GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שלומי מולכו: אני מזמין אותך לבוא לראות את זה.
<שלומי מולכו: את תיקרעי מצחוק יותר ממה שאני נקרעתי מצחוק.
<שלומי מולכו: מוכרים לך דסקית כזאת שנכנסת במשאף ומירי הנשמה, באמת, היא נשמה, אין לי מלים להגיד על מירי אוגניץ, היא הצילה אותי, היא גם שכנה שלי, היא באה לטפל בי בבית, היא הייתה מגיעה ב-12:00 בלילה לטפל בי, והיא אומרת לי: קח שאיפה.
<שלומי מולכו: ואני כמו אידיוט נושף.
<שלומי מולכו: היא מסתכלת עלי.
<שלומי מולכו: שאלתי אותה, מה, עוד אחד?
<שלומי מולכו: לא.
<שלומי מולכו: זה ניסוי.
<שלומי מולכו: רק אחד אתה יכול לקחת.
<שלומי מולכו: יושבים שם רבע שעה, עשרים דקות, מוציאים לי דם, בודקים לי לחץ דם, והיא שואלת אותי איך אני מרגיש.
<שלומי מולכו: האמת, הרגשתי יותר טוב לפני כן.
<שלומי מולכו: רק מהציפייה היו לי יותר כאבים.
<שלומי מולכו: רק מלחכות שזה יגיע, כבר יותר כואב לי.
<שלומי מולכו: פגשתי את הבחור מהחברה והתחלנו לדבר בצד, לא בתוך החדר של הניסוי.
<שלומי מולכו: אתם מכניסים לי בדרך האחורית את טבע שתעשה עלי כסף ותמכור לי משאף?
<שלומי מולכו: זה בולשיט.
<שלומי מולכו: זאת עבודה בעיניים.
<שלומי מולכו: אני מקבל פרחים, אני מרסק לי אותם, אני לוקח כמה סוגים.
<שלומי מולכו: אני לוקח בלנד, אני לוקח יריחו, אני לוקח מגידו וכבר יש לי את התרכובת של עצמי.
<שלומי מולכו: אני יודע שיריחו בקיץ פחות טוב מיריחו בחורף.
<שלומי מולכו: אני כבר נהייתי רופא.
<שלומי מולכו: אבל אם אני לא עושה את זה, אני לא נמצא אתכם כאן היום.
<שלומי מולכו: אני לא יכול להגיע לירושלים, אני לא יכול לבוא ולדבר אתכם כי אני הופך להיות זומבי.
<שלומי מולכו: העניין הוא שאני זה מולכו שלומי והוא אורן ושלומי מכיר את זה אבל אנחנו מתי מעט שעוד יכולים כי אחרינו יש חולים שהם כבר פלט.
<שלומי מולכו: כמו שדנה הייתה לפני שהיא קיבלה את העלאת המינון.
<שלומי מולכו: כשדיברתי אתה, היא דיברה ללמפה.
<שלומי מולכו: לא הבנתי מה היא אומרת.
<שלומי מולכו: אמרתי לבן שלי שאני מדבר עם בן אדם שאני לא מבין מה הוא אומר.
<שלומי מולכו: אבל זה המצב שכולנו נגיע אליו בסופו של דבר.
<שלומי מולכו: עזבו את הסדר שאתם רוצים לעשות.
<שלומי מולכו: אתה יודע מה?
<שלומי מולכו: אני מוכן שתיקחו אותי בלי כסף וביום אחד אני מסביר לכם איך לעשות את ההליך וביומיים לאחר מכן אנחנו מיישמים אותו.
<שלומי מולכו: תאמין לי, אני מוכן עם הטלפון הפרטי שלי לענות לחולים.
<שלומי מולכו: לא בטלפון שלהם.
<שלומי מולכו: אם אני יושב עם מירי ברמב"ם והיא אומרת לי ששלחנו את המסמכים, בוא נקווה שיענו לנו ונראה אם הפקס הגיע.
<שלומי מולכו: פקס.
<שלומי מולכו: אנחנו בשנת 2017.
<שלומי מולכו: היא מחייגת, אנחנו הולכים לעשות קפה.
<שלומי מולכו: אני חוזר.
<שלומי מולכו: הכניסו אותי לטיפול, מילאו לי מורפיום, זה ארבעים דקות טיפול, יצאתי מהחדר ניתוח, הטלפון מצלצל.
<שלומי מולכו: מה מירי אומרת לי?
<שלומי מולכו: עזוב, מחר ננסה עוד פעם.
<שלומי מולכו: ואני הלכתי הביתה ולא קיבלנו תשובה אם המשך הטיפול שלי בכלל התקבל.
<שלומי מולכו: יש לי עוד שאלה.
<שלומי מולכו: סליחה על הסטנד אפ קומדי, אבל אלה החיים שלי.
<שלומי מולכו: אנשים, אתם יושבים כאן, אבל אלה החיים שלי.
<שלומי מולכו: אני בן חמישים.
<שלומי מולכו: אלה החיים שלי.
<שלומי מולכו: אני אגיד לך עוד משהו.
<שלומי מולכו: למה בן אדם שנמצא עם רישיון שבע שנים והמצב הולך ומחמיר, אפילו משרד הבריאות הקשה הבין שאני כבר לא הולך להיות בריא ולא אלך על הרגליים, למה אני צריך כל שנה לעבור את המסכת?
<שלומי מולכו: אני מבקש רישיון בספטמבר, מיוני אני מתעסק עם הניירת, להביא מכתב מאייזנברג.
