GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורנה לשם: כשאני הלכתי לבית הספר בשבוע שעבר וכולם, כיף חאלאק, מה נשמע וכו', אתה ראית את הקרבה, את הקשר הישיר של העובד של "אל סם" עם השטח, וזה מודל ייחודי.
אורנה לשם: במודל שמוצג כאן זה לא יכול לקרות, אז חשוב לי להגיד את זה.
תמר זנדברג: רק לסיכום, קו חם, הרצאות המניעה והטיפול של העובדים הסוציאליים, מבין התקציב של ה-4.5 מיליון, כמה מהעוגה נניח לשנה הולך על הקו החם, כמה על המניעה, הרצאות, וכמה על - - - ?
אליהו ליכטר: חוץ מהתקבול שאנחנו מקבלים ממשרד הרווחה עבור הועדות, כל היתר אנחנו מממנים מתרומות.
תמר זנדברג: זה לא מה ששאלתי.
תמר זנדברג: מכלל התקציב השנתי של העמותה, כשאתם יושבים בסוף השנה לישיבת תקציב, וציינה אורנה שיש לכם שלושה תחומי פעילות: קו חם, מניעה וטיפול.
אורנה לשם: הרוב זה טיפול.
תמר זנדברג: כמה רוב?
אליהו ליכטר: 50-60.
תמר זנדברג: 50%-60%?
אליהו ליכטר: הטיפול.
תמר זנדברג: חצי בערך?
חגי ברוש: מה שאנחנו מקצים לעמותת "אל סם" בברוטו, זאת אומרת גם השתתפות רשויות מקומיות עומד על 2.8 מיליון, זאת אומרת נטו ישירות המשרד משקיע משהו כמו 2.3 מיליון, מבקש מהרשויות המקומיות את חלקה.
חגי ברוש: זה בעצם החלק הזה.
תמר זנדברג: זה הטיפול?
חגי ברוש: זה הטיפול.
תמר זנדברג: ושאר הכסף?
אורנה לשם: אנחנו מגייסים.
תמר זנדברג: רגע, זה לא מה ששאלתי.
תמר זנדברג: אני עכשיו לא שואלת על ההכנסות, אני שואלת על ההוצאות, על חלוקת התקציב.
תמר זנדברג: יש בערך 2.8 מיליון שזה ההועדות, זה הטיפול.
תמר זנדברג: שאר הכסף, נניח אם הם מגייסים עוד 1.8 כדי להגיע ל-4.5, אם אני זוכרת נכון, 1.8 מיליון בשנה הולך על קו חם ועל הרצאות מניעה?
אליהו ליכטר: זה לא בדיוק ככה.
אליהו ליכטר: אין אצלנו חלוקה כזאת תקציבית כי אנחנו לוקחים את המשימה של העבודות שאנחנו רוצים לעשות כשכל הפעולות - - -
תמר זנדברג: הבנתי, אז חלק מהתרומות הולכים לתגבור הטיפול.
אליהו ליכטר: כל העבודות מסביב בסופו של דבר משרתות את הטיפול, כי הרצאת מניעה באה לשרת את הטיפול.
תמר זנדברג: הכול סבבה אבל בסוף אתם ארגון, והארגון, יש לו כל מיני תחומי פעילות.
תמר זנדברג: אני רוצה לדעת, היום יש 4.5 מיליון שהולכים כביכול להיעלם ולהיכנס לשירות משרד הרווחה.
תמר זנדברג: 2.8 יוסת באופן ישיר מהועדות לתקנים.
תמר זנדברג: זה הבנו.
תמר זנדברג: שאר השירותים שאתם מספקים, אני לוקחת את זה ברצינות.
תמר זנדברג: קו חם זה דבר חשוב.
תמר זנדברג: נשאר 1.8 מיליון.
תמר זנדברג: כמה ממנו מעובה טיפול, כמה ממנו יוצא על הקו החם, כמה ממנו על ההרצאות?
חגי ברוש: הרי בסוף את מובילה את הדברים מתוך קבלת החלטות כזאת או אחרת.
חגי ברוש: יש כמה דברים בסיסיים שחסרים לך כרגע ברמת הידע.
תמר זנדברג: אז אתה מוכן שהוא ידבר רגע לפניך ואז נחזור אליך?
אורנה לשם: אם יורשה לי, חגי, אני נורא רוצה שתדבר אבל תן לי עוד כמה סעיפים.
אורנה לשם: תראה, נאמר מקודם נושא של הפריפריה.
אורנה לשם: מאוד חשוב לי להגיד, אנחנו מונגשי פריפריה יותר מאשר גם אם יהיה, ואמרתי את זה - - -
תמר זנדברג: איך זה?
תמר זנדברג: יש לשכות רווחה בכל ישוב בפריפריה.
תמר זנדברג: אולי רגע ניתן לחגי, כי אני מרגישה שיש משהו אולי בקייס שלכם שאתם לא מצליחים להעביר.
תמר זנדברג: איזו עמותה יכולה להיות מונגשת מהרשויות המקומיות בפריפריה בכל ישוב?
אורנה לשם: אף נער לא ירצה להגיע לשם.
תמר זנדברג: זה משהו אחר.
חגי ברוש: אחד הנושאים שאגף טיפול ושיקום ברשות החדשה הולך לקחת על עצמו זה הנושא של פיתוח רצף - - - ביישובים, זאת אומרת שיהיו יחידות של שבי, שיהיו יחידות של פאולה, שתהיה מרפאה וכו'.
