GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי גדס אילני: אם אנחנו מדברים על תחזוקה ושמירה, התייחסה אל זה מקודם גם ימית, כל הנושא של התקצוב לסיירות הורים הוא בהחלט חשוב ורלוונטי.
אורי גדס אילני: ההכשרות, ואני בעצמי מכשיר סיירות הורים לא מעט במהלך השנה, ובהקשר הזה ההכשרות והכיבוד והגיבוש.
אורי גדס אילני: יש סיירות גם פה אצלנו בדיון עכשיו, שעובדות גם על הנושא הזה של גיבוש ושל חיזוק הקשרים בין החברים בסיירת.
אורי גדס אילני: זה נותן מוטיבציה וזה נתן להורים את החשק ואת הרצון לצאת לסיורים ולצאת לפעילויות.
אורי גדס אילני: על אף שלפעמים הסיור משעמם ולא פוגשים אף אחד, גם זה משהו שקורה.
אורי גדס אילני: בהקשר הזה, הדבר השלישי ואולי החשוב ביותר והמשמעותי ביותר או אחד החשובים והמשמעותיים זה התוצרים של סיירת הורים, וזה נאמר פה קודם על ידי הנציגה של משרד הרווחה, וזה הנושא של תחושת הביטחון, תחושת הביטחון בקהילה, נדמה לי שאיריס אמרה את זה.
אורי גדס אילני: בהקשר הזה צריך לזכור שעצם הנוכחות של סיירת הורים בשטח, בקהילה, זה משהו שנותן ביטחון מאוד גדול גם לבני הנוער, גם להורים, מעלה את תחושת הביטחון ולמעשה אחד התוצרים היחידים שאפשר בכלל למדוד אותו מכיוון שהרבה פעמים קשה לבדוק האם סיירת ההורים מצמצמת התנהגויות סיכון, האם סיירת ההורים באמת גורמת לירידה בשימוש בסמים, באלכוהול, בוונדליזם, אבל תחושת ביטחון זה בוודאות משהו שבהחלט נמדד.
אורי גדס אילני: הדבר שבעיניי הוא משמעותי להורים לא פחות מאשר לבני הנוער, ההורים שמתנדבים בסיירות הורים, וזה אחת המסקנות העיקריות בדוקטורט, מרוויחים מההתנדבות בסיירת מכיוון שיש קשר בין התנדבות בסיירת הורים לבין סגנון הורות, סמכות הורית, פיקוח הורי, זאת אומרת, ההכשרות, המפגש עם בני הנוער בשעות הלילה נותן להורים הזדמנות ליישם את ההורות שלהם אחר כך בבית מול המתבגרים וגם זה סוג של מניעה.
אורי גדס אילני: אנחנו מדברים על אלפי מתנדבים.
אורי גדס אילני: להערכתי יש למעלה מ-2,000, אולי גם 3,000 מתנדבים כיום בסיירות ההורים.
אורי גדס אילני: זה ארסנל גדול של מתנדבים שבעצם חוזר הביתה אחר כך עם ערכים, עם נורמות, עם כלים שהם קיבלו בהכשרות בסיירת ויכולים אחרי זה ליישם אותם גם בבית.
אורי גדס אילני: מבחינתי מודל אחיד של סיירות הורים הוא בהחלט דבר מבורך עם כמובן הסייגים של האופי של כל יישוב וכל קהילה.
אורי גדס אילני: סיירת הורים באור עקיבא זה לא סיירת הורים בתל אביב, זה לא סיירת הורים בעמק הירדן וזה לא סיירת הורים בקיבוץ או במושב.
אורי גדס אילני: אגב, יש היום הרבה סיירות הורים גם במושבים וקיבוצים וצריך לזכור בהקשר הזה את כל נושא הדיווח שדיברנו עליו, הפנייה להורים וכו' שמקבל כמובן תפנית כשזה בקיבוץ או מושב לעומת עיר גדולה.
אורי גדס אילני: אם וכאשר יחשבו על איזשהו מודל ארצי או על פיתוח של תכנים שיהיו משותפים לכולם, אני אשמח כמובן לתת גם את חלקי.
מיכל וונש: אז אני אבקש ממך עוד יותר מזה, אורי, כיוון שבעצם מה שאנחנו נעשה, זה נאסוף את הנתונים.
מיכל וונש: אני מבקשת אם אפשר יהיה לעשות את זה ממש בתוך שבועות ספורים כדי שאני אדע לדייק.
מיכל וונש: אנחנו במן עידן של חוסר ודאות שבני הנוער משקפים, אבל העידן הזה של התקציב הוא ההזדמנות שלנו לייצר את הדרישה הזאת, ולכן אני מבקשת ממש בתוך שבועיים גם ממך ומכל הגורמים באמת לזקק את התוצרים כפי שקראת להם, את הנתונים בצורה ממוקדת מאוד, מפוקסת מאוד, קצרה ונגישה, מה הוא הצורך, מה הם הנתונים הקיימים.
מיכל וונש: בידך יש נתונים מרוכזים.
מיכל וונש: זה מאגר אדיר וחשוב כדי להנגיש את ההכרח, את החירום ואת הצורך וגם את הפוטנציאל, את ההזדמנות, את החשיבות.
