום מוסיפים אותי לקבוצה של סוחרים של קנביס או דברים בסגנון הזה, וזה קיים, וכולם נחשפים לזה.
איתי קרויטרו: עכשיו, לא רק שכולם נחשפים לזה, ילדים בגיל הזה, בטח בגילאי חטיבה ויסודי, כשהם נחשפים ברשתות החברתיות לווייפים צבעוניים שנראים להם נורא נחמדים ומתוקים ואין להם טעם ואין להם ריח ואז הם גם הולכים לבית הספר והם רואים את כל החבר'ה המגניבים והגדולים מעשנים ליד השער ואז את המורות גם מעשנות בשער, אז מן הסתם שזו תפיסה שתתעצב.
איתי קרויטרו: עכשיו השאלה זה, שכשאנחנו מגיעים למניפולציות המאוד מאוד מאוד מתוחכמות האלה שמפעילים אלינו, גם חברות הטבק וגם הסביבה שלנו, שיש בה איזה שהיא ציפייה חברתית לאשרר את הדבר הזה ולתת לו איזה שהוא מקום של כבוד, מה הכלים שלנו יש להתמודד עם זה?
איתי קרויטרו: התשובה לזה היא שהיום אין לנו.
איתי קרויטרו: אין לנו בגלל שהשיח הוא בעיקרו שיח נזפני, מה לא, 'אל תעשו ככה', כשאנחנו מגיעים אולי יש איזה שהיא הדרכה של האגודה למלחמה בסרטן כשאנחנו בכיתה ה' או ו', או משהו כזה, זו לא הדרכה שנותנת לנו איזה שהוא כלי כשאנחנו רואים מישהו מעשן להבין שהדבר הזה כנראה יגרום לריאות שלו לקרוס באיזה שהוא שלב.
איתי קרויטרו: זה שזה צבעוני לא הופך את זה לפחות מסוכן, וזה שיש לזה ריח של תפוח לא הופך את זה לפחות מסוכן ועכשיו באמת השאלה זה איך אנחנו נותנים כלים, והכלים האלה צריכים להגיע גם מההורים, גם להדריך את ההורים ודאי, ובעיקר בעיקר לדבר איתנו בשיח שהוא שיח חברתי, שהוא שיח פתוח, להביא אנשי מקצוע, לא תמיד מחנכים.
איתי קרויטרו: גם כשאנחנו מדברים על שיעורים של חינוך מיני ופגיעות מיניות לא תמיד מחנכים ויועצות יודעים לעשות את הדבר הזה.
איתי קרויטרו: הרבה פעמים יש גופים טובים וחכמים שיש להם ניסיון באיך לקיים את השיח החברתי והנכון עם בני נוער שנותן כלים להתמודד עם כל המניפולציות האלה.
איתי קרויטרו: וזה מה שצריך לעשות כמה שיותר מוקדם, כי כשנגיע לגיל 16 ו-17 היכולת שלכם להגיע אלינו תהיה מאוד נמוכה.
מיכל וונש: אני מקבלת את מה שאתה אומר ואני אומר, רק כשיקוף של מה שהוועדה הזו מתמקדת בו, זה קודם כל שאנחנו כבר לא הוועדה למלחמה בסמים ואלכוהול, זו הוועדה להתמודדות ולהתמודדות עם מציאות, היא מסתכלת למציאות בעיניים, בדיוק מה שאתם קוראים פה.
מיכל וונש: אני חושבת שזה מאוד חשוב, זה שינוי פרדיגמטי, המטרה היא לשנות את התפיסה, גם לשנות את התפיסה, ואתה צודק, יכול מאוד להיות שזה חלק משינוי התפיסה, מתי, וגם לשנות את התפיסה, להכיר בזה שזו מציאות ומה שאנחנו צריכים זה לתת את הכלים להתמודד עם המציאות הזאת ולא לנסות להילחם בה או להתעלם ממנה או להתכחש לה.
מיכל וונש: ובכך אני מקבלת בהחלט את הקריאה.
מיכל וונש: אני רוצה לאפשר לידידיי שהצטרפו אלינו וזה מאוד חשוב גם שמנסור פה וגם שיוסי פה.
מיכל וונש: אז, בבקשה, מנסור.
מנסור עבאס: תודה, מיכל.