חגי ברוש: כשאת מסתכלת על המפה הלאומית של טיפול אמבולטורי בנוער במדינת ישראל, אנחנו היום פחות או יותר באזור ה-28%-29% מהיישובים בארץ, יש להם איזשהו מענה לטיפול בנוער.
חגי ברוש: שבי ואני עובדים מאוד יפה ביחד.
תמר זנדברג: מענה של הרווחה.
חגי ברוש: זה לא שבי, זה עניין של סדרי עדיפויות של משרד.
חגי ברוש: תזכרו שהמאבק הלאומי או העבודה הלאומית בתחום הזה התחילה לפני 30 שנה, ב-1988.
חגי ברוש: אנחנו עדיין בכל מה שקשור לטיפול בנוער מאוד חסרים.
חגי ברוש: עיר כמו ראשון לדוגמא, עיר של 270,000 תושבים, יש שם, תקן אותי שבי, או חצי תקן או תקן אחד של טיפול בנוער.
חגי ברוש: זה לא שבי, זה עניין של תקציבים שהוא מקבל.
תמר זנדברג: כולנו לאותה מטרה.
חגי ברוש: ישנם ישובים שאין להם בכלל מענה.
חגי ברוש: מלא ישובים שאין מענה כרגע בנושא של נוער.
אליהו ליכטר: רעננה.
חגי ברוש: אני רוצה לבוא ולומר שבסוגיה הזאת אנחנו כמדינה נמצאים בחסר ולכן התפקיד של "אל סם" עולה, כי אם את מסתכלת לדוגמא על סך המטופלים של "אל סם" בשנת 2017, את רואה ש-18% מסך המטופלים שהשירות טיפל ברמה של נוער ב-2017, בא מהטיפול שעושה "אל סם".
חגי ברוש: זה לא שמילאנו את כל היישובים בארץ במטפלים.
חגי ברוש: מה שאני מנסה לבוא ולומר זה שעדיין לגוף הזה יש תפקיד, יש לו עוד מה לעשות, כי גם אם שבי עכשיו לוקח ומעביר את התקנים לרשויות המקומיות שהוא הולך להעביר להם, עדיין יש עוד למעלה מ-100 ישובים שלא ניתן שם מענה ולכן התפקיד הזה לא הסתיים.
תמר זנדברג: רגע, מה זאת אומרת, לא ניתן מענה ו"אל סם" כן נותנת מענה ליישובים האלה?
אורנה לשם: יש מקומות שגם אף אחד.
חגי ברוש: יש היום ישובים לפעמים גם משמעותיים, גדולים בהיקפם שאין שם מענה לנוער לא מפני שהשירות להתמכרויות לא רוצה, מפני שמשרד הרווחה - - -
חגי ברוש: אני מסביר שגם אם מוסיפים עכשיו עוד תקנים ומעבים רשויות כאלה ואחרות, עדיין יש להם תפקיד באותם מקומות שאין שם שום דבר.
תמר זנדברג: אבל הם גם היום לא נמצאים במקומות האלה.
אליהו ליכטר: כן נמצאים.
חגי ברוש: הם נמצאים באותם מקומות שמשרד הרווחה לא תקנן והעביר להם בהועדות.
תמר זנדברג: אז אם יסגרו את העמותה, איך יינתן השירות במקומות שבהם - - - ?
חגי ברוש: אחרי התהליך הזה, שבי יתקן אותי אם אני טועה, יהיו ב-73 ישובים.
חגי ברוש: עדיין חסר המון.
שבי אהרון: בעיקרו של דבר הסידור שישנו, שהעמותה והעמותות נגעו במקומות שבהם מחלקות הרווחה לא פועלות.
שבי אהרון: זה סוג של קופי פייסט להפעיל את זה במקומות הללו על ידי נאמר העובדים במחלקות, וכל היתר, מה שחגי מציין זה בעצם התוספות והניסיון לסגור את הפערים שהמשרד מנסה לעשות אותם.
חגי ברוש: עדיין יש מקומות שאין כלום.
תמר זנדברג: אין כלום ו"אל סם" נמצאת שם?
חגי ברוש: אין כלום כי ל"אל סם" אין הועדות לפעול שם.
שבי אהרון: השנה הזאת הוקצו 27 יחידות - - -
תמר זנדברג: אתה אומר, משרד הרווחה, במקום לקלוט את העובדים, פשוט צריך לתקצב עוד ולהשאיר אותם, להגדיל.
אורנה לשם: זה מה שהוא אמר.
תמר זנדברג: שהמשרד ייתן בעצמו את השירות בכל מקום.
שבי אהרון: המשרד עצמו השנה נתן בעוד 27 ישובים חדשים והקונספט שאורנה מציינת אותו אמור להיות יחסית דומה, כי מה בעצם מבוצע כאן כיתרון?
שבי אהרון: שעובדים נמצאים ונותנים מענה אזורי, ואנחנו לא אוהבים את המענה האזורי.
שבי אהרון: זה לא נכון ובוודאי שלא עם בני נוער, לא משנה, גם אם רשויות מקומיות עושות את זה או עמותה עושה את זה.
שבי אהרון: זה צריך להגיע למצב שבו בכל היישובים יהיו יחידות לטיפול בנוער או טיפול במבוגרים ואנחנו מנסים לסגור את הפער הזה.
תמר זנדברג: מבחינת משרד הרווחה השינוי הזה כרוך בתוספת תקציבית או שזה העתק אותו דבר?