מיכל וונש: אני לא מדברת בכלל על מה שאני מניחה, שזה בסופו של דבר גם חוסך תקציבים בהמשך, וכמובן מה שנגעת בו שבעיניי מאוד חשוב תמיד: כשאנחנו מתנדבים, אנחנו נשכרים הרבה יותר ממה שאנחנו נותנים כהורים.
מיכל וונש: ככל שאנחנו מזהים את בני הנוער האחרים, אנחנו גם יוצאים נשכרים בביתנו הפרטי כלפי בני הנוער שלנו.
מיכל וונש: כמובן חשוב לי מאוד שכל הנתונים האלה יופיעו בכל מה שיש, נתונים אמפיריים על החשיבות של הדבר הזה, והחשיבות שאני חושבת שיוצאת מהדיון הזה בצורה מאוד מאוד ברורה, והיא למודל ארצי שיאפשר גם את כל הרצף שאנחנו מדברים עליו, גם את הנגשת המידע, גם את ההכשרה.
מיכל וונש: כמובן אני מסייגת את זה ומבינה את הצורך לאבחן בין קהילות שונות והצרכים שלהם, אבל בסופו של דבר הכלי האדיר הזה, המשאב האדיר הזה והיכולת באמת לקחת את זה לצעד הבא, לשלב הבא גם מבחינת הידע, הנתונים שנצברים, הניסיון שנצבר וגם מבחינת הרצף הטיפולי לבני ובנות הנוער שההורים נפגשים, וההנגשה של הדבר הזה לגורמים השונים שיכולים להמשיך את הרצף הטיפולי בכל מה שכרוך בכך.
מיכל וונש: כל מה שאמרתי עכשיו, אני באמת מבקשת לכל מי שהשתתף בדיון הזה, להנגיש לנו בתוך שבועיים.
מיכל וונש: אנחנו נוציא על כך סיכום דיון אליכם ובאמת נמקד אתכם במה שאנחנו מבקשים, אבל כל אחד מכם יודע לפרש את זה למידע שיש אצלו ואצלה.
מיכל וונש: כל אחד מכם ידע בצורה הנכונה ביותר להנגיש לנו את המידע שבעצם בסופו של דבר יאפשר לנו לבנות את הדרישה למיזם ארצי בנושא הזה.
מיכל וונש: אני מודה לכולם, לכל מי שהשתתף בדיון הזה, גם כיוון שהשכלתי כל כך באמת מכולכם וגם כיוון שאני מאמינה ומתעקשת שזהו נושא שמתעלה מעל הפוליטיקה ומעל לפרסונליזציה של הנושאים.
מיכל וונש: אנחנו חייבים לשתף פעולה.
מיכל וונש: זה נוגע לכלל המגזרים, לכל הדתות, לכל הגילאים, לכל המעמדות הסוציו-אקונומיים.
מיכל וונש: זה באמת פרויקט לאומי, ארצי ולא מקומי נקודתי.
מיכל וונש: אני גם אומר שאני רואה בכם באמת כגורם החשוב ביותר כמי שכבר לקחו את האחריות, כמודל לחיקוי, כמי שמלמד אותנו פה בבית הזה לקחת אחריות, כל אחד במקומו.
מיכל וונש: אני מבקשת להמשיך את שיתוף הפעולה הזה, לבחון איך אנחנו משפרים ומייעלים את הקיים גם אל מול החירום של משבר הקורונה שעלה פה מכל הכיוונים, גם בדיון הקודם וגם בדיון הזה.
מיכל וונש: אם נדע להשכיל ולזהות את ההזדמנויות שלצד אתגר הקורונה, נוכל לשפר את הקיים כלפי עתיד, ושוב, באמת במגמה להתמודד עם הסכנות שנמצאות ביתר שאת בתקופה הזאת ותמיד, שמביאות את בני הנוער של כולנו למקומות של קצה.
מיכל וונש: זו המחויבות שלנו, זו האחריות שלנו ואני מודה לכולם על שיתוף הפעולה.
מיכל וונש: שוב אני מבקשת ונוציא על כך סיכום, לקבל מכם מעין סיכום של הדיון כפי שאתם רואים אותו במטרה להקמת מודל ארצי אחיד ומאוחד שישרת את כולנו, את הילדים של כולנו ואת כל ההורים המתנדבים, ואולי גם יגדיל את מעגל המתנדבים, אני מקווה, מעצם קיומו ככזה.
מיכל וונש: תודה והמשך יום טוב לכולם.
מיכל וונש: אני מתנצלת על האיחור שאנחנו מתחילים בו, אני מעריכה את נוכחותכם והמתנתכם הסבלנית.
מיכל וונש: אנחנו דנים היום בהעדר מענה לאוכלוסיית נשים מכורות, עם פוקוס על עת הקורונה.
מיכל וונש: אני אומר שחלק מהבהילות לנושא בעצם חשבתי במהלך הסיורים שנחנו עושים בשבועות האחרונים, וחלק אני חושבת כתוצאה נלווית לתופעה המדאיגה של בני הנוער, כפי שאנחנו כולנו מניחים, לכל הנשים האלה, רבות מהן הן גם אימהות, יש להן משפחות ואנחנו רואים כפי שאמרתי כבר בכמה הקשרים, את השיקוף של המשבר הכלכלי והבריאותי והחברתי, אנחנו רואים את השיקוף הזה בבני הנוער, כשאחת הדרכים בסופו של דבר לטפל בדבר הזה גם לטווח רחוק וגם אל מול משבר הקורונה, זה לתת את הדעת על מה שקורה בעניין הטיפול בנשים, באימהות, בבנות המשפחה, בבעלות המשפחה, בבנות, על כל מה שמשתמע מהנושא הזה.