<שלומי מולכו: הוא כבר כתב לכם לכל המעוניין, הוא כבר לא מוכן להוציא לי מכתבים עדכניים כי זה כבר לא רלוונטי.
<שלומי מולכו: זה כבר צחוק מעבודה.
<שלומי מולכו: למה אנחנו צריכים לעבור את המסכת הזאת עוד פעם?
<שלומי מולכו: יש לכם רשימה של חולים.
<שלומי מולכו: אתם רואים, אנשים מגיעים כל שנה.
<שלומי מולכו: אלה אותם אנשים, אלה אותן מחלות.
<שלומי מולכו: בואו נכניס אותם לסבב ונחסוך להם.
<שלומי מולכו: , אני ארד לכם מהקאדר של האנשים שמציקים לכם בחידוש הרישיון ותטפלו בחדשים.
<שלומי מולכו: טפלו בחדשים, תעזבו אותנו.
<שלומי מולכו: אני כבר חי את זה.
<קריאה: כדי להעלות שלושים גרם, צריך לפגוש את הרופא עשר פעמים.
<שלומי מולכו: אני מתנצל על האמוציות.
תמר זנדברג: תודה על השיתוף.
<דנה בר-און: יש פרסום עדכני של 6,000 בקשות חדשות שממתינות ביק"ר רק להקלדה.
<שלומי מולכו: יש 800 אלף חולי כאב בישראל.
<שלומי מולכו: זה המספר שקיבלתי מהרופאים.
<בת אל ארנזי: שלום לכולם.
<בת אל ארנזי: אני בוועד המנהל של העמותה של דנה.
<בת אל ארנזי: אני חולת פיברומיאלגיה מעל 12 שנים.
<בת אל ארנזי: אני מאוד מתחברת למה שנאמר כאן כי אני הייתי מאוד אנטי קנאביס.
<בת אל ארנזי: תשע שנים טופלתי בכל משככי הכאבים.
<בת אל ארנזי: אני מוגדרת בין החולים הקשים בארץ בפיברו.
<בת אל ארנזי: אני מוכרת במאה אחוזי נכות בגלל הפיברו, שזה דבר מאוד מאוד נדיר כאן בארץ.
<בת אל ארנזי: אני הייתי ממש אנטי ורופאת הכאב שלי היא זאת שהמליצה.
<בת אל ארנזי: אני הייתי מנהלת בית מחסה לנערים עם הפיברו.
<בת אל ארנזי: ברגע שהציעו לי את הקנאביס הרפואי – דרך אגב, אני ממרפאת מכבי ויש לי הרבה דברים טובים להגיד דווקא על מרפאת מכבי כמו קרן מכבי שמממנת לי כמעט שלושת-רבעי מהטיפול של הקנאביס וזה מדהים.
<בת אל ארנזי: אני משלמת שני שקלים לחודש ואני נמצאת בקרן מכבי והיא מממנת לי את הטיפול.
<בת אל ארנזי: זה היה נורא קל.
<בת אל ארנזי: הגשתי את הטפסים ותיק-תק היא מימנה.
<בת אל ארנזי: את זה אני כן חייבת להגיד לטובת מכבי.
<בת אל ארנזי: אני מטופלת כחולת פיברומיאלגיה.
<בת אל ארנזי: מאוד מאוד קשה היום לחולי פיברומיאלגיה לקבל את התרופה הזאת.
<בת אל ארנזי: אני כבר שש שנים בלי שום תרופה.
<בת אל ארנזי: בלי שום כדור.
<בת אל ארנזי: לא ליריקניס, לא סינגולטה, לא מורפיום, לא טרמדקס.
<בת אל ארנזי: לא כלום.
<בת אל ארנזי: אני לא נוגעת בשום תרופה ואפילו לא כדורי אקמול.
<בת אל ארנזי: כל מה שאני מטפלת, זה במכבי.
<בת אל ארנזי: מספר פעמים הגשתי בקשה ליק"ר כדי שיעלו לי את המינון אבל לא התייחסו.
<בת אל ארנזי: אני ילדתי עכשיו את התינוקת שלי.
<בת אל ארנזי: יש לי ארבעה ילדים.
<בת אל ארנזי: המצב בריאותי שלי אחרי הלידה החמיר בצורה מטורפת.
<בת אל ארנזי: בעלי לא יכול לעבוד כי הוא מטפל בי ובתינוקת.
<בת אל ארנזי: היק"ר, לא משנה מה שלחנו, לא משנה כמה תיקים רפואיים שלחנו, גדולים ועצומים לגבי החמרת המצב הבריאותי שלי, לא מוכנים להעלות לי בעשרה גרם.
<קריאה: כמה יש לך?
<בת אל ארנזי: יש לי שבעים אבל אני על שבעים כבר חמש שנים.
<אדית בלן: בזמן ההיריון גם עישנת?
<בת אל ארנזי: אני עישנתי בזמן ההיריון.
<בת אל ארנזי: אני עישנתי בזמן ההנקה.
<בת אל ארנזי: הילדה שלי מדהימה.
<בת אל ארנזי: הכול בפיקוח רפואי.
<בת אל ארנזי: הילדה שלי על גבול המחוננת.
<בת אל ארנזי: הכול בסדר.
<בת אל ארנזי: עבר בסדר.
<קריאה: בדקו את זה בג'מייקה על אימהות מעשנות קנאביס והילדים שלהם יצאו יותר בריאים.