מנסור עבאס: אני מברך אותך קודם כל על הדיון עצמו ועל ההזדמנות הזאת שאת נותנת לנו בעצם להקשיב לצעירים, לתלמידי בתי הספר.
מנסור עבאס: אנחנו תמיד מדברים עליהם, גם בוועדה שלך, גם בוועדה שלי, למיגור הפשיעה והאלימות, ואנחנו משלימים אחד את השני.
מנסור עבאס: אנחנו מדברים עליהם ולא נותנים להם לדבר וכן לבטא את עצמם ומה הם מרגישים ומה הם דורשים מאיתנו.
מנסור עבאס: לכן אני גם מעוניין להעתיק את המודל הזה שאת עושה כאן.
מנסור עבאס: אני חושב שדביר ואיתי אמרו דברים חכמים ומעניינים מאוד ואני גם חושב ששאר האורחים שלנו היום יגידו דברים חכמים ונכונים.
מנסור עבאס: האתגר שלנו זה באמת לדעת להקשיב ולחוות את החוויות שעוברות על הגיל הזה כדי שנוכל רק לא להתעסק עם זה בידיעה סתמית, כתובה על נייר, אלא להרגיש את זה.
מנסור עבאס: אני חושב שהמפגש הרחב הזה, ההשתתפות של התלמידים, זה צעד מאוד חכם ומאוד נכון ובעצם אנחנו נותנים להם את הבמה, חשוב מה הם אומרים היום ולא מה שאנחנו אומרים, אבל אנחנו מתחייבים להעביר את הקול שלהם לכל הגורמים השונים שאמורים לטפל בבעיות האלה.
מיכל וונש: תודה רבה, מנסור, ובאמת גם חלק מהגורמים הממשלתיים נמצאים איתנו, גם הם על הקו, ואני מסכימה איתך שזאת האחריות שלנו להביא את הקולות האלה, להבין את הקולות האלה קודם כל, להקשיב להם, להאזין להם, להבין אותם ובהחלט ליישם אותם גם בעבודה שלנו.
מיכל וונש: יוסי.
יוסף טייב: קודם כל בוקר טוב, סליחה על האיחור.
יוסף טייב: שמעתי גם את הדברים של דביר וגם איתי ככה באמצע.
יוסף טייב: קודם כל אני מברך אותך באמת, אני מצטרף לדברים.
יוסף טייב: אני חושב שהדיון הזה הוא דיון חשוב, זה דיון לא על התלמידים אלא בשיתוף התלמידים, לשמוע אותם וזה, אני חושב, באמת משהו שהוא היה נצרך.
יוסף טייב: אני הייתי מברך אם הדיון הזה היה בכלל עובר לוועדת חינוך, כחבר ועדת חינוך אני חושב שזה דבר שצריך להיות בבִּילְד אִין של התוכנית.
יוסף טייב: אנחנו צריכים להגיע למצב שמבחינת מערכת החינוך, משרד החינוך, מנהלי בתי הספר, זה שיח שהוא צריך להיות על השולחן, כמו שהם אמרו, לא כשיעורים שבאים, בואו נלמד אתכם עד כמה הדבר הזה חמור.
יוסף טייב: תלמיד בגיל 13, 14, 12 ואני מכיר גם מקרים של גילאי 11, שנחשפים לדבר הזה, הם נחשפים לזה כי הדבר הזה נראה להם טוב, נראה להם שואו, כמו שהוא אמר, טעם תפוח, טעם תות, טועמים, נחמד, לא יודעים ולא נחשפים להשלכות של זה וכשהם כן נחשפים זה כבר מאוחר מדי, זה כבר בשלב של ההתמכרות ואז פה אנחנו כבר צריכים תוכנית של איך אנחנו יוצאים מהמהלך.
יוסף טייב: אני חושב שמערכת החינוך, בראשה שר החינוך והצוות המקצועי שלו, היו אמורים להנחיל בתוך מערכת החינוך, בשיתוף עם מועצת התלמידים, הם יכולים להכשיר חלק מהתלמידים של כיתות י' ו-י"א ו-י"ב, שהם כבר כאילו הגדולים של בתי הספר, ולבוא לקראת התלמידים הקטנים וללמד אותם עד כמה, חלקם כבר נגעו בזה, עד כמה זה מסוכן ועד כמה זה לא טוב, ויכול להיות שזה נעים וזה טעים, אבל יש לזה השלכות.