מיכל וונש: נפתח כהרגלנו בסרטון קצר רק כדי למקם אותנו במציאות עליה אנחנו מדברים ולאחר מכן נפתח בדיון.
מיכל וונש: (מוקרן סרטון) הסרטונים האלה תמיד מאוד קשים, הם רק מציפים את הבעיות כפי שכולכם, מי שנמצא על הקו, וכולנו כבר מכירים את המציאות המאוד לא פשוטה.
מיכל וונש: הם בעצם נותנים לנו תמונה של הגיבורות, במקרה הזה הגיבורות , כולן, הנערות, הנשים, שמוצאות את הכח, את האומץ, לקחת אחריות אישית על מנת להתמודד עם מחלת ההתמכרות שהן סובלות ממנה, אחרי שנים של השלכות נוספות שהן לא רק מתמודדות עם מחלת ההתמכרות אלא עם כל מה שנלווה לכך, ובמקרים הרבים שאנחנו נחשפים אליהם, כולל גם את ההשלכה על כל התא המשפחתי, כפי שהתייחסנו אליו.
מיכל וונש: אני אגיד שהנושא של הסטיגמה, הבושה הנוספת כאמא, הוא משהו שאנחנו חייבים לתת עליו את הדעת.
מיכל וונש: אני מבקשת, כדי שנוכל גם לקבל תמונה נכונה של המצב בשטח, גם לזהות את הפערים כפי שאנחנו מחויבים לזהות אותם ותקופת הקורונה, כפי שאני אומרת כל הזמן, היא גם הזדמנות, יכול מאוד להיות שהדברים ביתר שאת עולים מעל לפני השטח ואנחנו יכולים לקבל שיקוף יותר נכון של מה הם האתגרים, גם לטווח רחוק, כדי לייצר פתרון מקיף הוליסטי שמחייב אותנו לטובת אלפי הנערות והנשים המכורות, בין אם אנחנו כבר מכירים אותן ובין אם לאו, ואני מבקשת מכל מי שנמצא בזום לתת לנו התייחסות מראות עיניכם כמובן, גם דרך הנתונים לפער שקיים בין הטיפול הקיים בין היתר בגברים ובנשים, נערות ונערים, אני חושבת שחשוב לתת על זה את הדעת, כיוון שאנחנו כבר מבינים שרבות מהמסגרות מכירות בכך שנדרשת מסגרת נפרדת, שיש טיפול ייעודי שמאפיין את הטיפול בנשים, בין אם זה צוות שהוא ברובו נשי, בין אם זו הכשרה המיוחדת, בין אם זה הטפול בטראומה ובטראומה מינית שאנחנו נחשפים לה ובכל מקום שבו דיברתי עם נערות ונשים, האלמנט הזה של טראומה מינית, של מכירת הגוף, של עיסוק בזנות, בין אם בצורה רשמית או לא, ובאונס, שאנחנו נחשפים אליו ומזדעקים ובצדק, חייבים להבין שמדובר גם בנושא הזה ולכן לטפל בכך בהתאם.
מיכל וונש: אנחנו כבר יודעים שיש נושא של תחלואה כפולה שאני מכניסה גם בבקשה להתייחסות שלכם, את הנושא של התחלואה הכפולה גם בנושא הספציפי של נשים, כיוון שהתחלואה הכפולה שהיא אולי אצל נשים נראית קצת אחרת, בין אם זה חרדות, מחלות נפשיות אחרות, מסוג אחר שמוכר לנו, אני חושבת שחשוב לתת את הדעת גם על כך, כיוון שגם שם אנחנו כבר יודעים את הפער האדיר בין הנתונים, המספר של החולים ובמקרה הזה החולות בתחלואה כפולה, ובין היכולת שלנו, של כלל הגורמים, לטפל בחולות בתחלואה כפולה.
מיכל וונש: אז אני מבקשת התייחסות גם לנושא הזה.
מיכל וונש: אני רק אומר שעל פי דו"ח מבקר המדינה מ-2019 אנחנו כבר יודעים שקיים מחסור אדיר במסגרות ייעודיות לנשים והמחסור הוא כמובן כלכלי, אז אני מבקשת גם את ההתייחסות שלכם למה דרוש, מה דרוש בשיתוף פעולה ביניכם, מה דרוש שבבית הזה ידעו, מה דרוש שהממשלה תהיה מודעת לו, ואיך אנחנו מנצלים גם את אולי תחושת החירום, תקופת החירום שאנחנו נמצאים בה, גם כדי לקדם את הנושא ההכרחי החיוני הזה.
מיכל וונש: אני פותחת את זה לדיון בינינו ואולי אוסיף בין הנתונים שיש לי פה, אבל כאמור אשמח לשמוע מכם גם התייחסות לנתונים וגם התייחסות למה חייבים לדעת בחירום, בתקופת חירום שאנחנו נמצאים בה, מה הם הפתרונות לטווח רחוק שאנחנו חייבים להיות מודעים אליהם ואיך שיתוף הפעולה או החסמים ביניכם כרגע צריכים לאפשר או להראות את הדרך קדימה.