<בת אל ארנזי: אני כן רוצה לדבר דווקא בשם חולי הפיברומיאלגיה.
<בת אל ארנזי: חולי הפיברומיאלגיה מאוד מאוד סובלים כאן בארץ.
<בת אל ארנזי: מעט מאוד מהם מקבלים רישיון.
<בת אל ארנזי: חולי פיברומיאלגיה שמקבלים קנאביס מצליחים לתפקד.
<בת אל ארנזי: אני במשך חודש, שבועיים וחצי מהחודש מתפקדת כמו אימא, מתפקדת ממש כמו שצריך בתור אימא עם הילדים שלי ועם כל מה שאני עושה.
<בת אל ארנזי: התרופה לא מספיקה לי.
<בת אל ארנזי: שבוע וחצי אני בוכה במיטה בגלל שהם לא מעלים לי את המינון.
<בת אל ארנזי: חברות שלי שהן חולות פיברומיאלגיה בקופת חולים כללית, לא משנה מה הן עשו, לא משנה כמה ניסו, הן לא קיבלו.
<בת אל ארנזי: קראו להן מסוממות, קראו להן נרקומניות, ואני יכולה להעיד שאף אחת מהן לא סטלנית כמו שאומרים.
<בת אל ארנזי: חולי פיברומיאלגיה מאוד מאוד סובלים וזאת התרופה.
<בת אל ארנזי: זה מה שמציל את חולי הפיברומיאלגיה.
<בת אל ארנזי: תביני, אני הייתי לוקחת כמויות אדירות של ליריקה, מורפיום, טרמדקס.
<בת אל ארנזי: באופן טבעי, אני באה, אני רוצה טרמדקס, ישר אני מקבלת בכמויות מסחריות.
<בת אל ארנזי: זה דבר שמאוד מאוד הייתי רוצה להפנות ליק"ר שאני אשמח אם יפסיקו לתקתק בטלפונים ואולי יקשיבו לי.
<מיכאל דור: מקשיבים לכל מילה.
<בת אל ארנזי: אולי ייעשה שינוי לגבי חולי הפיברומיאלגיה, שיבדקו יותר מה קורה בקשר לקנאביס הרפואי.
<בת אל ארנזי: יש המון חולים בארץ שסובלים ולא מתפקדים.
<בת אל ארנזי: חולי פיברומיאלגיה לא מתפקדים.
<בת אל ארנזי: קשה לנו לקום בבוקר.
<בת אל ארנזי: אני לא יכולה לקום בבוקר בלי הקנאביס.
<בת אל ארנזי: אני לא יכולה להרים את הילדה שלי בלי הקנאביס.
<בת אל ארנזי: יש עוד הרבה חולים בארץ שזאת התרופה שלהם.
<בת אל ארנזי: עוד דבר.
<בת אל ארנזי: כל הזמן אתם משנים.
<בת אל ארנזי: פיברומיאלגיה היא לא משהו שהולך להיעלם אלא זה משהו שאתה חי אתו, בתשעים אחוזים מהמקרים כמעט לנצח.
<בת אל ארנזי: אני ברוך השם מקבלת פעם בשנה.
<בת אל ארנזי: אני מכירה חולות פיברומיאלגיה שמקבלות חצי שנה.
<בת אל ארנזי: זה אומר שחצי שנה הן בחרדה.
<בת אל ארנזי: כל פעם שאני צריכה לחדש את הרישיון שלי, אני בהתקף.
<בת אל ארנזי: קודם כל, כל פעם שאני באה ואני בסוג של פנטזיה, אולי נבקש העלאה, אז תמיד מזהירים אותי שהם יכולים להוריד לי את הכמות.
<בת אל ארנזי: במשך שלוש שנים לא ביקשתי העלאה כי פחדתי שלא ייגעו לי בשבעים גרם שלי ויורידו לי לחמישים.
<בת אל ארנזי: אמרו לי שיש סיכוי שיוריד לי.
<בת אל ארנזי: שלוש שנים פשוט פחדתי.
<בת אל ארנזי: אנחנו כחולים חיים בפחד.
<קריאה: ייקחו לך את רישיון הנהיגה.
<בת אל ארנזי: בלי הרכב שלי אין לי רגליים.
<בת אל ארנזי: אני לא יכולה ללכת למכולת בלי הרכב שלי.
<בת אל ארנזי: דברים מאוד מאוד פשוטים שהם ממש פוגעים בנו.
<בת אל ארנזי: פתאום מחליטים שקיבלת לשנה, עכשיו אתה תקבל לחצי שנה או עכשיו תקבל לשלושה חודשים.
<בת אל ארנזי: המשחק הזה עם החולים.
<בת אל ארנזי: זה שאנחנו שולחים פקס ולא יודעים אם הוא התקבל או לא, ואנחנו צריכים לשבת ולחכות שמונה ועשרה ימים ואין לנו את האופציה להתקשר כי השאלה אם יענו לי.
<בת אל ארנזי: האופציה להתקשר ולברר האם קיבלתם את הפקס לגבי החיים שלנו.
<בת אל ארנזי: אני מתחברת למה שתומר אמר ובטח כל מטופל מרגיש כך.
<בת אל ארנזי: חבר'ה, אלה החיים שלנו.
<בת אל ארנזי: זאת האימהות שלי, זאת האישה שבי.
<בת אל ארנזי: אני את בית המחסה שהקמתי, ויתרתי עליו בגלל הפיברומיאלגיה.