יוסף טייב: אני חושב שהשיח הזה חייב לעבור למשרד החינוך כתוכנית, כבילדינג, איך אנחנו מלמדים את התלמידים, איך אנחנו משנים את השיח, את השיח הזה שהולך היום ברחוב, שבו יש היום, מה?
יוסף טייב: אוטוטו זה כבר מותר, יש לגיטימציה, מה הבעיה?
יוסף טייב: אין בזה כלום, זה פחות מסיגריות.
יוסף טייב: אני חוזר על הדברים, הדבר הזה חייב להיכנס לתוך משרד החינוך.
יוסף טייב: אני לא יודע באיזה צורה, אבל הגורם המקצועי שם צריך להתעשת על עצמו ואנחנו חייבים להוביל שינוי עם השיח, וכן, בשיתוף עם התלמידים, כמו שאמרתי, לקחת חלק מהתלמידים שכבר היו בתוך זה ושהם יעבירו את המסר, שהם יהיו שותפים ושהם ידברו בהפסקות.
יוסף טייב: זה לא חייב להיות שיעורים פרונטליים, זה יכול להיות תחת איזה שהיא פעילות חברתית, זה יכול להיות בתנועות הנוער, אני חושב שלתנועות ולארגוני הנוער יש פה אפשרות מדהימה לפעול בדבר הזה.
יוסף טייב: נשתדל שנוכל באיזה שהוא יום לברך על המוגמר.
מיכל וונש: קודם כל, יוסי, אני רוצה שתדע שגם הגורמים הללו נמצאים היום, גם משרד החינוך וגם תנועות הנוער, גם הגורמים הרשמיים, הם שומעים אותנו.
מיכל וונש: אני גם מברכת על האפשרות שכל הוועדות בכנסת שנוגעות כמובן לבני הנוער, ורבות מהן נוגעות לבני הנוער, כמו שאמר גם מנסור, וגם ועדת החינוך, הלוואי שהמודל הזה יילקח לתוך כל ועדה.
מיכל וונש: בוועדה הזאת, ואני אומר, כחלק ממה שנגעת בו וגם חלק מהסרטון נגע בו, הנושא הזה הוא לא רק הדחיפות אל מול הקורונה, הוא לא רק הדחיפות אל מול אתגר מתמשך שבעיניי הקורונה רק האירה עליו את הזרקור, אלא הוא גם חלק מדחיפות של מה שאתה מתאר אותו נכון מאוד, יוסי, וזה שינוי מעמד של סם מסוים בשם מריחואנה.
מיכל וונש: וזה בכלל לא רלוונטי בעיניי, כל תהליך הלגליזציה, זה בכלל לא שאלה של האם כן או לא, אלא כיצד.
מיכל וונש: חלק ממה שאנחנו חייבים לעשות, והוועדה הזו לקחה את עצמה, זה לזהות את הפרצות הקיימות שבמקביל לאירוע חייבים קודם כל לסגור את הפרצות הללו.
מיכל וונש: נגעו בזה גם קודם בנוגע לווייפ, או מה שאנחנו קוראים הסיגריות האלקטרוניות, שמסתבר שזה בכלל לא השם הגנרי, אז עד שנקרא להם וייפ גם לא נהיה יעילים בהסברה, הנושא הזה קודם כל, חשוב לדעת, גם של טעמים וגם של חפיסות לא אחידות, וגם, נתונים שנחשפנו אליהם אך בשבוע שעבר, שפרופ' חגי לוין חשף נתונים שבפרימטר או ברדיוס של בתי הספר קילומטר מכל בתי הספר שם שם מטרגטות החברות את בני הנוער, זאת אומרת שם נקודות המכירה באחוזים גבוהים ביותר.
מיכל וונש: זה רק דוגמה, זה רק סימפטום לפרצות שאנחנו חייבים לסגור אותן וזו כבר העבודה שלנו, כמחוקקים, פה, שבתהליך שקורה, כמו שאמרנו, גם אל מול האתגרים של הקורונה ובכלל, וגם בתהליך לגליזציה שיכול להיות שיהיה תהליך מואץ, אל לנו לצאת לדרך בלי שאנחנו קודם כל סוגרים את הפרצות הללו ובמקביל וביחד.
מיכל וונש: אז חשוב מאוד שהעלית את זה ובהחלט הוועדה מחויבת גם לכך ובהחלט היא גם קוראת לשאר ועדות הכנסת לכנס בדיוק את הפורום הזה, אני חושבת שהוא הפורום הרלוונטי ביותר לדון בנושאים.
