GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונן קובלסקי: החברה למתנ"סים ניגשה למכרז מתוך מחויבות עמוקה חברתית בערכים שלה ורצתה להיות חלק משמעותי בפתרון הסוגיה שקשורה לנוער הנושר, ואנחנו עושים את זה באמונה מלאה שזה הדבר הכי נכון שצריך לעשות.
רונן קובלסקי: כמובן שאנחנו אמורים לקבל תקציב ממשרד החינוך כדי לקיים את התכנית, ועד רגע זה לא קיבלנו הודעה על קיום התכנית ושמעתם את כל הדוברים לפניי שמסבירים את הדברים.
רונן קובלסקי: אני רוצה להוסיף משהו שכרגע אנחנו הולכים לפתרון והחברה למתנ"סים לוקחת על עצמה את ההבנה שאסור לאבד את המורים, ואנחנו מנסים לפתור כרגע את הסוגיה שלא להוציא להם מכתבי סיום העסקה מתוך אמונה מלאה שהתכנית תיפתח ב-1 לספטמבר ואנחנו ממש ממש פונים לכולם להביא את התקציב לטובת התכנית, וזה באמת כדי לא לאבד את המורים, שאם כבר תהיה החלטה לקיים את התכנית, אז לא יהיו מורים, וכנראה שההסכמה תהיה שהמורים כרגע, כל העובדים, לא יצאו להם מכתבי סיום העסקה, אנחנו נדחה את זה ובמידה ולא תהיה החלטה עד ה-1 לספטמבר נוציא אותם לחל"ת, גם כן כדי לשמר אותם לאותו רגע מיוחל שיודיעו שאפשר לקיים את התכנית.
רונן קובלסקי: אני רוצה להגיד שעדיין המאבק הוא גדול, כדי להחריג את התכנית הזאת ולהביא תקציב, ולהתחיל להפעיל את התכנית ב-1 לספטמבר.
רונן קובלסקי: זה הדבר הכי משמעותי בעיני.
מיכל וונש: קודם כל אני מקבלת עכשיו בברכה את ההחלטה שלכם לא להוציא את מכתבי ההתראה למורים, אני רשמתי את זה לפניי, אני חושבת שזו החלטה מאוד חשובה ומאוד אמיצה, אני גם מבינה את ההשלכות שלה.
מיכל וונש: אני מעודדת אתכם במהלך הזה ואני אומרת כאן, זה בלתי מתקבל על הדעת שכל האנשים האלה יחיו בחוסר ודאות מה קורה איתם בשנה הקרובה.
מיכל וונש: זה שאתם עשיתם את הצעד הזה, ואני כאמור מאוד מאוד שמחה לשמוע שכך המצב, זה לא פוטר אותנו מההכרח, מהחירום לתת לאנשים האלה את הוודאות גם התעסוקתית לקראת השנה הקרובה, ל-2021 כולה, ואנחנו ביחד עם כל הגורמים שנמצאים פה על הקו ומעבר להם, אנחנו חייבים לדאוג לכך.
מיכל וונש: אבל לפחות יש נחמה פורתא וזה כלפי המורים כרגע שאתה מבשר לנו שבעצם לא מקבלים את ההתראה לפני הפסקת העסקתם וזה כבר חדשות, לפחות לבוקר הזה, טובות.
רונן קובלסקי: רק ברשותך, כרגע זה נמצא, ממש ברגעים האלה, לקראת סיכום גם עם בית הדין לעבודה וגם עם כלל הצדדים.
מיכל וונש: הוועדה תבקש עדכון על כך כשזה יסוכם.
רונן קובלסקי: אנחנו ניתן עדכון, אנחנו מאוד מאוד מקווים שזה יהיה הפתרון.
רונן קובלסקי: אני אומר, הפתרון הזה - - -
מיכל וונש: זה לא פתרון, זה פלסטר, אני מבינה.
רונן קובלסקי: - - - המדינה, משרד החינוך ומשרד האוצר יצטרכו לעזור לנו במידה וחס וחלילה התכנית לא תתקיים, במימון של ההודעה המוקדמת.
מיכל וונש: אני מבינה בהחלט, אני מבקשת כאמור את העדכון הרשמי שכך קרה הבוקר.
מיכל וונש: נמצאת איתנו רים ארשיד ממשרד הרווחה.
רים ארשיד: שלום.
רים ארשיד: אני מפקחת ארצית בשירות לטיפול בהתמכרויות.
רים ארשיד: אני שותפה ובאמת מצטרפת לכל מה שנאמר לפני, אנחנו שירות שעובד עם אוכלוסיית קצה, גם מבוגרים וגם בני נוער, יש לנו את חסות הנוער, שירות המבחן, השירות לטיפול בהתמכרויות.
רים ארשיד: תכנית היל"ה היא תכנית מאוד מאוד בסיסית לאוכלוסייה שאנחנו מטפלים בה.
רים ארשיד: למה?
רים ארשיד: האוכלוסייה הזאת מגיעה אלינו והם צריכים טיפול, אבל לא רק טיפול, הם צריכים גם שיקום.