<בת אל ארנזי: תשע שנים ניהלתי את בית המחסה הזה, פתחתי את הבית שלי, היו חיים אצלי ילדי רחוב.
<בת אל ארנזי: אני בעברי ילדת רחוב.
<בת אל ארנזי: טיפלתי ב-500 ילדי רחוב מוגדרים הכי קשים בארץ.
<בת אל ארנזי: אני הייתי צריכה לסגור את בית המחסה שלי כי הפיברו ניצחה אותי.
<בת אל ארנזי: עכשיו אני צריכה לא לטפל בילדים שלי כי הפיברו מנצחת אותי כי אני לא מקבלת את המינון הנכון.
<בת אל ארנזי: אני צריכה את המינון שלי כדי להיות אימא לפחות, שלא לדבר על זה שהייתה לי פנטזיה להציל את העולם.
<בת אל ארנזי: בסדר, זה לא יקרה, אבל אני צריכה להציל את הילדים שלי כל בוקר, לתת להם את האימהות שלי.
<קריאה: כמה את מעשנת בחודש?
<בת אל ארנזי: אני צריכה בין תשעים למאה.
תמר זנדברג: ניסים מורביה.
<ניסים מורביה: סוף סוף מצאתי איזושהי נישה שאני יכול לדבר רק על עצמי כי בדרך כלל אני מייצג את הנכים בכנסת.
<ניסים מורביה: אני קטוע שתי רגליים מעל הברך.
<ניסים מורביה: חלק מהפגיעה שלי היא קטיעה מהטווח הקרוב.
<ניסים מורביה: זה לא משהו שהוא מלפני הרבה שנים.
<ניסים מורביה: אני רוצה לומר לכם שכל הבירוקרטיה שאני שומע כאן בשנה וחצי האחרונות, זה משהו זוועתי, מזעזע ולא לעניין.
<ניסים מורביה: אני חושב שהרופאים צריכים להבין חד משמעית שמדובר במחלות שהן מחלות כרוניות של כאב, אז לא חייבים לבצע את כל התהליכים האלה של בירוקרטיה, זה ילך למרפאת כאב ושם מרפאת כאב תגיד שהוא קיבל מספיק תרופות כימיות על מנת להקל עליו את הכאבים שלו.
<ניסים מורביה: חבר'ה, אני מדבר עלי.
<ניסים מורביה: אני קטוע שתי רגליים.
<ניסים מורביה: אני רוצה להבין למה שכשיצאתי מבית החולים, לא הציעו לי את הקנאביס הרפואי על מנת לבלום את הכאבים האדירים שאני חי אתם יום ולילה.
<ניסים מורביה: תסבירו לי למה.
<ניסים מורביה: למה אני צריך לעבור תהליכים, למה אני צריך לעבור את כל הבירוקרטיה הזו על מנת אני אנסה להגיע לאיזשהו מצב שמישהו יחשוב לתת לי אולי רישיון.
<ניסים מורביה: חבר'ה, צריך להבין שאנשים שקוטעים להם את הרגליים, אני לא יודע כמה אנשים יש כאן שקטעו להם רגליים, אבל רבותיי, הסבל הוא אדיר.
<ניסים מורביה: זה קשה.
<ניסים מורביה: התרופות הכימיות גורמות לתסכולים ולאובדן זהות אפילו.
<ניסים מורביה: עד כדי כך.
<ניסים מורביה: אתה קם בבוקר אחרי ניתוח ואתה לא יודע איפה אתה נמצא.
<ניסים מורביה: אתה לא יודע מה קורה אתך בכלל.
<ניסים מורביה: זה פשוט מדהים.
<ניסים מורביה: היה לי מקרה שאני קמתי בבוקר אחרי הקטיעה וחיפשתי לדבר עם מישהו ולא הבנתי עם מי אני צריך לדבר.
<ניסים מורביה: הדבר היחידי שהיה לי, היה מספר הטלפון של אשתי.
<ניסים מורביה: התקשרתי אליה ואמרתי לה שאני מרגיש אבוד, אני מרגיש כמו אחד שלא יודע היכן הוא נמצא.
<ניסים מורביה: אחרי כן ניסו להלעיט אותי בכל התרופות הכימיות האלה וכך גם עד היום.
<ניסים מורביה: חבר'ה, זה הכול סתם.
<ניסים מורביה: זה גומר את הגוף, כמו ששלומי אמר והוא ביטא את זה בצורה הכי נכונה שאפשר לבטא את זה.
<ניסים מורביה: לא צריך לעבור את כל התהליכים האלה.
<ניסים מורביה: אתה יוצא מבית החולים, לפחות במקרה של קטיעה, אתה צריך לקבל את מקסימום הטיפול ומינימום אופציות על מנת להקל עליך.
<ניסים מורביה: אני לא יכול להוסיף אבל רדו מכל הבירוקרטיה הזאת.
<ניסים מורביה: זה לא לעניין.
<ניסים מורביה: תודה.
תמר זנדברג: אני מתנצלת, אנחנו לקראת סיום.
תמר זנדברג: דיברו כאן הרבה.
תמר זנדברג: ניר אחרון הדוברים ואחריו ישיב יובל לנדשפט.
<ניר אלישע: שלום לכולם.
<ניר אלישע: תודה רבה כבוד היושבת ראש על זכות הדיבור.
<ניר אלישע: אני מעמותת קנאביס הרפואי.
<ניר אלישע: אני רוצה להציג נושא שלא דיברו עליו כאן.