מיכל וונש: אלך לפי הסדר.
מיכל וונש: ממשרד העבודה והרווחה נמצאת בזום איריס, סגנית מנהל השירות לטיפול בהתמכרויות.
איריס נהרי: רק מבחינת הנתונים להגיד שבשנה האחרונה טיפלנו בכ-14,000 מטופלים, מתוכם 23% נשים ונערות.
איריס נהרי: יש לנו מסגרות חוץ ביתיות שהן מיוחדות לנשים, אנחנו לפני מעל עשר שנים עברנו איזה שהוא שינוי בשירות בתפיסה שהטיפול בנשים הוא ייחודי לגמרי.
איריס נהרי: יש לנו במסגרות, בקהילות הטיפוליות, המסגרות לנשים הן ייחודיות לחלוטין.
איריס נהרי: גם ביחידות עצמן בדרך כלל מטפלות נשים בנשים.
איריס נהרי: יש לנו שתי דירות מעבר לנשים בבאר שבע ובתל אביב.
איריס נהרי: אני חושבת שאני לא אכביר, אני חושבת שכל מי שנמצא פה יודע כמה הטפול בנשים הוא מורכב וייחודי כי אם כל הזמן מדברים על מכורים בתור מודרים, אז מי שמודר בין המודרים זה נשים, והרבה פעמים כשהן מגיעות אלינו לטיפול יש להן הרבה יותר מה להפסיד מגברים, כשגבר מגיע לקהילה טיפולית בדרך כלל עם צוות מאחוריו והאישה, המשפחה, כשאישה מגיעה לקהילה טיפולית הרבה פעמים גם לוקחים לה את הילדים והיא מודרת, ויש מאוד קושי להגיע לנשים מכורות, יש להן הרבה יותר מה להפסיד כמו שאמרתי, שלא לדבר למשל מבחינת מגזרים, כמו מגזר החרדי או המגזר הערבי ששם בכלל קשה לנו מאוד מאוד לאתר נשים, - - -
מיכל וונש: אני רוצה ברשותך רגע לעצור אותך, זכיתי, ואני באמת זכיתי לראות את הנשים הגיבורות במקומות שכן קיימים להן ואת התייחסת למקומות האלה עם טיפול ייחודי.
מיכל וונש: אני רק רוצה לחזור לנתונים.
מיכל וונש: את תיארת את המספר של 14,000 שאני בטוחה שאנחנו גם אליהם לא מגיעים, אבל מתוכם 23% נשים ונערות.
מיכל וונש: אני רוצה לשאול על הפער בין ה-23% הזה לבין הצורך האמיתי.
מיכל וונש: האם אנחנו יודעים, כשאני שואלת על נתונים, מי לא מקבלות את הטיפול, מי אינן מגיעות למסגרות, לא משנה מאיזו סיבה, האם יש לנו הערכה בכמה נשים מדובר שאינן בכלל על הרדאר של אף אחד?
איריס נהרי: אנחנו לא יכולים להגיד מספרים בוודאות, אנחנו כן מאמינים שנשים לא שונות מגברים, וזאת שאלה באמת למה אנחנו לא - - - אנחנו חושבים שהאחוזים יותר גבוהים, אנחנו לא יכולים להגיד בכמה.
מיכל וונש: מבחינתי לא ייתכן, היות ואני מניחה שאנחנו 50% ומשהו מהאוכלוסייה, אז ככל הנראה ה-23% האלה זה אומר שאנחנו בתת טיפול גם במה שיש, בלפחות 27% בנשים שקיימות, וזה אומר שאנחנו לא הצלחנו או לאתר או לאפשר להן להגיע או לאפשר להן לעבור את התהליך ודיברת על משהו שאני חושבת שהוא מאוד חשוב, והוא הנושא של הרצף הטיפולי, אדרבה, הוא עוד יותר חשוב במקרה של נשים, כיון שיש את כל ההשלכות של מה שדיברנו עליו, כדי שהן תגענה, מראש צריך לדעת ולהנגיש להן את המידע, כדי שהן תדענה מה ההשלכות בין מה שאת אומרת שהוא הדבר הקשה ביותר באמת בכל מה שקשור לילדים ומה הרצף הטיפולי שאנחנו מלווים אותן גם אחרי.
מיכל וונש: ופה אני חושבת שהפער הזה שאת חושפת אותו באחוזים שנתת לי רק כרגע, ברורים לי, זה לא שיש פחות נשים שהן מכורות, זה שאנחנו מטפלים ברבע או בחצי ממי שאנחנו צריכים לטפל בהן בטוח, כיוון שה-23% הזה זה מה שהוא מעיד לנו.
איריס נהרי: ואם אנחנו נדבר, אנחנו פיתחנו המון דברים - - - עוד הרבה, אבל אם כן נדבר על הפערים, ועל מה שחסר, קודם כל אני חייבת להגיד לגבינו שהיה נסיון בעבר, הייתה קהילה טיפולית שהייתה לאמהות ונסגרה, הייתה בעיה עם המודל, אני כן חייבת להגיד שבנינו, ישבנו לא מעט זמן ביחד עם השירות לילד, לפתח איזה שהוא מענה ויחידת אימהות שבעינינו הוא קריטי והוא חשוב, הוא משמעותי, הוא נעצר לצערי הרב ויכול להיות שאם תהיה קריאה מהוועדה פה שצריך לחזור ולשבת ולהניע את התהליך שוב, נשמח מאוד.