רים ארשיד: תכנית היל"ה היא זאת שנותנת להם את הדלת לצאת אחר כך לעולם, להשלים לימודים, להרגיש כמו שאר בני הנוער, לא רק להיות במצב שהם רק עושים בעיות או רק שלא מסתדרים בחיים, ממש לא, שהם יכולים גם אחרת, ותכנית היל"ה היא זאת שנותנת להם את הצעד הראשון לחיים עצמאיים כמו כל בני הנוער, לסיים לימודים, לסיים 12 שנות לימוד, ללמוד הכשרה, להמשיך לצבא, וזה מה שאנחנו רוצים.
רים ארשיד: לא יכול להיות מצב שבני נוער מגיעים אלינו, אנחנו מנסים לטפל בהם ולא לתת להם אופק עתידי, איזו מחשבה של מה הם הולכים לעשות בעתיד שלהם.
רים ארשיד: זה שמישהו נשר מכיתה ח', לא יכול להיות מצב שאנחנו פשוט אומרים לו 'אוקיי בוא נטפל בך, אבל אי אפשר לתת לך שום דבר אחר כדי להמשיך בחיים'.
רים ארשיד: לא לשכוח, הנוער הוא העתיד שלנו, של המדינה, אם היום הנוער הזה, אנחנו מפקירים אותם ואומרים להם 'אין לנו עתיד בשבילכם מבחינת שיקום ואפשר רק לטפל בכם' אנחנו מפספסים פה, אנחנו ממש מפספסים בגדול.
רים ארשיד: התכנית הזאת צריכה להמשיך וחייבת להמשיך.
רים ארשיד: אצלנו בתוך חסות הנוער, בשירות לטפול בהתמכרויות, היא משולבת והיא משולבת מאוד יפה, היא עוזרת להרבה בני נוער ולא יכול להיות שהיא תיפסק וכל בני הנוער האלה, אין להם, פשוט מאוד הם לא יכולים להשלים לימודים, הם לא יכולים אחרי 12 שנות לימוד ללמוד איזו שהיא הכשרה.
רים ארשיד: זה לא מקובל פשוט מאוד, זה לא מקובל.
רים ארשיד: אנחנו חייבים לשמור על בני הנוער שלננו, הם העתיד שלנו.
מיכל וונש: את צודקת רים.
מיכל וונש: את צודקת וזאת המחויבות שלנו.
מיכל וונש: אנחנו גם מחויבים לכך ובגלל זה מקיימים את הדיון הזה ואני לוקחת את ההזדמנות אחרי הדברים המרגשים שלך לומר שכל מי שנמצאים איתנו כאן ועוסקים במלאכת הקודש הזאת, הערכתנו גם לכם.
מיכל וונש: שמענו מדניאל, מבוגר של תכנית היל"ה, ואני יודעת שמי שעושים את עבודת הקודש נמצאים איתנו, וגם אתם מהווים את ההשראה וגם את הדוגמה האישית לאחריות שאנחנו סביב השולחן הזה צריכים לקחת על עצמנו, גם כרשות המחוקקת וגם כרשות שמפקחת על הרשות המבצעת וכך בכוונת הוועדה הזאת לעשות.
מיכל וונש: אני מזמינה את יאיר שנמצא פה איתנו לדבר.
מיכל וונש: תודה שאתה כאן יאיר.
<< אורח >> יאיר זגדון: בוקר טוב, תודה לכולם.
<< אורח >> יאיר זגדון: אני אבא של נער בפרויקט היל"ה, אני גם יו"ר הנהגת הורים ברעננה, אני גם חבר בהנהגה הארצית של הנהגת ההורים בישראל, ושמעתי כאן את הדברים ותודה לח"כ מיכל קוטלר על ההבנה העמוקה של הדברים האלה.
<< אורח >> יאיר זגדון: האמת שהשאלה הראשונה שרציתי לשאול זה האם אתם באמת מבינים את האסון הזה.
<< אורח >> יאיר זגדון: בימים האחרונים, מאז ששמעתי את ההודעה הזאת, נאבק רק כדי להסביר במה מדובר.
<< אורח >> יאיר זגדון: זה לא משתווה לשום דבר אחר, מדובר באסון, לא פחות ולא יותר.
<< אורח >> יאיר זגדון: ואמרו את זה כאן, אומרים את זה וחוזרים על זה ואני מתפלא שאומרים את הדברים האלה, ואנחנו יושבים פה באיזו ועדה שכולם כאן עם רצון טוב, אבל אני לא שומע אף אחד, אני הייתי מצפה שמישהו ייכנס בדלת ויגיד 'חבר'ה, זה חלום, זה לא אמיתי'.
<< אורח >> יאיר זגדון: האם מישהו בכלל מה עובר על הילדים האלה, היום, כשהם שומעים רק את סימן השאלה הזה, איך הם ישנים בלילה?
<< אורח >> יאיר זגדון: אחרי ששמעתי את דניאל מדבר כאן ואני שמעתי המון סיפורים ואני שומע את הסיפורים ואני רואה, ואני מכיר אותם מקרוב, אני לא יודע איך אפשר אחרי מה שהוא אמר בכלל לדבר על כסף.
<< אורח >> יאיר זגדון: איך אפשר להבין שבכלל הילדים האלה ייזרקו לרחוב, אני לא חושב שב-1.9 הלימודים יכולים להיפתח בלי תלמידי היל"ה, ואני גם אוביל את המאבק הזה אם יהיה צורך, הלימודים לא ייפתחו ב-1 לספטמבר בלי תלמידי היל"ה.
<< אורח >> יאיר זגדון: אין שום סיבה.
<< אורח >> יאיר זגדון: במה הם פחות טובים?