<ניר אלישע: איך קנאביס שונה תרופות המרשם שכן מקבלים במרפאות הכאב ובמקומות אחרים ביחס למערכת.
<ניר אלישע: יש מערכת שנקראת מערכת אנדוקנבינואידית.
<ניר אלישע: המערכת הזאת אחראית על בקרת תיאבון, על בקרה קוגניטיבית, על בקרת כאב.
<ניר אלישע: זאת אומרת, היא שונה לחלוטין מכל המערכת עליה עובדים כל הכדורים ותרופות מרשם שמקבלים.
<ניר אלישע: מאחר והיא שונה, בעצם יש כאן דרך טיפול שונה ואני מצטרף לשאלה מדוע עדיין, למרות כל הדברים שאנחנו שומעים כאן, זה נמצא עדיין כטיפול בקו אחרון.
<ניר אלישע: הרבה תרופות מרשם עובדות לא על אותה מערכת כמו שאמרנו.
<ניר אלישע: מה עושה אותו בן אדם שבאמת יש לו כנראה בעיה במערכת האנדוקנבינואידית, מערכת לא מאוזנת, בגללה הוא חווה כל כך הרבה כאבים, נתנו לו כל כך הרבה תרופות מרשם שלא סייעו, והוא הולך לאותה מרפאה, הוא חסום.
<ניר אלישע: מה יעשה הבן אדם הזה?
<מיכאל דור: ברשותך, שני משפטים קצרים.
<מיכאל דור: העלינו את הנושא הזה לדיון כמה פעמים.
<מיכאל דור: היו על זה חילוקי דעות ואיגוד הרופאים שמטפלים בזה הוא זה שקבע.
<מיכאל דור: אנחנו לא נחליט החלטה מקצועית בניגוד לדעת המומחים בתחום.
<מיכאל דור: הנושא הזה, אני מעריך, יעלה לדיונים חוזרים ואולי הם יחליטו אחרת.
<מיכאל דור: על כל פנים, בנקודה הזאת אני מצטרף - - -
תמר זנדברג: אלה רופאי כאב?
<מיכאל דור: ראומטולוגים.
<מיכאל דור: זה על הפרק.
<קריאה: האיגוד הזה ממומן על ידי חברות תרופות.
<מיכאל דור: קשקוש.
<מיכאל דור: האיגוד לא ממומן ולא שום דבר.
<מיכאל דור: דבר שני.
<מיכאל דור: יש הסבר אחד שאני בכל זאת חייב כאן.
<מיכאל דור: חבר'ה, להשתמש במילה בירוקרטיה, נורא נחמד.
<מיכאל דור: מה שאנחנו מבקשים, לנו אין מספיק מחקרים ואנחנו מבקשים מעקב של הרופא שהמליץ על זה.
<קריאה: מדברים על קטיעות.
<מיכאל דור: אני עכשיו דבר.
<מיכאל דור: אני יודע שלא תצמח רגל חדשה ואף אחד מאתנו לא חשב.
<מיכאל דור: אנחנו ערים לסבל שלך.
<מיכאל דור: כל מה שאנחנו מבקשים זה שפעם בשנה הרופא שהמליץ יראה אותך, יראה באיזו מידה זה עוזר.
<מיכאל דור: אנחנו רוצים לדעת.
<מיכאל דור: אני בטוח שזה עוזר אבל זו הדרישה שלנו.
<מיכאל דור: אנחנו פועלים כדי שזה יהיה פעם בשנה, שזה מינימום של מינימום, מקצועי, לא בירוקרטי.
<מיכאל דור: אותם מקרים שזה פחות, יש מחלות מסוימות שצריך חצי שנה, שלושה חודשים.
<מיכאל דור: אתם מודעים לעומס המטורף שיש עלינו.
<מיכאל דור: אנחנו לא מעוניינים בחידושים סתם כי זה רק מסבך לנו את העבודה.
<מיכאל דור: נקודה האחרונה.
<מיכאל דור: רק עברית.
<מיכאל דור: חבר'ה, מי שאומר אני לא רוצה כימיקלים אלא אני רוצה רק קנאביס, זאת איננה אמירה אינטליגנטית.
<מיכאל דור: מורפיום שאנחנו כולנו לא רוצים אותו - - - אתה לא צריך לספר לי.
<מיכאל דור: אני יודע מה זה מורפיום.
<אדית בלן: אנשים לא יודעים אבל זה הכול סינתטי.
תמר זנדברג: מה זה חשוב אם זה סינתטי או לא?
<קריאה: דוקטור בלן, את יודעת שלמורפיום יש תופעות לוואי שאין לקנאביס.
<קריאה: עצירות היא תופעה של קנאביס?
תמר זנדברג: אנחנו לא עושים את ההבחנה בין טבעי ללא טבעי, עם כל הכבוד.
תמר זנדברג: אנחנו ועדה, אנחנו לא רופאים אבל אל תזלזל באינטליגנציה שלנו.
תמר זנדברג: אנחנו מלווים כאן שנה וחצי, שנתיים, ואתה יושב בכל הישיבות ויודע מה ההבדל בין תרופות נרקוטיות ממכרות.
<מיכאל דור: אני הראשון לזהות.
תמר זנדברג: ההערה שהערת, היא הערה מיותרת לגבי הטבעי.
תמר זנדברג: אנחנו לא עדי כדי כך לא מבינים עניין למרות שאנחנו לא רופאים.
<יובל לנדשפט: אני אומר אולי כמה דברים.