מיכל וונש: אנחנו נתקדם, אני רוצה לשמוע מכריסטינה עית, נציגת החברה הערבית במחוז הצפון, כריסטינה נמצאת איתנו?
כריסטינה עית: כן.
כריסטינה עית: בוקר טוב.
כריסטינה עית: העדה הדרוזית היא עדה שמרנית מאוד למנהגים ולמסורת ואחוז האנשים המכורים לאלכוהול הוא אחוז קטן ובגלל שאת הדרוזים מניעים ערכים ומסורת, בנוסף אלכוהול וסמים אסורים על ידי העדה הדרוזית מכיוון שאדם שלוקח סמים או אלכוהול הוא מאבד את העדה, הוא נמצא מחוץ לשליטה בהתנהגות, דבר שיכול להוביל ליובש וסכנה.
כריסטינה עית: יחד עם זאת עם השנים מספר האנשים שצורכים סמים ואלכוהול עלה בגלל ההתפתחות שמגיעה אל בני העדה.
כריסטינה עית: יש אנשים שמקבלים רעיונות חדשים מחוץ לקהילת הדרוזים והם לא חושבים עליהם במונחים של בריאות ואתה מוצא אותם מנסים לשנות את סגנון החיים למה שהם קוראים מחשבה מתקדמת או תרבותית בעקבות הערצה שלהם לתרבות ולמסורת של המערב, של האחר.
כריסטינה עית: סליחה אם טעיתי - - -
מיכל וונש: זה בסדר גמור, זה מצוין, את לא צריכה להתנצל בכלל ואני חושבת שאת מעלה פה עוד נקודה מאוד חשובה.
מיכל וונש: החשיבות של התאמת התכנים לאפיונים של כל קבוצה.
מיכל וונש: יש דברים שמחברים, שהם נכונים לכולם, ויש דברים שכדי לתרגם אותם בצורה שהחומר או המידע יהיה מונגש בצורה נכונה חייבים לקחת בחשבון באמת את מי שצורך את המידע הזה וזה חשוב מאוד שגם ניתן את הדעת על כך.
מיכל וונש: תודה רבה, כריסטינה.
מיכל וונש: עומר שחר, יושב ראש מועצת התלמידים והנוער המחוזית במחוז צפון.
עומר שחר: שלום לכולם ובוקר טוב.
עומר שחר: כמו שאמרת, אני עומר שחר, אני מכהן כיושב ראש מועצת התלמידים והנוער במחוז הצפון, אני תלמיד כיתה י"א מעפולה.
עומר שחר: אני רוצה קודם כל לברך אותך על זה שאת מובילה את הדיון הזה שמאפשר לנו, לבני הנוער, לקחת חלק, בעצם להשמיע את הקול שלנו בפניכם.
עומר שחר: אני אתחיל ואתייחס למה שהעליתם קודם.
עומר שחר: לפי דעתי האישית אנחנו בכלל לא צריכים להגיד שאנחנו נלחמים בסמים ובאלכוהול, כי בואו נזכור שבמלחמה יש גם מפסידים, בסופו של דבר אנחנו לא נלחמים בתופעה אלא אנחנו עושים את הכול כדי למגר אותה מהשורש.
עומר שחר: בסופו של דבר התופעה של התמכרות יושבת על חסכים, החסכים האלה נוצרים מתוך חוסרים שונים, כמו חוסר תשומת לב, חוסר אהבה, חוסר בחום, החוסרים האלה יוצרים ריקנות, בדידות וסקרנות ותקופת הקורונה רק מעצימה לנו, לבני הנוער, את אותם החוסרים.
עומר שחר: אותו נער שנחשף לסמים או לאלכוהול ורוב החיים שלו זה היה הפתרון שלו תקופת הקורונה רק מעצימה לו את זה, כי בגדול ההתמכרות הזאת היא בעצם תשובה לכאב, כי משככי הכאבים של אותו כאב הם אלכוהול, סמים וחומרים אחרים שמשנים את מצב הרוח ואת התודעה.
עומר שחר: בנוסף תקופת הקורונה יוצרת פנייה לריגושים, הריגושים האלה באים לידי ביטוי בהימורים והתמכרויות לתכנים פורנוגרפיים בקרב בני הנוער ובמיוחד זה קורה כשאין בן אדם בוגר ואחראי שיכול לפקח על ההתנהלות שלנו בזמן הקורונה.