<< אורח >> יאיר זגדון: לא מדובר על זה שהם לא רק, אין אופציה שהתלמידים האלה יחזרו למסגרות שהם נפלטו מהם לא באשמתם.
<< אורח >> יאיר זגדון: לא זיהו את הילדים האלה, ויש פה ראייה, דניאל סיים לימודי משפטים.
<< אורח >> יאיר זגדון: מישהו חשב שהוא יגיע לזה?
<< אורח >> יאיר זגדון: כמו שהוא אמר, הוא לא האמין בזה.
<< אורח >> יאיר זגדון: ואני מכיר את הנערים האלה מקרוב.
<< אורח >> יאיר זגדון: צריך ששר החינוך, שר האוצר, מישהו, ייקח את הרגליים שלו וייכנס לפרויקט הזה להבין במה מדובר.
<< אורח >> יאיר זגדון: זה לא כסף, זה לא תקציב, זה לא פוליטיקה, אי אפשר לעשות עם זה ספין.
<< אורח >> יאיר זגדון: אסור פשוט לשחק – סליחה על הביטוי – על הדם של הילדים האלה.
<< אורח >> יאיר זגדון: איזה מן משחק זה, איזו מן חשיבה זאת, איזו מן פוליטיקה זאת?
<< אורח >> יאיר זגדון: כשאמרו לי 'בוא נעשה הפגנות', אמרתי שזה לא קשור לשום דבר אחר.
<< אורח >> יאיר זגדון: זה ילדים שלנו, זה ילדים שצריך להילחם שיישארו במסגרת הזאת.
<< אורח >> יאיר זגדון: לא מדובר על להשיג תקציב, היה את התקציב הזה ולקחו להם את הלחם מהפה.
<< אורח >> יאיר זגדון: לקחו לילדים האלה את האופציה היחידה להיות כמו כולם, זכות יסוד בסיסית, 12 שנות לימוד, תעודת בגרות, מה הם מבקשים?
<< אורח >> יאיר זגדון: להגיע לצבא, לשרת ביחידות קרביות.
<< אורח >> יאיר זגדון: מה הבקשה הגדולה של הילדים האלה?
<< אורח >> יאיר זגדון: איזו זכות יש לנו פשוט להפלות אותם במדינת ישראל של 2020?
<< אורח >> יאיר זגדון: איזו זכות?
<< אורח >> יאיר זגדון: אם מישהו היה מכיר את הצוות הזה של פרויקט היל"ה, אני שמעתי את דניאל, ולא הפתיעו אות הדברים, אמנם זה חנק לי את הגרון ובאמת היה קשה לדבר, וטוב שלא נתנו לי לדבר ישר אחריו כי לא הייתי מצליח, אבל אני מכיר את הצוות הזה, שמתקשר לילדים בבוקר כשהם לא יכולים לקום, שהילדים האלה כשהם מגיעים לשם הם לא מאמינים באמת שיש דבר כזה, הם לא מאמינים כי זו אותה המנהלת שאמרה לו 'אתה לא תצליח' ואותה מורה, וגם אם הם היו טובים בבית הספר שהם למדו, ובטוח שהיו כאלה, אז תמיד היה את אותו מורה שיגיד את המילה הלא נכונה, את אותו מורה שלא יכול להכיל את הילד הזה, שיש לו ילדים אחרים, יש לו ילדים מחוננים, שיש לו ילדים מצליחים יותר, שקל יותר, שאפשר להתגאות בציונים הטובים שלהם, אבל גם הילדים האלה יודעים להוציא ציונים טובים והילדים האלה – סליחה שאני אומר 'הילדים האלה', הילדים הנפלאים האלה, פשוט מלח הארץ, אנשים שאפשר לעשות איתם הרבה, ואם מישהו חושב כאן שהוא חוסך כסף, הוא טועה.
<< אורח >> יאיר זגדון: הדבר הזה יעלה לנו הרבה הרבה יותר כסף, יעלה לנו בחיים.
<< אורח >> יאיר זגדון: דניאל אמר את זה פשוטו כמשמעו.
<< אורח >> יאיר זגדון: חיים, הוא לא בטוח שהוא היה כאן היום.
<< אורח >> יאיר זגדון: מהצריך להגיד יותר מזה, כדי שייכנס לכאן איזה שהוא שר ויגיד 'חבר'ה, תפסיקו את הדיון, יש תקציב, הדבר הזה לא יקרה'.
<< אורח >> יאיר זגדון: ואני אומר, הדבר הזה לא יקרה, אני אוביל ששנת הלימודים לא תיפתח בלעדיהם.
<< אורח >> יאיר זגדון: אין שום סיבה שזה יקרה.
<< אורח >> יאיר זגדון: פשוט עצוב, כואב, פשוט אסון.
מיכל וונש: יאיר תודה.
מיכל וונש: הוועדה הזאת לא תאפשר ששנת הלימודים תיפתח בלי ילדי היל"ה.
מיכל וונש: הוועדה הזאת מחויבת לנושא הזה, אנחנו נמשיך את הדרישות שלנו בכל במה אפשרית, בכל מקום אפשרי, אל מול כל השרים האפשריים.
מיכל וונש: כאמור, זה תפקידנו, לפקח אחרי ביצועי הרשות המבצעת וזה בלתי מספק בעליל, שה-1 לספטמבר יגיע ולא יהיה פתרון לנושא של ילדי היל"ה.