<יובל לנדשפט: היות שיש לנו עוד כמה דיונים קדימה, אז בבקשה, אתם יודעים שאני עונה אבל אל תיכנסו לדבריי כי לא תשמעו אותם.
<יובל לנדשפט: אין ספק שהדיון האיר נכוחה את המצב של בכלל תחום רפואת הכאב שדוקטור בלן בעדינות רבה ומתוך הלב האירה אותו בארץ של רפואת הכאב בכלל ובפרט את החוסר ברופאים מומחים ברפואת כאב בישראל.
<יובל לנדשפט: אין ספק.
<אדית בלן: מיליון ו-800 חולים.
<יובל לנדשפט: דוקטור בלן, שמענו שהיא נמצאת בחזית הטיפול בכאב, במרפאות.
<יובל לנדשפט: היא פוגשת חולים מהבוקר עד הערב ועובדת.
<יובל לנדשפט: כנ"ל גם רופאים אחרים.
<יובל לנדשפט: הדיון הזה הוא בלחץ הגדול שנוצר על מרפאות הכאב, בעומס הגדול מאוד, ועמדתנו כמשרד הבריאות היא מאוד מאוד ברורה.
<יובל לנדשפט: דרך אגב, אם אינני טועה הגיעה לוועדה טרום הישיבה תגובתו של המשנה למנכ"ל, אם אינני טועה, שמפרט גם את מכתב ראש מינהל הרפואה שמסביר שהתנהלות שמונעת מרופא מטפל לתת המלצה טיפולית על פי מיטב שיקול דעתו, היא מאוד מאוד בעייתית, בפרט שעמדת משרד הבריאות היא שקנאביס הוא כלי טיפולי לגיטימי.
<יובל לנדשפט: זה נאמר.
<יובל לנדשפט: איך משרד הבריאות העניש או איך הוא מעניש או דברים כאלה, אינני יודע.
<יובל לנדשפט: אני חושב שצריך לשאול את ראש מינהל רפואה דוקטור עזרא.
<יובל לנדשפט: בנוסף ראה גם את מכתבו של דוקטור בועז לב שהיה אז המשנה למנכ"ל וגם פרופסור ארנון אפק אמר את זה כאן בוועדה עצמה, שאנחנו מאמינים בקנאביס כאמצעי טיפולי.
<יובל לנדשפט: נכון, לא תרופת קו ראשון אלא תרופת קו אחרון, לאחר בדיקה ומיצוי טיפולים רפואיים מקובלים.
<יובל לנדשפט: אבל, ואני אתקן אתכם, לגבי תוספת או שינוי התוויות אבל גם לגבי חובת הטיפול של שנה, תוספת או שינוי התוויה קודם כל נדון במקצועיות, ברצינות, כמו שדיברו על פיברומיאלגיה בוועדת ההתוויות.
<יובל לנדשפט: יש התנגדויות כמו שמיקי אמר, של האיגוד המקצועי ושל אחרים ולא רק לגבי פיברומיאלגיה אלא גם לגבי התוויות אחרות שאנחנו מנסים להרחיב כל הזמן את עבודת ועדת המומחים.
<ניסים מורביה: לא שמעתי שמדברים על קטיעות.
<ניסים מורביה: על קטיעות אתם לא מדברים.
<מיכאל דור: ההתוויה כאן היא כאב וזאת התוויה קיימת.
<קריאה: התוויה אחרת.
<קריאה: יש התוויה של כאב.
<קריאה: זה פנטום, זה כאב.
<יובל לנדשפט: כשאתם מדברים, אני שותק.
<קריאה: כל שנה צריך לחדש את הבקשה מחדש.
<יובל לנדשפט: כמו שאמרתי, קנאביס הוא לא תרופת קו ראשון אבל הפרקטיקה הרפואית קיימת.
<יובל לנדשפט: קיימת חובה למצות אפשרויות טיפול מקובלות במרפאות הכאב, גם לנוכח האפשרות או סוגיית הנזק שיכול להיות, המצטבר, כמו ששלומי תיאר ולא כתובה או מוזכרת חובת שימוש באופיאטים.
<יובל לנדשפט: אני חושב שאמרו מתי שהוא בדיון אחר שיש חובת שימוש באופיאטים אבל אין חובת שימוש בהם אלא יש חובת ניצול אפשרויות טיפול מקובלות.
<מיכאל דור: זה לא אותו הדבר.
<יובל לנדשפט: אם מנהל המרפאה חושב שלא חלפה שנה והוא חושב שהוא מיצה את אפשרויות הטיפול המקובלות, למשל באותה תגובה עליה דיבר ניסים, אפשר.
<יובל לנדשפט: לפי מה ששוחחתי עם ניסים לפני כן, הוא בכלל לא הגיע אל רופא כאב בלאומית ועל כך אני אגע בעוד רגע, גם על היחס של הרופאים.
<יובל לנדשפט: אני אסביר קצת לגבי הרופאים.
<יובל לנדשפט: אנחנו עושים כאן איזשהו מהפך שהוא מהפך חדשני.
<יובל לנדשפט: דוקטור בלן גם אמרה.
<יובל לנדשפט: אנחנו גאים ברופאי הכאב שלנו.
<יובל לנדשפט: משרד הבריאות וגם היק"ר, אנחנו גאים ברופאי הכאב.
<יובל לנדשפט: הם נותנים טיפול מעל ומעבר במשך כל שעות היממה.
<יובל לנדשפט: יש כאן רופאים מעולים במדינת ישראל ומצוינים.