מיכל וונש: אני אומר שלא רק שתהיה קריאה אלא שאנחנו נבנה תכנית ביחד עם השרה.
מיכל וונש: אני חושבת שחייבת להיות קריאה.
מיכל וונש: ממה שאת מתארת לי זהו חסם מאוד משמעותי לנשים להגיע בכלל לטיפול ואנחנו יכולים להסיר אותו, וכבר יש תכנית.
איריס נהרי: לגמרי, יש מודל, יש הכל, זה נעצר ואנחנו מאוד נשמח אם נצליח עוד פעם להתניע את זה כי בעינינו זה מענה שהוא מאוד מאוד חסר.
איריס נהרי: זה לגבי החסם שקיים.
איריס נהרי: בעיני אין מספיק אישפוזיות, אני יודעת שפאולה בטח תדבר ותרחיב ואין לי ספק שמשרד הבריאות הרחיב, צריך קצת להרחיב יותר וגם - - -
מיכל וונש: פאולה תספר לנו על הפער במיטות, בין מה שקיים, אפילו בין גברים ונשים ונערים ונערות.
איריס נהרי: - - - אשפוזית ייחודית לנשים בתחלואה כפולה.
איריס נהרי: היום המסגרת הטיפולית החוץ ביתית היחידה שיש לנו זה שילוב, שהיא מטפלת גם במסגרת של נשים בתחלואה כפולה.
מיכל וונש: כמה מיטות יש שם?
איריס נהרי: אנחנו העלינו את המיטות.
איריס נהרי: היום יש לא מעט.
איריס נהרי: יש 25 מיטות של נשים, זה גדל, יש גם הוסטל, יש ג את - - -
מיכל וונש: זהו, מבין 70 המיטות שיש לנו לטיפול בתחלואה כפולה, 25 מהן הן לנשים.
מיכל וונש: והפער הזה בין מי שזקוקים לטיפול בתחלואה כפולה שאנחנו יודעים עליו, זה 150,000.
איריס נהרי: אני לא יודעת על הנתונים, אולי פאולה תוכל להגיד יותר על הנתונים.
איריס נהרי: אני יודעת שבאילנות, בשילוב, ביחידה של התחלואה הכפולה יש לנו כל הזמן המתנות, אנחנו כן במכרז החדש שכתבנו, הגדלנו מאוד את המכסות של התחלואה הכפולה.
איריס נהרי: חשוב להדגיש את זה, אבל זה עדיין בתהליך.
איריס נהרי: אני חושבת שבכל הנוגע לנשים אנחנו ישבנו בזמנו גם עם שב"ס וגם עם רש"א וגם עם הביטוח הלאומי.
איריס נהרי: אני חושבת שצריך באמת לבנות לנשים משהו הרבה יותר הוליסטי כי אנחנו יודעים שנשים זקוקות ליותר תמיכה להכלה, לאיזה שהוא איגום משאבים שגם כשהן יוצאות לחיים, הן צריכות הרבה יותר מערכות תמיכה.
מיכל וונש: לזה אני מתכוונת, אולי זה לא המונח הנכון מבחינה מקצועית לרצף הטיפולי או להמשך ליווי.
איריס נהרי: הן מגיעות מתוך רצף טיפולי, הן כן מגיעות ליחידות שלנו.
איריס נהרי: יש רצף טיפולי.
איריס נהרי: אבל הרבה פעמים היחידות הטיפוליות לא מספיקות.
איריס נהרי: אישה מגיעה לדרך אריאלה שנה, הוסטל עוד חצי שנה, מגיעה ליחידה וזקוקה לרשת בטחון רחבה יותר, למענים.
איריס נהרי: יכול להיות שצריך לעשות שולחן עגול גם עם ביטוח לאומי, גם עם כל הגורמים.
איריס נהרי: אני יודעת שהרבה פעמים יש קושי כשאישה משתחררת מנוה תרצה, ישבנו על זה גם עם רונית דודאי שאחראי לסל שיקום, אני חושבת שבאמת עם נשים יש צורך באיגום משאבים וראייה של עוד פעם, גם הגברים, אבל נשים בהיותן נשים, בהיותן אמהות, בהיותן משלמות מחירים הרבה יותר יקרים, יש צורך גם בטיפול ייעודי ויש צורך גם באיגום משאבים ושולחן עגול בין כל הגורמים, לראות איך מפתחים מענה.
מיכל וונש: אני כבר אומר שאני אבקש מהשרה איתה נפגשתי אתמול, אנחנו נקרא ליצירת שולחן עגול כזה ויש לנו את ההזדמנות לעשות את זה.
מיכל וונש: גם נמצאת שרה שיכולה להוביל את זה במשרדך, ואני חושבת שזה המקום הנכון לקרוא לשולחן העגול הזה והוועדה אכן תקרא לו.
מיכל וונש: תודה רבה איריס.