מיכל וונש: תודה על הדברים הבאמת מרגשים של כולם פה.
מיכל וונש: ד"ר פאולה רושקו ממשרד הבריאות נמצאת א יתנו.
פאולה רושקה: שלום לכולם.
פאולה רושקה: באמת דיון מרתק וחשוב ביותר.
פאולה רושקה: אמנם זו תכנית לא של משרד הבריאות אבל אני רוצה לומר פה שילדים שלא יקבלו תכנית כזאת יגיעו אלינו.
פאולה רושקה: אנחנו בעצם הקצה, המסגרות שלנו אשפוזית לנוער, בנות ובנים, מלכישוע ואלה רטורנו, מקבלים את הילדים שלא הייתה להם את ההזדמנות לקבל לפני שהידרדרו לסמים קשים, את ההזדמנות הזאת.
פאולה רושקה: לכן אני בהחלט רוצה לתת לכולכם הרבה מאוד כוח שנצליח ביחד להילחם כדי שהתכנית הזאת לא תיסגר.
פאולה רושקה: אנחנו רואים את ההשלכות השליליות של ילדים שלא הייתה להם את ההזדמנות ואת האפשרות להשתקם ולעלות על דרך חיים נורמטיבית.
פאולה רושקה: אני משתתפת אתכם ואני מודה לזה שהוזמנתי, כי אני רוצה להיות חלק מהמאבק הזה.
מיכל וונש: תודה רבה פאולה, ובאמת הקול החשוב שלך הוא הסיבה שהדיון הזה מתקיים בוועדה הזאת, כיון שאת יודעת בהחלט לומר לנו, אולי היטב יותר מכל אדם אחר מטעמים של משרד הבריאות, מה יקרה אם אנחנו נאפשר לתכנית היל"ה להסגר, וגם מה ההשלכות הכלכליות.
מיכל וונש: אני אתייחס למה שנאמר פה עכשיו, מהן ההשלכות הכלכליות גם אם מסתכלים דרך הפריזמה הזאת ולא דרך הפריזמה של ההכרח והצלת החיים והמחויבות של כולנו והאחריות שלנו, גם זה יעלה הרבה יותר, את יכולה לומר לנו מהפרספקטיבה של משרד הבריאות כמי שנושא בעלויות, ואנחנו לא נאפשר את זה.
פאולה רושקה: הרבה יותר יקר לטפל מאשר למנוע, אנחנו יודעים, וגם קשה לנו מאוד כל פעם לבקש עוד מכסות, גם אנחנו לא מקבלים על זה תקציבים מספיקים בשביל לתת מענים, אז זה יהיה באמת אסון, כי אנחנו לא נקבל תקציבים תוספתיים לזה ומצד שני התכנית לא תיפתח, זה יהיה באמת אסון לאומי.
פאולה רושקה: מאוד מאוד חשוב למנוע את זה.
מיכל וונש: והמילה של אסון ואסון לאומי והצלת חיים, אני מקווה שממחישה את החירום, את תחושת החירום שאנחנו נמצאים בה, ואנחנו מחויבים להנגיש את תחושת החירום הזאת למקבלי ההחלטות כדי שאנחנו לפחות בנושא הזה נדע שטיפלנו בחירום הזה.
מיכל וונש: אני מבקשת ממיקה דפני לדבר.
מיקה דפני: קודם כל אני מצטרפת גם לתחושת הבושה והמבוכה אפילו של העיסוק בדבר הזה.
מיקה דפני: אני מיקה דפני, היום אני בטייטל של מנהלת פדגוגית של הקרן לעידוד יוזמות חינוכיות, זאת עמותה גדולה, עבדנו גם בשותפות עם תכנית היל"ה, אבל בבטן ובמקור אני קודם כל מורה בתיכון ברנקו וייס ברמלה, לנוער בסיכון, עבדתי הרבה שנים עם חילי בבית הספר, התלמידים שלי, הגורים שלי שהם היום חלק מהחיים שלי ושל המשפחה, הם אנשים שאם לא היו מקבלים את ההזדמנויות הם כנראה היו היום בכל מיני מקומות שתוארו כאן.
מיקה דפני: אנשים שאנחנו לא הצלחנו איתם ברמלה, הגיעו לתכנית היל"ה, זאת אומרת הדבר הזה הוא הכרחי, הוא קריטי.
מיקה דפני: אני רוצה בקצרה, בחרתי קטע קטן מהספר של - - - שקוראים לו 'הביתה', ולהשאר רגע במקום הערכי, אני מקריאה ממש פסקה שהוא מתאר בה איך חסידות עפות, ואולי אנחנו פשוט צריכים להתחבר טוב לטבע.
מיקה דפני: 'כשחסידה מכה בכנפיה היא יוצרת כוח עילוי לחברתה שעפה מאחוריה, וכתוצאה מכך טווח הטיסה של הלהקה גדול ב-70% מטווח הטיסה האפשרי של חסידה בודדה.
מיקה דפני: ההובלה מתבצעת בתורנות, כשהחסידה שבראש החוץ מתעייפת היא נסוגה לאגף ואחרת תופסת את מקומה.
מיקה דפני: נתון מדעי חשוב נוסף, חסידה חולה או מתקשה אינה ננטשת על ידי הקהילה.