שבי אהרון: השינוי הזה יהיה בתוספת מסוימת בכדי שזה יהיה תקן.
שבי אהרון: זה לא משהו דרמטי.
אורנה לשם: אנחנו מקבלים רק 60% מהם, אז איפה יהיו 40%?
תמר זנדברג: זו שאלה אחרת.
תמר זנדברג: קודם כל שאלתי האם מבחינת משרד הרווחה, התקציב שלו נותן אחד לאחד?
שבי אהרון: התקציב שלו בעיקרו של דבר נותן אחד לאחד עם איזה שהם עדכונים שאמורים להיות שווי ערך - - -
תמר זנדברג: אבל אם אתם נותנים אחד לאחד ופה יש תוספת של עוד 40% שהם מגייסים תרומות, אז בעצם כלל השירות שיינתן למטופלים ירד ב-40%.
אליהו ליכטר: בוודאי.
שבי אהרון: משרד הרווחה בהקשר הזה עושה את פעולתו מול העמותות לחלק שהוא בנוי סביבו.
תמר זנדברג: בסדר, אבל השירות לציבור ירד.
שבי אהרון: יש בעיקרו של דבר פעולות תוספתיות שנעשו וזה דבר יפה שנעשה בהקשר הזה.
שבי אהרון: המשרד לא מחזיק את עמותת "אל סם".
שבי אהרון: המשרד מפעיל תוכנית בתוך עמותת "אל סם".
אורנה לשם: קונה שירות.
שבי אהרון: כן, קונה שירות מסוים בתוך עמותת "אל סם".
שבי אהרון: כל היתר זה פעולות שעמותת "אל סם" ועמותת "אפשר" יזמו והפעילו ובצורה יפה עשו את זה בהקשר הזה כתוספת.
שבי אהרון: מה התשובה לגבי העניין הזה?
שבי אהרון: התשובה בעיקרו של דבר היא ניסיון לעבות עוד יותר מבחינת האחריות שלנו כמשרד ולסגור את הפער לגבי היישובים שאנחנו לא נמצאים שם.
תמר זנדברג: יש כרגע לפחות 1.8 מיליון שמבחינתי בתור ציבור יחסר, בשנה.
תמר זנדברג: אני הציבור הישראלי.
תמר זנדברג: אני קיבלתי שירות בשווי 4.5 מיליון, עכשיו אני אקבל שירות בשווי 2.8 מיליון.
שבי אהרון: המחויבות שלנו כשירות לטיפול בהתמכרויות הינה לתת טיפול סוציאלי.
שבי אהרון: הפעולות שנעשות כאן על ידי העמותה הן פעולות שנוגעות למניעה, לאיתור אוכלוסייה וכל השאר.
שבי אהרון: זה פעולות שנותנות איזשהו עיבוי לטיפול הספציפי בהקשר הזה.
שבי אהרון: זה לא משהו שכאילו הולך לאיבוד.
אליהו ליכטר: זה הולך לאיבוד.
שבי אהרון: לא אמרתי שזה לא הולך לאיבוד מבחינה עניינית בהקשר הזה, אבל השירות לא עוסק במניעה.
שבי אהרון: יש כאן גם את הרשות, גם עמותות שעושות את זה.
שבי אהרון: אנחנו מיועדים לכוון למשהו מסוים.
שבי אהרון: מה קורה עם השירותים האלה, זאת באמת שאלה שעומדת בפני עצמה.
שבי אהרון: כמו שאמרתי, המשרד החליט לא להקים קו חם ספציפי שירותי, דבר שהיינו מאוד רוצים אותו, אז הוא עושה את זה בכל מיני צורות אחרות.
שבי אהרון: זאת איזושהי תוספת שהיא לא בהכרח נוגעת לטיפול הסוציאלי הישיר אלא משהו נוסף.
אליהו ליכטר: שבי, היא נוגעת.
אליהו ליכטר: המטופלים לא מגיעים אחרת.
שבי אהרון: השירות הטיפולי הסוציאלי יינתן אחד לאחד.
תמר זנדברג: בסדר, אבל זו עצימת עיניים משיקולים אחרים.
חגי ברוש: עוד דבר שנורא חשוב לומר.
חגי ברוש: תמיד הראיה שלי היא ראיה לאומית כוללת.
חגי ברוש: אני מכיר לא מעט ראשי רשויות.
חגי ברוש: אני חושב שיואב מייצג רשות מאוד משמעותית, אולי תיכף הוא ידבר, שמאוד שמחים על הפתרון הזה כי מצד אחד יש להם עמותה עם מוניטין של 40 שנה שמכירה את התחום, מאוד מקצועית, אני מכיר את הדרך שבה היא עובדת, חבל על הזמן.
חגי ברוש: הוא לוקח את השירותים שלהם, אין לו תקנים בתוך המערכת שלו, לו זה עולה פחות כסף, אין לו בעיות עם ועד העובדים וכו'.
חגי ברוש: דרך אגב, גם לאוצר המדינה.
חגי ברוש: יש פה משהו שלא מסתדר לי, כאשר אנחנו יודעים שעדיין גם אחרי השינוי שעכשיו השירות מוביל, בהיקף של משהו כמו 60% מהיישובים אין מענים כרגע.
חגי ברוש: אין כלום.
תמר זנדברג: אוקי, אבל זו סוגיה טיפה אחרת.
תמר זנדברג: בבקשה, טוהר.