עומר שחר: זה יכול להיות הסתגרות בחדר, שנת יתר, זמן מסך מרובה בטלפון ועוד הרבה נושאים אחרים.
עומר שחר: בעצם אותו נער יתחיל לפתח התמכרויות שהן לאו דווקא משנות את התודעה, הם יכולים להיחשף לאלימות באופן תמידי, ברשת כמובן, לראות צ'טים מסוכנים, תכנים פורנוגרפיים ועוד.
עומר שחר: אני חושב שדווקא בתי הספר צריכים לשים יותר דגש בנושא של הסברה וליווי של התלמידים בתהליך של ההתבגרות ובתקופת הקורונה, בכל מיני הרצאות קבועות, שיעורים פעם בשבוע, אפילו יותר, ועוד כל מיני דרכים שיעזרו בליווי בני הנוער ובמיגור תופעת ההתמכרות.
עומר שחר: אני מאמין שכשמסבירים לבני הנוער למה אסור ואי אפשר זה רק מגרה אותם יותר להתנסות, אבל הם עושים את זה בדרכים מסוכנות יותר, אבל אם יסבירו להם את זה בצורה של פחות אסור ויותר למה לא כדאי, אז הם יבינו יותר ופחות יתנסו.
עומר שחר: תודה רבה והמשך יום נעים.
מיכל וונש: תודה, תודה רבה, עומר.
מיכל וונש: אומר פה ידידי מנסור, מאוד חשוב מה שאתה אומר.
מיכל וונש: אני אומר שהוועדה לקחה על עצמה את הנושא של ההתמכרות כיוון שצריך קודם כל לשנות את התפיסה של ההתמכרויות, להפסיק להאשים ולדבר על התמכרות כְּמה שהיא.
מיכל וונש: והרבה פעמים, אתה נגעת בזה מאוד יפה, היא גם תרופה, לא משנה למה, למצב נפשי, לחרדה, לחששות, התקופה הזאת רק מעצימה ומאירה את הזרקור, אבל היא בעצם לא שונה מתקופות אחרות שבהן באמת אלה הדברים, הצורך הנפשי וההתמכרות שזורים זה בזה.
מיכל וונש: אז השינוי של הסטיגמה כלפי התמכרות הוא מאוד מאוד חשוב, וכפי שאמרת גם בחוכמתך, התמכרות היא לא רק לסמים ואלכוהול, ממש לא, וזה לא נכון לשים את זה שם, היא גם כמובן לטבק וניקוטין וגם להתנהגויות, הימורים ופורנוגרפיה.
מיכל וונש: האשמה שנמצאת היום על מי שבסופו של דבר מוצא את עצמו משתמש בתרופה הזאת, לא משנה מה היא, ובסופו של דבר גם מרגיש אשם, היא מה שמונעת מאיתנו כחברה לאפשר גם את הטיפול של מי שכבר נמצא בהתנהגות שהוא כבר מכור וגם כמובן המניעה שלה מבעוד מועד.
מיכל וונש: אז תודה שאתה מעלה את הנקודות החשובות הללו.
מיכל וונש: נועה חסון, יושבת ראש מועצת התלמידים והנוער המחוזית ממחוז מרכז ונציגת המגזר החרדי במחוז.
מיכל וונש: בוקר טוב, נועה.
מיכל וונש: תודה שאת כאן.
נועה חסון: בוקר טוב.
נועה חסון: טוב, אני נועה חסון, אני יושבת ראש מועצת התלמידים והנוער במחוז מרכז ואני בכיתה י"ב.
נועה חסון: אני גרה באלעד, ככה שאני כל היום סביב הציבור החרדי והדתי, זו הסביבה שלי, זה הבית שלי.
נועה חסון: בציבור החרדי והדתי, לא יודעת אם אתם יודעים, יש מסגרות מאוד מאוד ברורות, כולם הולכים לאותם בתי ספר, כולם ממשיכים לאותם מוסדות להשכלה גבוהה ובעצם הכול נראה מאוד מאוד אותו דבר וברגע שבן נוער חרדי רוצה קצת לצאת מהמסגרת שלו, קצת לצאת מהקיבעון שלו, הדבר הראשון שהוא הולך אליו זה מה שנראה לו קוסם, מה שנראה לו מיוחד, מה שנראה לו באמת ככה לא רגיל והדבר הזה זה סמים ואלכוהול.