מיקה דפני: מהו סוציאליזם' – כי זה ספר על קיבוץ – 'יעד משותף שההולכים אליו ביחד הולכים מהר יותר מהדורכים זה על זה'.
מיקה דפני: אז אני חושבת שאולי אנחנו יכולים רגע בצניעות ללמוד מהחסידות, להזהר להיות במקום שבכלל מעז לשים את זה על הפרק ולא מתבייש.
מיקה דפני: אני חוויתי כמורה לנוער בסיכון, כמי שעובדת במקום הזה, חוויתי חוויה בימים האחרונים של - - - מה שקורה לאנשים שנפגעים, לקח לי זמן להתעשת בכלל ולהתייחס לדבר הזה.
מיקה דפני: זה פשוט בעיני מביך בצורה איומה, ואני ממש מודה על הפורום הזה וגם על הדברים שנאמרו בהקשר לרמזים המעודדים אולי להמשך, שמישהו יישב בחדר עד שייצא עשן לבן ושיהיו פתרונות, כי זה פשוט בעיני לא עולה על הדעת לקחת אנשים ראויים בכל היבט להיות לא פחות מאתנו, ולוותר עליהם באופן כזה, זה הפסד גדול לחברה, הפסד גדול כמובן עבורם, וזה בעיקר בעיני פשע מוסרי חברתי.
מיקה דפני: זה מה שרציתי להגיד, ותודה רבה על ההתכנסות.
מיכל וונש: תודה מיקה.
מיכל וונש: כל מילה בסלע, זה בהחלט כשל מוסרי ואנחנו לא נעמוד מנגד.
מיכל וונש: נעלה את דפנה על קו הטלפון כיוון שלא הצלחנו להסדיר את הנושא הטכני.
מיכל וונש: אני מציעה שבינתיים תדבר תמר שנמצאת איתנו בחדר, עד שנוכל לעשות את זה טכנית.
מיכל וונש: אני מקווה שכולם בזום שומעים בינתיים, אנחנו באתגרים טכנולוגיים.
תמר קנימח: אני מנהלת את המחלקה לקידום נוער ברעננה.
תמר קנימח: מזה 25 שנה נמצאת במקום הזה.
תמר קנימח: זה מקום שכששואלים איך אפשר, ככה חברים ומכרים 'איך אפשר כל כך הרבה שנים להיות ולעבוד עם אוכלוסיות קשות, איך אפשר, למה לא ללכת לצד המואר של החיים', ותמיד אני חוזרת על אותה תשובה, 'אם רק הייתם רואים את ההתחלה אל מול הסוף', ואין אחד שכל אחד בדרך שלו, כל אחד ביכולות שלו, אבל אין אחד שייצא כמו שהוא נכנס, ומבחינתנו כל צעד כזה זה עולם ומלואו.
תמר קנימח: דיבר כאן יאיר, אבא של תלמיד אצלנו, שהבן שלו נאור, ילד סופר אינטליגנט, שעשה לכל המערכות קרקס, והנה אתם רואים עוד אחד, אם אני רוצה לאפיין את התלמידים שמגיעים להיל"ה, אין, זה לא מה שהיה פעם.
תמר קנימח: אנחנו נמצאים, הפרופילים כל כך מגוונים.
תמר קנימח: לפני 25 שנה היו ילדים שהגיעו מבתים קשים עם בעיות עבריינות, אנחנו לא שם חבר'ה, מזמן אנחנו לא שם.
תמר קנימח: וזה מאוד חשוב לומר.
תמר קנימח: אומרים לי 'טוב, ברעננה', קולגות שלי במחוז, אנחנו יושבים ומדברים כל הזמן, וגם לוד וגם רמלה, הילדים היום מביאים דברים אחרים, מביאים קשיים אחרים, דורשים התייחסות אחרת, שלא בהכרח זורקת אותנו לימים של עובדי חבורות רחוב, וזה משהו מאוד חשוב שנדע כשאנחנו מדברים על האוכלוסיות האלה.
תמר קנימח: כי אני חושבת שכשמדברים על ה-7,000 האלה, כולם רואים את העבריינים האלה ש'יאללה, שימצאו להם - - -' לא, לראייה מאיזה בית מגיע מאור.
תמר קנימח: כן, הוא לא מסתדר פציפיסט, הוא דעתן, הוא נכנס לוויכוחים, המנהל אומר מה ש- - - לא מתאימה לו המסגרת הזאת.
תמר קנימח: ועוד הרבה מאוד.
תמר קנימח: יש לנו הורים חזקים מאוד, יש לנו מכל שכבות האוכלוסייה, ויש לנו גם על רקע התנהגות, יש לנו במלכישוע כבר שניים שהפנינו, יש באמת הכל, יש על רקע נפשי שזה משהו שאולי מאוד חשוב להזכיר אותו.
תמר קנימח: הפרופילים על רקע נפשי הולכים וגדלים בשנים האחרונות.
תמר קנימח: אנחנו כרגע באמת מנסים ללמוד מה הסיבות, מעבר לסיבות הברורות, ההתבודדות היום עם כל המדיה.
תמר קנימח: נדרש מאתנו גם כל הזמן להתפתח ולפתח את הכישורים את היכולות ואת המענים.
תמר קנימח: אני חייבת לומר שכשמגיעים אלינו היום תלמידים, הם מגיעים קודם כל אלי לראיון לחדר, הם צריכים לשכנע אותי למה אני אקבל אותם אלינו.