מיכל וונש: תודה על הארת עינינו למצב שבו אנחנו נמצאים.
מיכל וונש: ד"ר פאולה רושקה היקרה ממשרד הבריאות, נשמח גם לשאלות שאיריס העלתה ונגעה בהן וכמובן גם לתובנותייך בנושא הזה וגם החסמים שאנחנו צריכים לזהות ולזקק אותם וגם לדחיפות והיכולות שלנו להסיר את החסמים ולהתקדם הלאה מהמקום שבו אנחנו נמצאות.
פאולה רושקה: נושא הנשים כפי שגם איריס הזכירה זה נושא שעלה כבר משהו כמו עשר שנים לפחות, משרד הרווחה הקדים ואנחנו מיד אחרי זה התחלנו לעסוק בצורך בטיפול ייעודי לנשים.
פאולה רושקה: בפעם הראשונה פתחנו סביב בני נוער, והבנו ששם זה עוד יותר חשוב בגלל הגיל המאוד עדין, ההתפתחות המינית, הרגשית והצורך בהפרדה מגדרית.
פאולה רושקה: ואז פתחנו לראשונה אשפוזית בנות בנפרד מבנים וראינו שזאת הייתה החלטה מאוד נכונה.
פאולה רושקה: גם כי האשפוזית היא ברצף עם הקהילה הטיפולית ונוער, בנים/בנות, ולכן ההצלחות בטיפול יותר גבוהות מאז שקיבלנו את ההחלטה הזאת מאז, מיד אחרי זה, אולי לפני 6-7 שנים, ביקשנו לפתוח אישפוזית נשים כי הבנו שאו.
פאולה רושקה: קיי, זה בנות צעירות, אבל לנשים צריך מסגרת נוספת נפרדת, כי יש בעצם נושאים אחרים כמו אמהות, משפחה, העצמה אישית, מקצוע וכולי שאנחנו צריכים לעזור לאותן נשים גם באשפוזית וגם ברצף עם משרד הרווחה, כי משרד הרווחה פתח יותר מסגרות מאשר אנחנו ולכן יש גם פער בין הצד של האשפוזית לבין הצד של הקהילה - - -
מיכל וונש: אני רק רוצה לומר איך אני נתקלתי בפער הזה פאולה, בצורה מאוד מאוד מוחשית, כשהייתי בדרך אריאלה בחיפה, בקהילה הטיפולית שם, התברר לי שיש נשים שיוצאות מדלת האשפוזית בטיפול משרד הבריאות ואינן מגיעות לדלת הכניסה של משרד העבודה והרווחה, בעצם לקהילה הטיפולית.
מיכל וונש: ושם הפער הזה הוא בלתי נסבל, לא ידעו לומר לי האם יש לנו נתונים על כמה נשים יוצאות ואינן מגיעות לדלת הכניסה הבאה שלהן, ופה זה רק מחדד את ההכרח לייצר את השולחן העגול הזה ולייצר את הרצף הזה שמאפשר לנו גם את הטיפול הנפרד, ואני רק אומר עוד מילה אחת כדי שאם זה רלוונטי לך, נוכל לתת על זה את הדעת.
מיכל וונש: אתמול באמת זכיתי לפגוש את הגיבורות שנמצאות באשפוזית ברטורנו ובנות הנוער, באישפוזית של הרב אקשטיין, ואני רק רוצה לומר שעלה שם בעצם אתגר מאוד גדול עם המכרזים שעכשיו הם נאלצים לעמוד בהם, עם כל מיני נוקשויות שהם לא יכלו לעמוד בהם, אז כבר יש אישפוזית רק לבנות ואין קילומטר בין הבנות לבנים, או יש אישפוזית רק לבנות חרדיות, ששוב, את מדברת על המאפיינים של גם גילאים אבל גם קהילות, ועכשיו הם לא יצליחו לעמוד בהמשך האישפוזית לפי המכרז הקיים, אני לא יודעת מי צריך לתת את הדבר הזה במסגרת הדיון שלנו, אבל אם יש לך משהו להוסיף על זה ואז נחזור לגורם, אם זה משרד העבודה והרווחה או כל גורם אחר שצריך לתת את הדעת על המכרז הזה, זה גם סוג של חסם שרציתי להעלות אותו, הוא פשוט עלה אתמול מהסיור בשטח.
פאולה רושקה: קודם כל אני רוצה לעדכן שאנחנו עובדים על מכרז חדש, בגלל שכבר לפני שנתיים גילינו שיש הרבה מאוד צרכים נוספים, גם לגבי מגזרים מסוימים שלא מקבלים מענים וגם לגבי הפיזור הגיאוגרפי הנכון של האישפוזיות וביקשנו תוספת תקציבית שניתנה עד עכשיו רק באופן חלקי.
פאולה רושקה: התחלנו לעבוד על מכרז חדש שייתן יותר מענים נדרשים לפי השטח.
מיכל וונש: אבל הוא חייב להיות מחובר, למיטב הבנתי יש להם כחודש להגיש מועמדות למכרז הקיים, חייב להיות מותאם לשטח, לצרכים ש- - -
פאולה רושקה: אנחנו לא מדברים על - - - השירותים שכרגע פועלים הם לא לפי מכרז, חלק מהם, דווקא בנוער זה פטור ממכרז לארבע שנים בגלל שלא רצינו כל שנה לטלטל את המסגרות.