<יובל לנדשפט: עלה כאן איזשהו קול שאני ממש חייב להגיד שאני מאוד לא חשוב שהוא נכון, שהרופאים כאילו מתעמרים במטופלים או מישהו אחר.
<יובל לנדשפט: כולם מסתכלים ורואים את טובת המטופלים.
<יובל לנדשפט: נכון, זה לא להתיר כל דבר ובכל מקום.
<יובל לנדשפט: יש פרקטיקה רפואית מקובלת ובהיצמדות אליה.
<יובל לנדשפט: הפרקטיקה הרפואית נקבעת ומולכת על ידי משרד הבריאות והארגונים הרפואיים הספציפיים, בין אם זאת אגודה ישראלית לכאב ובוחנים גם את ההתוויות הקיימות, וכמו שמיקי אמר, כאב הוא אחת מההתוויות המקובלות.
<יובל לנדשפט: ובכלל זה נבחנות התוויות שלפעמים הן נחשבות גם פורצות דרך בעולם.
<יובל לנדשפט: ישראל מובילה בתחום הקנאביס הרפואי, מדיקליזציה בעולם, ובואו נשים את זה על השולחן.
<יובל לנדשפט: היא מובילה ביי-פר גם לעומת מדינות אחרות.
<יובל לנדשפט: אני לא מדבר על התרה מוחלטת.
<יובל לנדשפט: התרה מוחלטת, תשתמשו בקנאביס איך שאתם רוצים, תגדלו איך שאתם רוצים.
<יובל לנדשפט: אנחנו חושבים שזה לא נכון כיוון שקנאביס, מדיקל גרייד, צריך להיות מגודל ולהיות מוכן לשימוש באמצעים שהם מדיקל גרייד כי לא יעלה על הדעת – אני רק אתן דוגמה אחת ספציפית – לתת קנאביס שגדל בשדה או באמצעים שהם לא מדיקל גרייד למשל לחולה סרטן שאין לו מערכת חיסונית, אפילו לכיוון תיאבון, וגדל בשדה וזוהם בדברים כלשהם.
<יובל לנדשפט: כל דבר כזה הוא מדיקליזציה ומדיקליזציה שמפורטת היטב בהחלטת הממשלה ובכללי האיכות הנדרשים שפרסם משרד הבריאות, מפורסמת באתר ואנחנו בדרך ליישומה.
<יובל לנדשפט: עכשיו אני אגע, ובכאב לב, בשלושה דברים שמאוד מפריעים ומשליכים על הדיון ואני אומר כאן ממש את העמדה האישית שלי ואני אומר את זה מדם לבבי.
<יובל לנדשפט: נסו להיות במקום שלנו כאשר מנסים להוביל איזשהו מהפכה שהיא מהפכה כמעט עולמית.
<יובל לנדשפט: יש לנו דיבור די פתוח עם אורן ועם שלומי ושלומי יודע שגם את אותו כינוי שאמרתי אותו, אמרתי אותו באהבה ואמרתי לך באותו משפט שלפעמים גם חייבים כאלה.
<יובל לנדשפט: כי כשאני למשל צריך להגיש תכניות לעירייה לשינוי אדריכלי, אני הולך לאדריכל.
<יובל לנדשפט: אתה זוכר?
<יובל לנדשפט: זו אותה דוגמה בדיוק שנתתי לך.
<יובל לנדשפט: אני חייב את האדריכל.
<יובל לנדשפט: אז אני אקרא לך אדריכל.
<קריאה: זה תיקון משמעותי.
<יובל לנדשפט: מצד שני אני רואה גם את אותו דבר שאמר דוקטור אפק ואנחנו גם אמרנו את זה במכתב ואני חייב להדגיש.
<יובל לנדשפט: גם דוקטור בלן אמרה את זה.
<יובל לנדשפט: באווירה של אלימות או התלהמות נגד עובדי ציבור, בפרט נגד עובדי המערך הרפואי, ויש לנו כמה וכמה מכתבים ממרפאות כאב ומרופאי כאב שסובלים אלימות ואלימות מילולית כולל רופאי כאב של מכבי, הרופאים מדירים רגליהם מהטיפול בקנאביס כי הם מרגישים שהם חשופים.
<יובל לנדשפט: אנחנו חייבים לשים לנגד עינינו גם את הדעת על בטיחות הצוותים הרפואיים המטפלים.
תמר זנדברג: איך אתם נערכים להבטיח את בטיחות הצוותים הרפואיים ולמנוע מצבים כמו שאתה מדבר עליהם?
תמר זנדברג: :
<יובל לנדשפט: אני אתאר.
תמר זנדברג: אתם, משרד הבריאות.
<יובל לנדשפט: אנחנו לא.
<יובל לנדשפט: אני היק"ר.
<יובל לנדשפט: דרך אגב, אנחנו גם לא אחראים על מרפאות הכאב.
<יובל לנדשפט: אני מדבר על היק"ר.
תמר זנדברג: אנחנו ועדה בכנסת.
תמר זנדברג: אנחנו ביקשנו נציגות של משרד הבריאות שתוכל לענות על המצוקה אל מול מרפאות הכאב.
תמר זנדברג: לא יודעת אם אתם אחראים או לא אחראים.
תמר זנדברג: אם אתם לא אחראים, שיבוא לכאן מישהו שאחראי או שאתם תעבירו את המסר ותתנו לנו תשובה.
תמר זנדברג: אתם מבחינתי מייצגים כאן את משרד הבריאות.
תמר זנדברג: יש מצוקה, שמענו על לחצני המצוקה וכל הדברים האלה.