תמר קנימח: אף אחד לא מתחנן אליהם.
תמר קנימח: אני יושבת והם צריכים לשכנע אותי.
תמר קנימח: אני אומרת להם 'אנחנו עכשיו ננהל איזה שהוא משא ומתן.
תמר קנימח: אתה תשכנע אותי למה אתה רוצה להיות פה, אני אשכנע אותך למה כדאי לך להיות פה ואז אנחנו נצא לחשוב ואתה תחזור אלי עם ההחלטה שלך'.
תמר קנימח: כבר בנקודה הזאת הם שומעים משהו אחר.
תמר קנימח: זה לא מה שהם רגילים לשמוע.
תמר קנימח: אחד הדברים שחוזרים על עצמם במפגשים הראשונים עם הילדים האלה, קודם כל זה המבט, זה ההורים שיושבים, יושבים שם ההורים והנער, הורים עייפים, מתוסכלים, חסרי אמון, את מי הם לא עברו כבר, במיוחד אלה שיש להם אמצעים, היו אצל כל הפסיכיאטרים, היו אצל כל המורים הפרטיים, הרימו ידיים והתעייפו, יושבים שם 'נו באמת, אנחנו מסמנים עוד V', והילד יושב שם, ולא מתבייש להגיד 'תגידו, מי אתם חושבים שאתם, כל אלה שהיו לפניכם, למה אתם חושבים שאתם תעזרו לי, במה אתם שונים'.
תמר קנימח: מגיע, הם מגיעים עם תסכולים, עם חוויות של כשלונות, באמת זה משהו שאני יכולה להגיד שמאחד את כל, ולא משנה מאיזה רקע, מאיזה פרופיל הם מגיעים, ככה כולם מגיעים.
מיכל וונש: את נוגעת בעוד משהו מאוד חשוב, בהמשך לדברים של פאולה רושקה והסיבה שהוועדה הזאת דנה בדיוק בנושא הזה, בדיוק בוועדה הזאת, וזה שזה חוצה את כל החברה הישראלית.
מיכל וונש: חלק ממה שהוועדה הזאת, הסיבה שהוועדה בחרה כדגש שעליהם אנחנו שמים את הזרקור, זה כיון שנושא ההתמכרויות חוצה את כלל החברה הישראלית.
מיכל וונש: זה לא מה שאנשים חושבים.
מיכל וונש: ואת בדיוק מעלה את הנקודה הזאת בהקשר הזה, אני אומר שאנחנו גם יודעים את זה וגם הנושא של התחלואה הכפולה ושל האתגרים הנפשיים שיש לצד ה- - - וזה לא משנה אם זה בגלל העידן הזה שאנחנו חיים בו שיש לו כל מיני השלכות, ובכלל.
מיכל וונש: את צודקת במיליון אחוז, ואני אומר עוד דבר.
מיכל וונש: האחריות שלנו של המדינה היא לא משנה מאיזה בית מגיע הילד.
מיכל וונש: האחריות שלנו, הקול שיוצא מפה הוא לתת את הכל למי שיש לו קול ולמי שאין לו קול.
מיכל וונש: למי שיש לו אבא שיושב סביב השולחן ולמי שאין לו אבא שיכול לבוא ולשבת ולזעוק את זעקתו סביב השולחן הזה, זאת האחריות של המדינה, זאת האחריות שלנו, ואני מודה לך מאוד שאת מגישה לנו - - -
תמר קנימח: אני רק רוצה עוד דבר להגיד, אני והצוות שלי וכל הקולגות שלי והמנהלים מתביישים להסתכל לילדים שלנו בעיניים, כשהם ישבו מולנו, מגיעים כשהם לא נותנים אמון באף אחד, ואמר את זה מאוד יפה דניאל, וחיפשתי את העיניים ואת המבט שיישיר אלי מבט וישמע ממני, 'תנסה עוד פעם אחת, תן צ'אנס לסמוך עלי.
תמר קנימח: תסמוך עלינו.
תמר קנימח: זה יהיה משהו אחר'.
תמר קנימח: ועכשיו אני צריכה לעמוד מולם ולהגיד להם 'ילדים, אני מאכזבת אתכם, אני מאכזבת אתכם, אני לא יודעת איך להתמודד עם זה.
תמר קנימח: סוגרים לנו את הבית'.
תמר קנימח: אני לא מתכוונת לתת לזה לעבור לסדר היום ולא כל חבריי ואנחנו לא נאפשר למדינה הזאת לעשות את הדבר המטורף הזה שלא עולה על דעתו של אף אזרח שפוי.
תמר קנימח: זאת לא עוד תוכנית.
תמר קנימח: זו תכנית בפני עצמה.
תמר קנימח: אם אין תכנית היל"ה אין קידום נוער.
תמר קנימח: אם אין קידום נוער, איך אמר לי אחד הילדים שלנו 'תגידי, מה הם חושבים, זה כמו גבר מכה שהרווחה כבר הוציאה את אשתו למעון לנשים מוכות.
תמר קנימח: עכשיו היא תחזור אליו?' ובזה אני חושבת שהוא אמר הכל.
דניאל בר: גברתי היו"ר, אם אפשר רק להוסיף ולהגיד שוב, מנקודת המבט שלי ומנקודת המבט של אותם נערים שהיום נמצאים בתכנית כי אני הייתי במקום שלהם.