מיכל וונש: אז אני לא יודעת מטעם מי המכרז, אני מאתגרת את מי שנמצאים, אולי זה משרד העבודה והרווחה ולא שלכם.
מיכל וונש: נחזור אחר כך לאיריס, בסדר גמור.
פאולה רושקה: זה לא אצלנו, אנחנו עוד לא הוצאנו את המכרז.
פאולה רושקה: אבל כן מאוד חשוב לומר שיש למשל בקרב הבנות הצעירות, בעיות מסוימות ייחודיות לעומת בנים, שהרבה פעמים הן נכנסות לאשפוזית ובורחות ממנה, ואחר כך מאוד קשה, מצד אחד לשמור להם את המקום, מצד שני להחזיר אותן בחזרה, ויש בעיה גם לגבי צווים או לא צווים, בני ובנות נוער שהם בסיכון, היה צריך שיהיו לפעמים בכוח בטיפול על מנת למנוע הידרדרות או לא.
פאולה רושקה: יש פה הרבה מאוד סוגיות - - -
מיכל וונש: אני חושבת שגם זה חייב לעלות בשולחן העגול.
מיכל וונש: זה עלה אגב גם ביכולת של המסגרות הטיפוליות לקבל את בנות הנוער אליהן, ובאמת איזה שהוא אלמנט, ואני כמשפטנית מבינה את האיזון שבין חופש הפרט ובין היכולת שלנו לכפות, אבל קודם כל בטח ובטח כשמדובר בקטינות צריך לתת על כך את הדעת, אני חושבת שחשוב מאוד להעלות גם את הנושא הזה, וככל שהנושאים עולים, אנחנו גם עושים לעצמנו את הרישום שבשולחן העגול שנקרא לו נעלה את הנקודות הללו.
מיכל וונש: אני מבקשת גם מכם לייצר כל אחד ממשרדו את המסמך הרלוונטי, כדי שנוכל בצורה הוליסטית להעלות אחת ולתמיד את כל הנושאים ולהתקדם ממה שהתחיל לפני עשר שנים לתוך העשור הקיים, 2020.
פאולה רושקה: לגבי נשים, אנחנו בכל זאת הצלחנו בשנים האחרונות להעלות קצת את מספר המיטות, ולכן כן למשל אישפוזית 'לצידך' שראינו אותה קצת בסרטון, שזו אישפוזית ייחודית לנשים בזנות עם טראומות מיניות קשות, טראומות מורכבות וטרנסג'נדריות שבהתחלה היו להם רק ארבע מיטות ציבוריות מטעם המשרד, הצלחנו באמצעות תכנית הזנות להוסיף עוד שמונה מיטות ולכן היום היא בעלת 12 מיטות.
פאולה רושקה: זה עדיין מעט מאוד, בתקופת הקורונה הייתה קריאה במיוחד מאזור תל אביב, מעירית תל אביב, מסלעית, ממרפאת לוינסקי לתת מענים יותר דחופים לנשים שפתאום בגלל השינויים שחלו בשוק הסמים, בגלל סגירת בתי הבושת, בגלל הרעב שהיה ממש מאוד חזק באזור הזה, יותר פנו ברצון להיגמל ולא היו לנו מיטות מספקות לכן פנינו במיוחד וביקשנו תקציב להוסיף 20 מיטות זמנית לשישה חודשים לתקופת קורונה, ושתי אשפוזיות פרטיות, כי האישפוזיות הציבוריות לא הספיקו, לא ענו על הדרישות שזה בעצם צוות כמעט כולו נשי, הפרדה בין נשים וגברים ועוד כמה קריטריונים.
פאולה רושקה: כרגע מתוך המהלך הזה כבר יש עוד חמש מיטות בפועל באישפוזית - - - ישראל בפתח תקוה שפועלות לקבלת נשים כאלה.
פאולה רושקה: אני מוכרחה לומר שבדיוק בדקתי אתמול וראיתי שחמש המיטות האלה לא מלאה.
פאולה רושקה: אז שוב שאלה מדוע הנשים שהן צריכות כל כך את העזרה, לא מגיעות.
פאולה רושקה: אפילו אם יהיו לנו מענים, מה קורה עם העלאת המודעות, עם הגיוס שלהן.
פאולה רושקה: זה עוד נושא מאוד חשוב.
פאולה רושקה: לא הרבה נשים, שאפילו כשיש מענה, מגיעות.
פאולה רושקה: או שהן מגיעות במצב מאוד מאוד קשה כבר, ממש בהידרדרות מאוד קשה.
פאולה רושקה: נושא נוסף שאני רוצה להעלות זה באמת התחלואה הכפולה.
פאולה רושקה: אנחנו יודעים שרוב הנשים שהן בזנות והן מכורות, סובלות גם ממצוקות נפשיות שונות בדרגות שונות.
פאולה רושקה: חלק מהן ממש במחלות נפש, וחלק מהן במצוקות קשות כמו דיכאון, פוסט טראומה ועוד, ולכן צריך מענים גם לנושא של תחלואה כפולה נשים.