טוהר נעים: שלום לכולם, שמי טוהר נעים, אני מכור נקי כשמונה שנים, תשעה חודשים ושישה ימים, אבל מי סופר.
טוהר נעים: רעננה.
טוהר נעים: אני באתי לדבר על כל האלמנטים שעד עכשיו לא דוברו כאחד שחווה את האלמנט הטיפולי גם ברווחה, גם הייתי בקהילה.
טוהר נעים: אני עכשיו לא בא להגיד שום ביקורת על אף מוסד, לא בא להלל אף מוסד.
טוהר נעים: אני בא לדבר מהמקום האישי שלי.
טוהר נעים: אני הייתי מטופל באילנות.
טוהר נעים: אחרי 11 חודשים, מגיל 22, ביקשתי עזרה, נכנסתי לאילנות.
טוהר נעים: אילנות זו קהילה טיפולית.
תמר זנדברג: היינו, אנחנו מכירים.
טוהר נעים: סבבה.
טוהר נעים: למי שלא מכיר, קצת רקע.
טוהר נעים: אחרי 11 חודשים ברחתי, הגעתי ל"אל סם".
טוהר נעים: טופלתי שם, הייתי חריג גיל.
טוהר נעים: הייתי מטופל עד גיל 24 וחצי.
טוהר נעים: זה אומר חריג גיל, שב"אל סם" מטפלים עד גיל 24.
טוהר נעים: אחרי גיל 24, אחרי שהפסיקו לי, הייתי מטופל ברווחה ברעננה בתוך מקום, כאילו הכניסו אותי בגלל שאין ברעננה יחידה.
טוהר נעים: 80,000 תושבים, אין מענה לכל 80,000 התושבים מבחינת סמים, אלימות ואלכוהול.
טוהר נעים: כל הנושא הזה לא מטופל.
טוהר נעים: אין גם תוכנית מניעה ארצית במקום הזה.
טוהר נעים: זה עוד משהו שלא דובר פה, אז ככה שהייתי שם מטופל.
טוהר נעים: לא מצאתי את עצמי בטיפול הזה ברווחה.
טוהר נעים: אחרי כמה מפגשים הפסקתי להגיע.
טוהר נעים: התחלתי לטפל בעצמי, ללכת בטיפול פרטני במקומות אחרים, בתשלום, שזה נראה לי משהו שלא היה אמור להיות ברמה האישית.
טוהר נעים: סוגיה נוספת.
טוהר נעים: בתור אחד שהיה מכור לסמים, שההורים שלו חוו משבר נוראי, זה משהו שלא צוין פה.
טוהר נעים: ב"אל סם" יש קבוצות טיפוליות להורים, משהו שהמדינה לא מספקת.
טוהר נעים: בשום מקום אין קבוצות להורים, אין מענה טיפולי.
טוהר נעים: אני יכול לספר לך באופן אישי עם יד על הלב, אבא שלי היה אמור להיות פה.
טוהר נעים: זה לא הסתדר משום מה.
טוהר נעים: אבא שלי לא יצא מהבית במשך 11 חודשים חוץ מבית-עבודה, עד שהוא הלך לקבוצות התמיכה ב"אל סם".
תמר זנדברג: של הורים.
שבי אהרון: יש קבוצות הורים.
טוהר נעים: לא מדויק.
טוהר נעים: קבוצות הורים זה דרך קבוצות תמיכה כאלה ואחרות.
אליהו ליכטר: שבי, אין קבוצות הורים כי אתם לא תמכתם.
אליהו ליכטר: גם אנחנו עושים את זה מכספנו.
טוהר נעים: אני יודע להסביר את עצמי מצוין.
טוהר נעים: אני היום גם מרצה על סיפור החיים שלי.
טוהר נעים: אני עובד בתחום המניעה.
תמר זנדברג: אתה עובד ב"אל סם" היום?
טוהר נעים: לא, אני לא עובד ב"אל סם", אני מאמן מנטלי, עובד פרטני, שנה שלישית ללימודי הדרכה בנוער בסיכון.
טוהר נעים: אני עובד בתחום הזה כי זה נוגע לליבי וחשוב לי.
טוהר נעים: אם היו לי את הכלים שאני נותן היום לבני נוער, אני מאמין שלא הייתי מגיע לאן שהגעתי.
טוהר נעים: סוגיה נוספת בנושא רמת המטופלים.
טוהר נעים: יש ארבעה אלמנטים שבעצם עלולים להיפגע מכל הנושא הזה.
טוהר נעים: הרצף הטיפולי נפגע.
טוהר נעים: אני שנפגעתי על ידי הרצף הטיפולי, הפסקתי להגיע.
טוהר נעים: אני שהייתי מטופל ב"אל סם".
טוהר נעים: באתי מאילת בשני אוטובוסים בשביל שעה שיחה, שתבין עד כמה המטפלת הייתה משמעותית בחיים שלי.
תמר זנדברג: טיפול פרטני?
טוהר נעים: כן.
טוהר נעים: קוראים לה תמי - - -, מטפלת מאוד משמעותית בשבילי.
טוהר נעים: זה אחד.
טוהר נעים: ההורים שלי חזרו לתפקד, אפשר להגיד.
טוהר נעים: אבא שלי יצא החוצה.
טוהר נעים: הם קיבלו מענה גם מקצועי איך לזהות את הבעיות.
טוהר נעים: זה גם מה שאני עושה היום.
טוהר נעים: יש עוד נושא שחשוב מאוד שידובר.