תמר זנדברג: אני באמת שואלת אתכם איך אתם נערכים?
תמר זנדברג: על ידי זה שתתלו את שלטים האלה ותמנעו טיפול רפואי ותשלחו אנשים הביתה, זאת תשובה?
<קריאה: זה עושה ההפך.
תמר זנדברג: זה עושה בדיוק ההפך.
תמר זנדברג: אגב, אני מחזיקה כאן מכתב ששר הבריאות כתב לי.
<יובל לנדשפט: אנחנו לחלוטין נגד השלטים.
תמר זנדברג: המכתב נכתב לפני ארבעה-חמישה ימים.
תמר זנדברג: הוא כתב כאן שעמדת משרד הבריאות היא שהתנהלות שמונעת מרופא מטפל לתת המלצה טיפולית על פי מיטב שיקול דעתו, היא מאוד בעייתית.
תמר זנדברג: אני רוצה לדעת.
תמר זנדברג: המילה הזאת "מאוד בעייתית", איך אתם מתרגמים הלכה למעשה?
תמר זנדברג: אנחנו שנה וחצי מדברים על הנושא הזה.
תמר זנדברג: השלטים במקומם עומדים, ההקלטות בעינן עומדות, התשובות ששמענו כרגע – ושמענו רק הקלטה אחת – בעינן עומדות ומהצד השני המצוקה של הצוותים הרפואיים, עם לחצני המצוקה ועם הפחד שלהם, בעינה עומדת.
<קריאה: יש להם אבטחה בכל בית חולים.
<קריאה: זה לא בית חולים.
<קריאה: זאת מרפאת כאב.
<קריאה: אלה קופות חולים.
תמר זנדברג: מה את עושים עם זה?
תמר זנדברג: אתם משאירים את המצב כך וסליחה, מתבכיינים לנו שזה כך ולכן אתם שמים שלטים?
תמר זנדברג: מה אתם עושים כדי לפתור את המצב?
תמר זנדברג: תוציאו קול קורא להכשיר.
תמר זנדברג: יש רק שמונים רופאים על מיליון ו-800 אלף מטופלים.
תמר זנדברג: נתתם עדיפות לרפואת כאב בשנים האחרונות?
תמר זנדברג: יש מצב חירום לאומי, אנחנו קוראים ונותנים מלגות ועידוד ומסבירים כדי להגביר את רפואת הכאב?
תמר זנדברג: אולי תקופת חירום, שנתיים גרייס לכל מחדשי הרישיון שלא יצטרכו להגיע כדי להוריד עומס?
<מיכאל דור: הסברתי שזאת לא בירוקרטיה ולא עומס אלא זה למעקב רפואי.
<מיכאל דור: אמרתי את זה.
<יובל לנדשפט: זה הכרחי.
תמר זנדברג: אז מה אתם כן עושים?
תמר זנדברג: אתם אנשי המקצוע.
תמר זנדברג: לא אנחנו.
תמר זנדברג: אנחנו רק יכולים לתת לכם רעיונות.
<יובל לנדשפט: לגבי מרפאות הכאב.
<יובל לנדשפט: ברור לנו – ודיברנו על זה גם בדיונים קודמים – שהתהליך הוא לא הוקוס פוקוס שתכף קורה במרפאות הכאב ויצירה של קאדר גדול מאוד של רופאים שיאשרו את הקנאביס היא חלק מתהליך המדיקליזציה שאמור להיות מושק מן הכורח אל הפועל ברבעון האחרון של השנה.
<אורן ליבוביץ: אתה תולה אחד בשני.
<אורן ליבוביץ: למה?
<אורן ליבוביץ: כבר הסמכתם 69 רופאים.
<אורן ליבוביץ: למה לחכות לתת להם את הרישיונות רק כאשר תגיע מדיקליזציה ומי יודע מתי?
<יובל לנדשפט: אותם 69 הם חלק מקאדר של רופאים שאנחנו פרסמנו את הקול הקורא להכשרתם ואנחנו עתידים להכשיר בין מאה ל-150.
<יובל לנדשפט: נתחיל ונשיק את המדיקליזציה רק לעת סיומה כי חלק מהמדיקליזציה הוא קיטוע והפסקת הקשר בין המגדל לבין המטופל גם בגלל הדברים שאמר תומר.
תמר זנדברג: אנחנו שואלים דבר אחר.
תמר זנדברג: הנושא עלה כאן וארנון אפק, המשנה למנכ"ל שישב כאן בוועדה, אמר שזה נשמע רעיון טוב והבטיח לבחון את זה.
תמר זנדברג: אני רוצה לדעת האם הדבר נבחן.
תמר זנדברג: אם הוא נבחן והתשובה שלילית, מה הסיבה מי הגורם האחראי, מי הגורם שמעכב את זה.
תמר זנדברג: השאלה היא פשוטה, בלי קשר למגדלים ובלי קשר לקשר וכל הדבר הזה.
תמר זנדברג: אנחנו מדברים על הקשר בין המטופל, הרופא והיק"ר.
תמר זנדברג: שוב, בהינתן שיש כרגע מצב חירום, ואני ארצה גם את ההתייחסות שלך לכל נושא הטפסים, זמן המענה לטלפון, הפקסים, האפ-לוד של טפסים למחשב והצורך לא לקבל פידבק שהטופס התקבל אלא להמתין ארבעים דקות בטלפון.
תמר זנדברג: גם כדי לפתור את כל הדבר הזה.