פאולה רושקה: איריס צודקת, אין לנו מענים כאלה, היום יש לנו רק אישפוזית לגמילה במצב מאוזן נפשי לאנשים עם תחלואה כפולה בבאר שבע, זה סך הכל 15 מיטות ארציות, וממש לא מספק בגדול בכלל.
פאולה רושקה: אני עשיתי מהלכים מול בית החולים בבאר שבע, לנסות להרחיב את מספר המיטות ובאמת יש כרגע דיונים סביב הרחבת המסגרת הזאת והפרדה מגדרית נשים/גברים.
מיכל וונש: אני חושבת שאת מעלה נקודה מאוד מאוד חשובה, שוב, הנושא הזה של תחלואה כפולה שיש מי שכבר אמרו לי שהיא תיבת פנדורה, אני חושבת שכל הנשים שעד היום פגשתי אותן שחולות במחלת ההתמכרות, זה חלק מתחלואה כפולה נוספת כל שהיא.
מיכל וונש: אני לא אומרת, יש רצף מנעד מאוד גדול, שחלק גדול ממנו נוצר כתוצאה מפגיעה מינית של אותה בחורה.
מיכל וונש: זה מה שאני נתקלת בו בסופו של דבר ואני חושבת שעד שאנחנו נעלה את הנושא הזה, עכשיו אנחנו אומרות בעצם, אם לגבי גברים תחלואה כפולה זה התחתית של התחתית, של באמת הרצף הזה של מה שאנחנו מכירים בו, רוצים להכיר בו, כחברה שבאמת מסתירה ומצניעה את הדברים האלה אז תחלואה כפולה של נשים זה עוד הרבה יותר חמור.
מיכל וונש: אתמול דיברתי על זה עם השרה ארוכות, אני חושבת שאנחנו גם דרך התחלואה הכפולה וחלק מהשולחן העגול, ואולי נייעד לכך שולחן עגול נפרד שעוסק בתחלואה הכפולה, ואולי הוא גם השולחן העגול הראשון, כיוון שאם גורמי המקצוע מזהים שהתחלואה הכפולה היא בעצם הדרך לפרום את הפלונטר שבו אנחנו נמצאים, גם לגבי כל הדבר הזה שאת מדברת עליו, הורדת הסטיגמה, הכרה בכך שההתמכרות היא מחלה, כדי שנוכל לומר שיש תחלואה כפולה ואנחנו לא מטפלים בה כרגע, ובטח ובטח בנושא של נשים, אני לוקחת את האתגר הזה לוועדה ואנחנו לא יכולים להמשיך לטאטא אותו מתחת לשטיח.
מיכל וונש: זה לא יעבור.
מיכל וונש: כי אנחנו מדברים על שיראל חבורה שנורה למוות כמקרה של תחלואה כפולה ועל עוד מקרים נוספים, אבל אנחנו יודעים שהנשים רובן ככולן שסובלות מהתמכרות יש אלמנט נפשי איפה שהוא על הרצף.
פאולה רושקה: דרך אגב ועדת הכנסת כבר ב-2010 קבעה שאנחנו נשב, המומחים, ונגיד מה הצעדים כדי לקדם את נושא התחלואה הכפולה.
פאולה רושקה: אנחנו עוד רחוקים אפילו מהצעדים שנכתבו שם כהכרחיים.
מיכל וונש: אז אני כבר מבקשת, אנחנו בעצם נתחיל את הדיון שלנו ב-2020 עם מסקנות הוועדה של 2020, אין מה להמציא שוב את הגלגל, רק אנחנו נעשה אולי עדכון נתונים ממה שכן ידוע לנו, ואני אבקש כבר שאנחנו אולי נפיץ לכל הגורמים את מסקנות הוועדה, כדי שתוכלו לעדכן עבורנו את הנתונים ובאמת נעשה עבודת איסוף נתונים רצינית איתכם בשיתוף הפעולה שלכם כדי שנוכל לקדם את הנושא הלאה.
מיכל וונש: עוד משהו, פאולה?
פאולה רושקה: לגבי המרכזים לטיפול תרופתי ממושך, זאת אומרת לאנשים שמכורים לאופיאטים כרוניים, גם שם מעט מאוד נשים מגיעות, זה אפילו לא 20%, זה משהו כמו 13% מהמטופלים הן נשים, שם כנראה הסטיגמה עוד יותר קשה, אלה נשים שבאמת בקצה, אבל אנחנו גם שם עושים הרבה מאוד פעילויות בכל אחד מהמרכזים לסוג נשים כאלה, גם נשים דרות רחוב, גם בשיתוף פעולה עם מרפאת לוינסקי, ואנחנו מנסים לגייס יותר ויותר נשים לטיפול, אבל אנחנו מבינים שגם שם אחד מהקשיים הוא האימהות, הפחד שהילדים יילקחו מהם, ולכן אנחנו צריכים לעשות גם פה לפי דעתי חשיבה יצירתית יחד עם גורמי הרווחה והגורמים שמטפלים בילדים, כיצד לבנות מודל שייתן גם לנשים האלה תקווה.
מיכל וונש: אנחנו בעצם מאלצים אותן לבחור בין טיפול במחלה לבין הילדים, בחירה בלתי אפשרית לכל אמא, פשוט בלתי אפשרית.
מיכל וונש: ואני מבינה.
מיכל וונש: בסדר גמור פאולה, תודה על הנקודות הללו.