טוהר נעים: הורים יחששו לפנות לרווחה אם זה ילד בגיל 16, גיל 15, גיל 17 מבחינת דבר אחד, הרישום העתידי שיהיה רשום לו בתיק שהוא השתמש בסמים א', ב', ג', ד'.
תמר זנדברג: מה זה תיק?
אורנה לשם: תיק לצבא.
טוהר נעים: זה יכול לפגוע לו בעתיד הצבאי שלו.
קריאה: אבל אני חושב שגם מעצם זה שהם עובדים עבור הרווחה, הם מדווחים.
קריאה: יש רישום.
חגי ברוש: גם כאן יש רישום.
תמר זנדברג: מה זה רישום?
תמר זנדברג: איפה רושמים לאנשים?
תמר זנדברג: יש "אח גדול"?
קריאה: שהוא מטופל על ידי שירותי הרווחה.
תמר זנדברג: אבל זה תיק לרווחה.
תמר זנדברג: לאן זה מועבר?
תמר זנדברג: למה שזה יפגע?
תמר זנדברג: זו לא מדינת האח הגדול.
קריאה: אסור לנו להעביר שום מידע בלי אישור - - -
תמר זנדברג: איזה תיק מועבר לאן?
טוהר נעים: אני יכול להגיד לך, בתור בחור צעיר לא הייתי הולך לעירייה בגיל 16-17.
טוהר נעים: לא הייתי הולך לרווחה, עם יד על הלב, הכי אמיתי, הכי כנה.
טוהר נעים: שיתוף בתי ספר עלול להיפגע, כי זה משהו דיסקרטי ועלול לפגוע בשם המותג של בית הספר, אז זה גם משהו שעלול להיפגע מכל המקום הזה, מכל הסיטואציה הזאת, וכמובן שיש ערים שבהן הרווחה עובדת ויש שם זמני המתנה של בין חודשיים לארבעה חודשים לקבלת מטופלים.
טוהר נעים: זה משהו שפה לא דובר וזה משהו שפה לא שווק מספיק וזה משהו שהוא בעיה קיימת.
טוהר נעים: אין באמת תקנים, זה א', אין מענה להורים, זה ב', אין את הקו החם, שזה ג', וכמובן שאין מענה מקצועי בערים מסוימות חוץ מ"אל סם", שזה משהו שחייבים לדבר עליו.
טוהר נעים: המסר שלי ברמה האישית וברמה הכוללנית לכל הוועדה הזאת, זה שבמקום שהרווחה תפעל במקום העמותות המדוברות, יהיה שילוב פעולה.
טוהר נעים: מה שיש היום, בעצם להרחיב את המענה של הרווחה במקומות המצוינים, להרחיב את הטיפול בערים המסוימות שהם לא הגיעו אליהם, אם זה המגזר הערבי, אם זה המגזר היהודי, אם זה בני הנוער, אם זה ההורים שעלולים להיפגע.
טוהר נעים: במקום שהם יפגעו, שבעצם משרד הרווחה יעשה את מה שהוא צריך לעשות ויתקצב בהתאם ואז נעלה את רמת הטיפול לרמה הבאה.
טוהר נעים: זהו, זה היה המסר שלי.
תמר זנדברג: נחום.
נחום מיכאלי: אנחנו בעמותת "אפשר" בעצם נמצאים באותה סיטואציה כמו "אל סם", רק פי שניים וחצי יותר.
נחום מיכאלי: יש לנו 800 מטופלים נכון לרגע זה ואנחנו משרתים למעשה 143 רשויות בארץ, כאשר מתוכן, ואת הרשימה גם הנחתי לפנייך, 94 רשויות, יש להן לא יותר מאשר מטופל אחד או שניים.
נחום מיכאלי: אני אדבר על זה מייד.
נחום מיכאלי: הסיבה שהשירות ניתן על ידי המדינה מימים ימימה, היא כי האוכלוסייה היא אוכלוסייה ייחודית שברשויות לא בהכרח תמיד כולם רוצים לטפל בהם, ואני חייב לומר שאחד הטלפונים הראשונים שקיבלתי ממנהל מחלקת רווחה באחת הרשויות, שהוא בא ואמר לי, מה, השתגעו במשרד הרווחה?
נחום מיכאלי: אני לא רוצה את האלכוהוליסטים והשיכורים אצלי בלשכה.
נחום מיכאלי: זה המסר, והמסר הזה חוזר הרבה מאוד פעמים.
נחום מיכאלי: המדינה לפני שנים, אנחנו מפעילים את זה כבר 28 שנים, החליטה שבגלל האוכלוסייה הייחודית מי שצריך לטפל בזה זו המדינה, זאת אומרת המשרד באמצעות גוף.
נחום מיכאלי: אין ספק שרשויות שרוצות לטפל, זה מה שנעשה ושבי אמר קודם, לפני כל מכרז, ויואב יושב פה לפניי, מחליטים - אנחנו רוצים, רואים שיש להם, אין שום בעיה.
נחום מיכאלי: להטיל על רשויות מטעם המשרד את המחויבות, רשויות פונים ואומרים, אנחנו לא רוצים לעשות את זה, לא רוצים לטפל באוכלוסייה הזאת.
נחום מיכאלי: ההחלטה הזאת הייתה החלטה ארגונית פרופר.
נחום מיכאלי: החלק המקצועי מתלבש עליה, ואחת הראיות, שאנחנו קיבלנו כמו "אל סם", כמונו, את ההודעה על הפסקת הפעילות בגלל סוף חוזה.