נועה חסון: כמו שדביר דיבר פה, ברשתות החברתיות סמים ואלכוהול מוצגים כמשהו מדהים.
נועה חסון: גם מורות שמעשנות מחוץ לשער וכו', זה מוצג כמשהו שהוא מאוד מאוד חסר השפעה, כאילו עוד משהו, עוד הרגל.
נועה חסון: מה שלא מבינים זה שבן נוער כשהוא מתחיל לעשן או כשהוא מתחיל לשתות זה לא נגמר שם, זה לא נגמר בפעם האחת הזאת, זה משהו הרבה יותר גדול, הוא נהיה מכור לזה, ועל התופעה הזאת אנחנו צריכים לדבר, על ההתמכרות.
נועה חסון: לא על פעם אחת שבן נוער חרדי רואה את המורה שלו מעשנת או את המורה שלו מעשן ואומר, אוה, זו התנהגות מגניבה, הנה אני שונה מכל המגזר שלי, אלא על הפעם הזאת שהוא מתחיל להיות מכור לזה ולא יכול להתמודד בלי זה.
נועה חסון: בעצם אני חושבת שאנחנו צריכים ממש לשים את הדגש על איך אנחנו מדגישים שהתמכרות זה לא החוויה הכיפית.
נועה חסון: אני חוויתי מספיק בני נוער שנגמר להם הכסף לאלכוהול והם עושים הכול כדי להשיג עוד כסף לאלכוהול מרוב שהם היו מכורים.
נועה חסון: על זה אנחנו צריכים לשים את הדגש, על ההתמכרות, על הסכנה שזה מביא ולאו דווקא על איך שזה נראה ועל איך זה משתקף לנו.
נועה חסון: אני יכולה להגיד שהקורונה מאוד מאוד הגבירה, לפי איך שאני רואה את זה, את התופעות האלה של ההתמכרות וזה משהו שצריך לטפל בו.
מיכל וונש: אני רק מדברייך אוסיף עוד דבר וזה שההתנהגות המסכנות או נגדיר בחומרים שיש בהם את הפוטנציאל למכר, ככל שאנחנו מתחילים את השימוש בהם בגיל צעיר יותר ונחשפים בגיל צעיר יותר, גם אם אנחנו עוד לא מכורים, החשיפה הזאת היא זו שבסופו של דבר מה שמובילה להתמכרות.
מיכל וונש: חשוב מאוד להנגיש גם את הידע בנושא הזה, זה גם לא באשמת מי שמשתמש מתחת לגיל, היום אומרים 21, יש אומרים 25, המוח פשוט ממשיך להתפתח בצורה כזאת שהוא מתמכר, לא הבן אדם.
מיכל וונש: אין פה האשמה, יש פה מדע מאוד מאוד מוכר היום וגם על זה צריך, אני חושבת, לשים את הדגש כדי שבני הנוער יהיו מודעים לכך ויקבלו את ההחלטה הזאת מתוך תובנה שככל שמתחילים להשתמש בחומרים שיש בהם פוטנציאל למכר אחרי הגיל, יש מי שאומר 21, יש מי שאומר אחרי, סיום התפתחות המוח, לא משנה לדבר על ההחלטה על הגיל המדויק, אבל הסיכוי להתמכרות כשאתה מתחיל להשתמש אחרי גיל סיום התפתחות המוח, נקרא לו 21, קטן בעשרות אחוזים.
מיכל וונש: את זה גם חשוב מאוד להנגיש לבני הנוער.
מיכל וונש: אז תודה שאת מעלה את הנושא הזה ותודה שאת משתפת אותנו, שוב גם בנושא של הנגשת המידע לקהילות שונות בדרך שהקהילה יודעת לצרוך את המידע, כיוון שלא כולם נמצאים ברשתות החברתיות המסוימות, אולי הם נמצאים ברשתות חברתיות אחרות וצריך גם על כך לתת את הדעת.
מיכל וונש: אני שמחה שגורמי המקצוע נמצאים איתנו.
נועה חסון: אני רק אוסיף עוד משהו אחד בקשר למה שאמרת, צריך לשים לב מאיזה צורך בני הנוער באים לקחת את הסמים והאלכוהול, כל קהילה באה מצורך אחר.