דניאל בר: זה לקחת את אותם ילדים שננטשו שוב ושוב ושוב על ידי כל מסגרת בחיים שלהם, ולבוא ולהגיד להם 'חשבתם שהגעתם סוף סוף למסגרת שתיתן לכם את הגב הזה' ולקחת גם אותה.
דניאל בר: אסור בשום פנים ואופן שזה יקרה, כי אותם נערים, שוב, הוועדה הזאת בסופו של יום עוסקת בסמים ובאלכוהול וצריכה לעסוק אגב לפי דעתי גם בזנות נערים, כי כולנו יודעים שאלה הגילאים - - -
מיכל וונש: היא תעסוק.
דניאל בר: הילדים האלה שינטשו אותם בפעם האחרונה והסופית יגיעו בדיוק למקומות האלה.
דניאל בר: לסמים, לאלכוהול, לרחוב, לזנות, להתאבדויות ועוד ועוד, אסור לנו לאפשר את זה.
דניאל בר: אני יכול להגיד את זה בשם הבוגרים שאני מכיר ובשם הבוגרים שאני לא מכיר, אנחנו לא נאפשר את זה גם אם זה אומר שאנחנו נדאג לבוא ולהפגין יום יום החל ממחר, מול משרד החינוך.
תמר קנימח: כבר מחר מתוכננת ההפגנה הראשונה.
תמר קנימח: משפט אחרון, את יודעת, כל הזמן הזה אנחנו, זה כמו מנטרה אצלנו.
תמר קנימח: המקום הבטוח, הבית, כל הזמן.
תמר קנימח: הם מגיעים אלינו וזה מה שהם אומרים בסוף.
תמר קנימח: והמקום הבטוח הזה שאנחנו הבטחנו להם - - -
מיכל וונש: זורק אותם מהבית.
תמר קנימח: - - - כל כך הרבה זמן, זורק אותו מהבית.
תמר קנימח: זה לא יקרה, הצוות שלי לא מתכוון לתת לזה לקרות, גם אם הם לא יקבלו משכורות.
תמר קנימח: אנחנו נסיים את השנה עם הילדים האלה.
מיכל וונש: קריאה חשובה מאוד.
מיכל וונש: יש לנו על הקו את דפנה, ננסה לאפשר לה להשמיע את דבריה.
דפנה לובל: - - -
מיכל וונש: אנחנו לא מצליחים לשמוע.
מיכל וונש: ניתן לזה עוד ניסוי.
מיכל וונש: אני מאוד רוצה לשמוע ממשרד האוצר.
מיכל וונש: אם אתם רוצים אני אספר בקצרה את הסיפור של דפנה.
מיכל וונש: דפנה היא אמא של בוגר שלנו - - -
מיכל וונש: אנחנו ניתן לה עוד צ'אנס כי היה לה מאוד חשוב.
מיכל וונש: אני רוצה לשמוע את משרד האוצר בינתיים, עד שננסה להבין מה עושים עם הצד הטכני הזה.
מיכל וונש: נמצאת איתנו אורלי ששמעה את כל הדברים שלנו עד כה ואנחנו צריכים את הפרספקטיבה של משרד האוצר ולהבין איך אנחנו פותרים את הדבר הזה שחייב פתרון, אין אופציה אחרת.
אורלי ליימן עיני: בוקר טוב לכולם.
אורלי ליימן עיני: אני מאגף תקציבים במשרד האוצר.
אורלי ליימן עיני: ראשית אני מצטרפת לחשיבות של הנושא שעלה פה, אנחנו מבינים את המשמעות של הדברים ואת החשיבות של התכנית.
אורלי ליימן עיני: תקציב המדינה לשנת 2020 כידוע לכולם טרם אושר, לכן כל עוד לא אושר תקציב בהתאם לסעיף 3.ב לחוק יסוד משק המדינה אנחנו מתנהלים בתקציב המשכי.
אורלי ליימן עיני: בתקציב ההמשכי כל חודש הממשלה רשאית להוציא 1/12 מהחודש הקודם של השנה הקודמת.
אורלי ליימן עיני: בהתאם לכך הועמדה מסגרת תקציבית למשרד החינוך, החוק מחייב לשלם קודם כל מתוך המסגרת הזו תקציבים של שכר והתחייבויות מדינה קודמות מכח חוק, לאחר מכן משרד החינוך היה יכול לתעדף בהתאם לשיקול דעתו המקצועי - - - אין לנו אפשרות להתנהל בניגוד לחוק.
מיכל וונש: אני רוצה לדייק את השאלה שלי.
מיכל וונש: התקציב קיים.
מיכל וונש: אנחנו הבנו שצריך אישור חשכ"ל, הכסף יושב שם.
מיכל וונש: אני רוצה לדייק את השאלה שלי, הכסף קיים בעודפים.
מיכל וונש: אני מבקשת להבין מדוע לא משחררים את הכסף הזה ולמה צריכה הזעקה הזאת להשמע בוועדה המיוחדת להתמודדות עם סמים ואלכוהול שהם ההשלכה של סגירת תכנית היל"ה, מה צריך לקרות, מה החסם הקיים לשחרר את הכסף שנמצא שם?
אורלי ליימן עיני: קודם כל אני אחדד רק שאני מאגף תקציבים, אני לא מהחשכ"ל, אני לא יכולה לדבר בשמם.