נחום מיכאלי: אם החוזה שלנו היה גם כן 31 בדצמבר, היינו צריכים תוך חודשיים להעביר מטופלים.
נחום מיכאלי: אף אחד לא חשב על ההשלכות, שזה לא הגיוני מקצועית.
נחום מיכאלי: אף אחד לא חושב ברמה המקצועית מה קורה עם מטופלים וכו'.
נחום מיכאלי: הכול היה עניין ארגוני.
נחום מיכאלי: עכשיו עוטפים את זה בכל מיני טעמים.
תמר זנדברג: מבחינה מקצועית משרד הרווחה, משרד מפואר, חשוב.
תמר זנדברג: מה התקציב השנתי של משרד הרווחה?
שבי אהרון: 8 מיליארד.
תמר זנדברג: 8 מיליארד שקל בשנה לאזרחי המדינה על שלל שירותים, ביניהם שירות ההתמכרויות, שזה המנדט שלנו.
תמר זנדברג: שתהיה פגיעה במובן המקצועי.
תמר זנדברג: שמענו פה עד עכשיו שני דברים, שמתי כוכבית, זה הקו החם והרצאות מניעה, שהם דברים חשובים מאוד שפשוט יגרעו, אבל בטיפול הסוציאלי עצמו?
נחום מיכאלי: קודם כל שני הדברים האלה מבחינתי, כמה שהם חשובים ואנחנו עושים את זה באותה מידה, זה לא מנדט של משרד הרווחה מבחינת ההסברה וכו'.
נחום מיכאלי: אני אומר שוב, לא זה העניין.
נחום מיכאלי: גם "אל סם" וגם אנחנו בעצם מיינדד לנושא הזה של מטופל.
נחום מיכאלי: ברגע שיש אדם מכור ביישוב, זה התפקיד שלנו.
נחום מיכאלי: ברשויות רבות האדם הזה יעבור למספר 5, 7, 8 בסדר עדיפויות כי רשויות רבות, יש להן אלף ואחת בעיות אחרות.
נחום מיכאלי: אלכוהוליסטים, זה לא מעניין אותם.
נחום מיכאלי: שליש מהאוכלוסייה שלנו, אוכלוסייה ערבית מהמגזרים הערבים, מרכזי טיפול באוכלוסייה הערבית.
נחום מיכאלי: באוכלוסייה הערבית אומרים לנו במפורש, זה לא מעניין אותנו, בעיקר המוסלמיות – לא מעניין אותנו אלכוהוליסטים.
נחום מיכאלי: ניתן להם את השירות, לא ניתן להם את השירות.
נחום מיכאלי: בשבילנו זה הדבר היחידי.
נחום מיכאלי: אנחנו עוסקים רק בנושא הזה, אז מבחינת טיב השירות או ההשקעה בהחלט אני חושב שעמותה יכולה להשקיע הרבה יותר ומשקיעה הרבה יותר מרשות מסוימת שזה יהיה עוד אחד מאלף ואחד אנשים מטופלים שנמצאים אצלה.
נחום מיכאלי: עמותה יכולה גם לגייס.
נחום מיכאלי: אני מדבר על משאבים נוספים.
נחום מיכאלי: למשל, משרד הבריאות מעביר למשרד הרווחה תקציב כדי להפעיל רופאים באמצעותנו.
נחום מיכאלי: כאשר זה יפוזר לכל הרשויות, אין סיכוי שכל רשות תפעיל רופא, זאת אומרת השירותים הרפואיים שניתנים, ניתנים על ידנו באמצעות משרד הרווחה ומשרד הבריאות.
נחום מיכאלי: זה חלק מתוך השירות.
נחום מיכאלי: באיזשהו מקום יש פה בעיה בהחלט, זאת אומרת יתרון שקיים.
נחום מיכאלי: גם מבחינת מעמד העובדים אני חולק על התחושה.
נחום מיכאלי: עמותת "אפשר", אגב בדרישה של משרד הרווחה נותנת לעובדים אפילו לא צו ההרחבה, מלכתחילה תנאי השכר מלאים כמו בשירותי המדינה.
נחום מיכאלי: אנחנו מפעילים עבור עיריית באר שבע למשל את העובדים של עיריית באר שבע.
נחום מיכאלי: הם לא רוצים לעבור לעירייה כי הם ירדו בשכר ברגע שהם יעברו להיות עובדי העירייה.
נחום מיכאלי: אחרי 28 שנים לבוא ולהגיד לנו שבעצם אין אצלכם קביעות וביטחון?
נחום מיכאלי: יש לנו עובדים שיוצאים עכשיו לפנסיה אחרי 28 שנים, שהם עובדים אצלנו, הרבה יותר ביטחון שיש להם היום מאשר יכול להיות ברשות מקומית.
נחום מיכאלי: יש פה איזשהו הליך ארגוני, הליך של המשרד שבעצם עוטפים אותו בכל מיני אלמנטים, ואנחנו פונים, ואני אומר במפורש, רשות שרוצה לטפל באוכלוסייה שלה כמו שהיה עד היום, אנחנו מברכים, נעשה את זה.
נחום מיכאלי: אני חייב לומר, כשיואב בן ארצי לפני שנתיים וחצי קיבל, ההליך היה הליך - - -
יואב בן ארצי: לא קיבל.
יואב בן ארצי: לקח.