נועה חסון: יש כאלה שבאים משעמום ובדידות, ויש כאלה שבאים כי הם רוצים לשבור את המסגרת שלהם.
נועה חסון: אנחנו צריכים לשים לב לזה ומתוך זה לטפל.
נועה חסון: זהו, תודה רבה.
מיכל וונש: עבד אלחלים חאג' יחיא נמצא איתנו, נציג החברה הערבית במחוז מרכז.
עבד אלחלים חאג' יחיא: כן.
עבד אלחלים חאג' יחיא: שלום.
עבד אלחלים חאג' יחיא: בוקר טוב.
עבד אלחלים חאג' יחיא: אני עבד אלחלים חאג' יחיא מטייבה, בן 16, נציג במועצת התלמידים והנוער העירונית ונציג במועצת התלמידים והנוער מחוז מרכז ומדריך מש"צ.
עבד אלחלים חאג' יחיא: מספרים ואחוזים של אנשים שמשתמשים בסמים בחברה הערבית גדול ממספרם בחברה היהודית.
עבד אלחלים חאג' יחיא: בימים האלה אין פיקוח על השימוש בסמים כמו שצריך ואין מודעות לקהילה.
עבד אלחלים חאג' יחיא: בעבר נערכה הוועדה להיאבק בשימוש בסמים, אך היום אנחנו נמצאים במעגל המהווה אי מודעות בעניין הזה בקרב בני נוער, כתוצאה מכך יש פער מדאיג מאוד בין מספרם של משתמשים בסמים היום ובעבר.
עבד אלחלים חאג' יחיא: אחת מהתוצאות בשימוש בסמים לבני נוער היא שהם יצטרכו להילחם בפשע בסביבתם.
עבד אלחלים חאג' יחיא: מה נעשה?
עבד אלחלים חאג' יחיא: כמה משפחות איבדו את היקרים שלהם, בנים, בנות, אימהות וחברים?
עבד אלחלים חאג' יחיא: זה פשוט עוזר לשימוש בסמים להתפשט, כל זה כתוצאה מחוסר החינוך והמודעות והמוסר.
עבד אלחלים חאג' יחיא: למשל אתמול גנבו שלושה נערים סיגריות בערך של 200,000 שקלים בירושלים.
עבד אלחלים חאג' יחיא: העוני במגזר הערבי, להרבה משפחות אין כסף בכלל, הכלכלה בהריסה במגזר הערבי, אין תקציבים.
עבד אלחלים חאג' יחיא: אם אנחנו חושבים על כל זה, סיבות רבות והתוצאה היא פשע, היא גניבה וחוסר מוסר, נימוס ואנושיות.
עבד אלחלים חאג' יחיא: אם כל ההורים באמת צופים ודואגים לבניהם, אם המורים בבתי הספר יעשו את המודעות הנכונה לתלמידים מגילאים קטנים אני חושב שיהיה מצב יותר טוב.
עבד אלחלים חאג' יחיא: אנחנו רק צריכים לייצר סביבה ריקה מאלימות, מפשע ושתהיה מלאה בחינוך, חיוך ואנושיות.
עבד אלחלים חאג' יחיא: כנציג בני הנוער בחברה הערבית לקחתי תשובות, פתרונות, מבני נוער, מכל בני הנוער הערבים, מהדרום עד הצפון.
עבד אלחלים חאג' יחיא: מה הם אמרו בדרך כלל?
עבד אלחלים חאג' יחיא: שאנחנו צריכים לעשות הדרכות, אנחנו צריכים לפרסם מודעות ואנחנו צריכים לעודד בני נוער להתרחק מהדברים האלה.
עבד אלחלים חאג' יחיא: עידוד.
עבד אלחלים חאג' יחיא: לפי דעתי כל הרע שקורה בחברה הערבית הוא רק תוצאה מחוסר חינוך, אז מה לעשות?
עבד אלחלים חאג' יחיא: המצב רע מאוד ובעלייה ותקופת הקורונה אפשרה למצב לגדול.
עבד אלחלים חאג' יחיא: למשל אני כתלמיד בכיתה י"א רואה בני נוער מדברים בסתר, למשל בני נוער אומרים מולוחיה על חשיש בבתי הספר, הם אומרים גלגלים על קנביס, הם משתמשים במילים אחרות כדי לתאר משהו ואז מורים צריכים להבין את השפה של בני הנוער.