אורלי ליימן עיני: אנחנו - - -50% מהעודפים, אבל הביצוע מתקיים בהתאם לחוק.
אורלי ליימן עיני: הביצוע של התקציב מוגבל בהתאם ל-1/12 כל חודש מהתקציב השנתי הקודם.
מיכל וונש: בסדר, את זה אנחנו מבינים.
מיכל וונש: אין לך דרך לענות לשאלה שלי, את לא יודעת לענות עליה?
אורלי ליימן עיני: זאת התשובה, חשכ"ל יכולים גם לענות, אבל זאת התשובה.
אורלי ליימן עיני: אנחנו לא יכולים להתנהל בניגוד לחוק, יש חוות דעת משפטית וזו המשמעות של החוק.
מיכל וונש: לא, אורלי, את לא נתת לי תשובה לשאלה כיוון שאנחנו מבינים שנמצא הכסף בעודפים.
מיכל וונש: את נתת לי את התשובה לגבי ה-1/12.
אורלי ליימן עיני: הכסף של העודפים עבר אבל הביצוע מוגבל, כל חודש, ביצוע התקציב, זאת אומרת הוצאת הכסף מוגבלת כל חודש ב-1/12 ממה שקרה בשנה הקודמת.
אורלי ליימן עיני: בגלל שהשנה הקודמת - - -
מיכל וונש: מי יכול להסיר את ההגבלה שאת מתארת לי?
מיכל וונש: מי אחראי על הסרת ההגבלה?
מיכל וונש: מי יכול לתת הוראה להסיר את ההוראה.
מיכל וונש: שר האוצר, החשכ"ל?
מיכל וונש: מי?
אורלי ליימן עיני: לא, זה חוק יסוד משק המדינה.
אורלי ליימן עיני: אם ישנו את החוק, אז - - -
מיכל וונש: אבל מה עם החרגה, אורלי?
אורלי ליימן עיני: בחוק אין החרגה.
אורלי ליימן עיני: זה כתוב בחוק, החוק מחייב.
מיכל וונש: או.
מיכל וונש: קיי, וכשעושים החרגות אחרות?
אורלי ליימן עיני: - - - לחוק יסוד משק המדינה, זה המשמעות שלו.
מיכל וונש: תסבירי לי איך עושים החרגות כשעושים אותן?
אורלי ליימן עיני: אני לא מכירה שמפרים את החוק.
מיכל וונש: אני גם לא מכירה שמפרים את החוק, אני כן מכירה שעושים החרגות.
אורלי ליימן עיני: שוב אני אגיד, התקציב לצערי טרם אושר.
אורלי ליימן עיני: אין תקציב מדינה, אנחנו מתנהלים בתקציב המשכי, תקציב המשכי בהתאם לחוק - - - 1/12 ובזה זה מוגבל.
אורלי ליימן עיני: במסגרת ה-1/12 צריך קודם כל לשלם שכר והתחייבויות קודמות, ואחרי זה אפשר, ובתקציב הנותר משרד החינוך - - -
מיכל וונש: תודה אורלי.
מיכל וונש: אני רוצה להעלות חזרה את חיים מויאל, אני רוצה שתשארי איתנו.
מיכל וונש: חיים אני מבקשת שתחדד לנו את הנקודה שהעלית לגבי התקציב הקיים.
חיים מויאל: רק תדייקי לי את השאלה.
מיכל וונש: אתה דיברת על השימוש בעודפים, על התקציב.
חיים מויאל: לא, זה משה שגיא.
מיכל וונש: סליחה, טעות שלי.
מיכל וונש: נעלה את משה, אני רוצה להבין יותר טוב את הדברים ואת המקום בין אורלי לבין משה, אולי אני לא מבינה.
<< אורח >> משה שגיא: אני אסביר שוב.
<< אורח >> משה שגיא: התקציב שקיבלנו, קיבלנו במסגרת הפעימה הראשונה של העודפים המחוייבים, התקבל כבר לפני מספר חודשים, ויחד עם התקציב קיבלנו הנחיה שלא ניתן להשתמש בתקציב הזה בגלל שהוא חורג ממסגרת התקציב ההמשכי של המדינה.
<< אורח >> משה שגיא: לכן אני לא יכול להשתמש בתקציב שתוקצבתי.
<< אורח >> משה שגיא: עד שלא יהיה מקור לתקציב ההמשכי, לתוספת הזאת.
מיכל וונש: אז אתה אומר לי מה, אתה אומר לי שאתה צריך הוראה ממי, או שאתה אומר לי 'רק אם יעבור תקציב אני יכול להשתמש בזה'?
<< אורח >> משה שגיא: בעקרון מי שהוציא את ההנחיה זה החשכ"ל.
מיכל וונש: זה מה שאני הבנתי ממך.
מיכל וונש: אז מדוע החשכ"ל - - -
<< אורח >> משה שגיא: צריך לבדוק עם החשכ"ל בדיוק מה לגבי המקורות של התקציב.
<< אורח >> משה שגיא: אני לא יכול לתת תשובה במקום החשכ"ל.
מיכל וונש: אני אשמח אם נוכל להעלות את החשכ"ל על הקו, אנחנו פועלים כדי להבין ולזקק את השאלה המדויקת הזאת כרגע.
מיכל וונש: יש עוד מישהו שנמצא איתנו בזום שלא דיבר?
מיכל וונש: דפנה בבקשה.
דפנה לובל: שלום רב.