נחום מיכאלי: לקח.
נחום מיכאלי: שלוש ישיבות.
נחום מיכאלי: ישבנו על מטופל-מטופל ובדקנו מי מתאים, מי לא מתאים ומתי הוא יעבור ואיך הוא יעבור, בצורה מכובדת, גם כשלא אהבנו את הרעיון, אבל לפחות זה היה מכובד.
נחום מיכאלי: לעשות את זה היום כשרשויות אומרות, אנחנו לא מעוניינות?
נחום מיכאלי: 94 רשויות, יש להן לא יותר ממטופל אחד.
נחום מיכאלי: בישיבה לפני יומיים היה ראש מועצת רמת ישי.
נחום מיכאלי: יש לו שני מטופלים ב"אל סם" ומטופל אחד אצלנו.
נחום מיכאלי: הוא אומר, אני לא רוצה.
נחום מיכאלי: אני אקח 1/13 תקן?
נחום מיכאלי: אז מה הוא יעשה עם הדבר הזה?
נחום מיכאלי: ואז אומרים לנו, יש תשובה, המשרד ייקח רשות אחת שתהיה אזורית.
נחום מיכאלי: אם רשות אחת תהיה אזורית, למה לא עמותה תהיה אזורית?
נחום מיכאלי: אנחנו כבר נמצאים שם.
נחום מיכאלי: דיברתם על חיפה קודם, דוגמא.
נחום מיכאלי: עיריית חיפה היא עצמאית, היא מטפלת בתושביה, אבל יש לנו מרכז בחיפה, בצ'ק פוסט שמשרת את ג'סר א-זרקא מלמטה ואת עתלית ואת נשר ואת הקריות, ויש לנו שלוחות שנמצאות בעכו, בנהריה וכו', זאת אומרת, יש אוכלוסייה מאוד רחבה מסביב.
נחום מיכאלי: אומרים היום, כל המקומות הקטנים האלה, תהיה רשות אחת במקום עמותת "אפשר", אז מה עשינו?
נחום מיכאלי: אצלנו, אנחנו מיינדד לעניין וזה הנושא שלנו.
נחום מיכאלי: ברשויות, יש כאלה שלוקחות את זה חזק יותר ואני מברך אותן, אבל יש רשויות שאומרות, אנחנו לא רוצות.
נחום מיכאלי: למה לא לאפשר להן בעצם לעבוד עם ספק?
נחום מיכאלי: משרד הרווחה אומר, אתם חייבים לקחת תקנים ולעשות את זה לבד.
נחום מיכאלי: אנחנו חולקים על הגישה הזאת.
נחום מיכאלי: אנחנו חושבים שהגישה הזאת לא מקצועית, לא תיטיב עם הלקוחות, לא תיטיב עם המטופלים.
נחום מיכאלי: אני חושש שבסופו של דבר יהיו הרבה מאוד מטופלים שירצו להגיע בוודאי לרשויות שלא כל כך ירצו בכלל לטפל בהם, כשאנחנו בהחלט קיימים, ואני חושב שגם מבחינת טיב הטיפול וההשקעה בטיפול לא יהיה טוב יותר.
נחום מיכאלי: אגב, גם ההבטחה שניתנה לנו לפני חודשיים שהרשויות יקלטו את העובדים שלכם, באו הרשויות ואמרו, עם כל הכבוד, ברגע שיש לנו תקנים אנחנו צריכים לעשות מכרז פנימי, אנחנו צריכים לעשות מכרז חיצוני, ועם כל הכבוד, ואנחנו כולנו יודעים, כשמקבלים תקנים, הרשות עושה ישר את החשבון.
נחום מיכאלי: עובד סוציאלי שיצא עכשיו מהאוניברסיטה עולה חצי מעובד סוציאלי עם ניסיון וותק, אז למה לקחת אחד עם ניסיון וותק ולשלם עליו פי שניים?
נחום מיכאלי: ניקח ישר מהאוניברסיטה את העובדים החדשים.
נחום מיכאלי: אלה שיקולים שאנחנו צריכים לקחת אותם בחשבון.
נחום מיכאלי: יש לנו 50 עובדים סוציאליים, יש לנו 80 עובדים.
נחום מיכאלי: זה סיפור לא פשוט כל כך ברמה הזאת.
נחום מיכאלי: עמותת "אפשר" לא תיסגר.
נחום מיכאלי: עמותת "אפשר" עוסקת בדברים אחרים נוספים.
נחום מיכאלי: היא מפעילה מרכזי יום, מה שנקרא "בתי לין", היא מפעילה פרויקטים מול רשויות מקומיות, לא שייך להתמכרויות.
נחום מיכאלי: לחלק שלי זה התמכרויות.
תמר זנדברג: בתחום ההתמכרויות מה עוד אתם עושים?
נחום מיכאלי: בתחום ההתמכרויות אנחנו מפעילים פרויקטים של הסברה ומניעה.
נחום מיכאלי: לצערי גם משרד הקליטה סגר היום את הברזים.
נחום מיכאלי: יש לנו פרויקט ענק של מתבגרים בעלייה.
נחום מיכאלי: יש לנו פרויקט של סדנאות מניעה לנהגים יחד עם שירות מבחן, שזה דרך המשרד, והרבה מאוד פעולות הסברה ומניעה כמו ש"אל סם" עושים, אבל למבוגרים.
תמר זנדברג: מה חלק מהתקציב מהעמותה שהוא בתחום ההתמכרויות?
נחום מיכאלי: בתחום ההתמכרויות 11 מיליון שקלים, שמתוך זה משרד הרווחה מעביר - - -
תמר זנדברג: מה התקציב של העמותה סך הכול?
נחום מיכאלי: 24 מיליון.
תמר זנדברג: 24 מיליון, מתוכו 11 בתחום ההתמכרויות.
תמר זנדברג: כמה ממנו הועדות של משרד הרווחה?
שבי אהרון: 7.2 מיליון.
תמר זנדברג: כלומר, 3.8 מיליון אתם תמשיכו להפעיל את הפעולות.
נחום מיכאלי: אם נצליח, אף על פי שהיום בגלל שיש לנו הסכם עם משרד הרווחה, אנחנו יכולים להפעיל דברים, כי הרבה פעמים אומרים, זה בסיס.
נחום מיכאלי: שירות מבחן כבר בא ואמר, אם לא יהיה לכם הסכם עם משרד הרווחה, אני לא בטוח אם נוכל להפעיל דרככם, יהיה צריך לעשות מכרזים.
נחום מיכאלי: לא בטוח שנפעיל.
נחום מיכאלי: חלק מהפעילויות ירדו מאיתנו מן הסתם בגלל שלא יהיה לנו כבר חוזה עם משרד הרווחה.
נחום מיכאלי: 28 שנים זה נתן לנו איזשהו בסיס.
תמר זנדברג: אני רגע מסכמת סיכום ביניים ממה שנאמר פה מההתרשמות שלי.
תמר זנדברג: סלחו לי, אני יודעת שאתם לא תסכימו איתי על הכול ואני מבינה.
תמר זנדברג: יש גם איזשהו מה שנקרא זיכרון ארגוני שנבנה עם השנים.
תמר זנדברג: כמו שאני רואה את זה, עולות עד עכשיו שתי בעיות מרכזיות, אחת זה שיש שירותים שהעמותות מעניקות, שירותים נלווים שהם לא בתחום הטיפול הסוציאלי עצמו, שהם שירותים חשובים, הם עושים איזשהו reaching out לאוכלוסייה, בין אם זה הקו, בין אם זה הרצאות, דברים שבסוף מגיעים לאוכלוסייה.
תמר זנדברג: זה חלק ממה שגורם גם לתחום ההתמכרויות להיות קצת פחות מה שנקרא מתחת לרדאר מאשר הוא היום, כי אנחנו מכירים, תחום ההתמכרויות, אחד התחומים המוחבאים, אחד הדברים שאנשים הכי הרבה מתביישים בהם, הכי הרבה קשה לאתר ולהגיע לטיפול.
תמר זנדברג: לוקח המון זמן עד שאדם מכיר בבעיה של עצמו.
תמר זנדברג: משפחות נהרסות.
תמר זנדברג: אנחנו ראינו את זה לאורך השנים בכל המרכזים.
תמר זנדברג: אחת הבעיות זה באמת ה-reaching out לאוכלוסייה, להגיד להם, יש לכם לאן לפנות, בואו תפנו, זאת בעיה, אתם לא לבד וכו'.
תמר זנדברג: בעיה שנייה, וזה מה שבעצם הצביע עליה חגי, שזה כבר המשרד עושה רפורמה ואין שום תוספת, כלומר זה בעצם אחד לאחד, זה בעצם העתקה, ואז יגידו לך העמותות, אולי במידה מסוימת של צדק מבחינתן, אז למה לא אנחנו?
תמר זנדברג: מה ההיגיון כשלעצמו שהשירות נותן?
תמר זנדברג: שוב, יש בזה היגיון שלעצמו, אני לא אומרת.
תמר זנדברג: יש היגיון ערכי שהמדינה מעניקה ולא מתקצבת עמותות.
תמר זנדברג: עמותת זה אולי כן, אולי לא, אבל פה יגידו לך, יש עמותות שהוכיחו את עצמן, יש להן ניסיון, יש להן התמחות.
תמר זנדברג: אני הייתי מצפה שאם המשרד, זה לא אליך אבל אנחנו תיכף נחשוב איך להעלות את זה למעלה, שאם המשרד כבר עושה שינוי, שאנחנו בתור אזרחים נרוויח מזה משהו במובן שהמשרד יגדיל את התקציב.
תמר זנדברג: זה באמת מה שבעצם חגי אומר.
תמר זנדברג: אז אני יכולה להגיד, אוקי, ואז אנחנו נעבור באמת לדבר על תקופת המעבר, שכל הידע המקצועי יעבור וישמר והתקנים ונשמור על זכויות העובדים והכול חשוב מאוד, אבל המשרד יגביר את השירות לאוכלוסייה ולא יגיד אוקי, רק אחד לאחד ומי שלא קיבל עד היום, ימשיך לא לקבל, ומי שקיבל, אז במקום לקבל דרך עמותה, יקבל דרך.
תמר זנדברג: המשרד כמשרד אומר, אני רוצה ללכת על מהלך להעביר את הכול אלי.
תמר זנדברג: מתוך 8 מיליארד דובר כאן על כלום.
תמר זנדברג: זה מיליונים בודדים.
תמר זנדברג: זה תקציב השונות באיזה לא יודעת איפה.
תמר זנדברג: אם הייתי רואה, המהלך הזה זו רפורמה של כניסת השירות פנימה, שוב, מבורך, אני אומרת מהתחלה, אמרתי במשפט הראשון.
תמר זנדברג: מבורך.