GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר זנדברג: שניים, וזה גם אני אומרת אפרופו הידיעה שבעצם כל התהליך הזה נדחה בחצי שנה, אבל חצי שנה זה זמן קצר אם לא מתארגנים ואם לא עושים במהלכו משהו, אז איך ההיערכות הזאת ואיך תנוצל החצי שנה הזאת באמת להיערכות נכונה מבחינת רצף השירותים כך שגם בני הנוער והמבוגרים במקרה של עמותת "אפשר" באמת לא יפגעו, ורצוי אפילו שהשירות ישתפר ולא יינזק.
תמר זנדברג: הדבר השלישי זה איך באופן כללי גם לטווח הארוך, מעבר להיערכות עצמה ולתקופת המעבר, איך המדינה נערכת, איך אתם נערכים, משרד הרווחה, כדי להבטיח לא רק את תקופת המעבר אלא גם באמת שהשירות יתחזק, ישתפר.
תמר זנדברג: לדוגמא, סוגיה שגם קשורה לעובדים עצמם כעובדים אבל גם לשירות שהם מעניקים.
תמר זנדברג: האם נגיד אותם עובדים שעובדים היום בעמותות יקלטו במסגרת הרשויות המקומיות?
תמר זנדברג: האם השירותים עצמם יינתנו באותו אופן?
תמר זנדברג: האם הם יצומצמו?
תמר זנדברג: האם הם יורחבו?
תמר זנדברג: האם הם ישולבו עם שירותים אחרים?
תמר זנדברג: מה החזון בטווח הארוך אחרי תקופת המעבר, לאספקת השירותים האלה באופן ישיר על ידי המשרד?
שבי אהרון: בעיקרו של דבר אנחנו עושים סוג של חזרה מסוימת מוועדת העבודה והרווחה.
תמר זנדברג: אני יודעת, הסיכום לפנינו.
תמר זנדברג: אני מתנצלת, פשוט אנחנו קבענו את הדיון וזה מנדט שלנו, אז אני החלטתי כן לעשות.
תמר זנדברג: אני גם לא יודעת מה יקרה לעתיד.
תמר זנדברג: יכול להיות שאנחנו אלה שנמשיך לעקוב אחרי זה.
תמר זנדברג: בכל אופן זו המחויבות שלנו ולא רציתי להיבטל ממנה גם אם יש עוד ועדה.
שבי אהרון: אז בעיקרו של דבר קו העבודה של משרד העבודה והרווחה ככלל הוא להפעיל שירותים בקהילה, קרי ברשויות המקומיות על ידי מחלקות הרווחה.
שבי אהרון: זה סוג של פעולה שלטונית, נאמר, שנעשית לאורך זמן, והמסגרות החוץ-ביתיות אמורות להיות מסגרות או במיקור חוץ, עמותות, חברות וכו', וזה איזשהו קו שמתפתח.
תמר זנדברג: מה זה מתפתח?
תמר זנדברג: מה עד עכשיו?
שבי אהרון: יש עדיין מספר עמותות שפועלות, ביניהן "אל סם" ו"אפשר", בקהילה.
שבי אהרון: כשאנחנו מדברים על קהילה ביישובים, הן נותנות בעצם שירות דומה למה שנותנת מחלקה לשירותים חברתיים או יחידה לטיפול בהתמכרויות.
תמר זנדברג: האם יש תחום אחר חוץ מהתמכרויות שבו היה שירות שסופק על ידי עמותות והוא הוכנס אל תוך המשרד?
שבי אהרון: כן, היו כמה דברים בהקשר הזה.
שבי אהרון: היה נושא של ניידות רחוב שעלם הפעילו בהקשר הזה, עבר עכשיו לרשויות המקומיות שיפעילו אותן באמצעות עמותות.
תמר זנדברג: רגע, אז הניידות של עלם עדיין מופעלות אבל משרד הרווחה - - -
שבי אהרון: העבירו את התקציבים למחלקות הרווחה, לרשויות המקומיות והן עושות איזשהו חיבור.
שבי אהרון: בגלל שזו תוכנית מיוחדת, יכולות לעשות חיבור.
חגי ברוש: אני זוכר שבאשדוד הייתה אגודה לקידום הקשיש.
חגי ברוש: אגף הרווחה היה מפעיל באמצעותה פרויקטים.
חגי ברוש: בדרך הזו, דוגמא, מפעילים עכשיו את עלם או גופים אחרים, אבל התקציב נמצא ברשות.
תמר זנדברג: עלם "נבלעה" לתוך - - - ?
אורנה לשם: עלם הוא ספק השירות של הרשות המקומית.
שבי אהרון: לא.
שבי אהרון: עכשיו הוא יהיה ספק אם הרשות תחליט.
שבי אהרון: קודם לכן, בשירות הקודם שהייתי בו, שירות נוער וצעירים, אז הייתה ממש התקשרות ישירה של המשרד מול עלם והפעילו את התוכנית הזאת בהסכמת הרשות המקומית.
שבי אהרון: שינו את הקונספט.
שבי אהרון: זה קו מסוים שהיה.
שבי אהרון: לאורך השנים, בהקשר הזה שלנו מול העמותות, בכל נקודת זמן של מכרז הייתה פנייה לרשויות המקומיות ונאמר להם, חברים יקרים, האם אתם מעוניינים להפעיל את התוכנית הזאת שמופעלת כיום על ידי "אל סם" ועמותת "אפשר"?
שבי אהרון: חלק מהרשויות לקחו את זה ובעצם ירד חלק מכוח האדם שהיה ב"אל סם" בכל נקודת זמן שהיה מכרז.
שבי אהרון: בהקשר הזה, דוגמא קרובה, למשל אפרופו תל אביב, בסיבוב האחרון עיריית תל אביב החליטה שהיא לוקחת את הטיפול באלכוהול והימורים וזה ירד מעמותת "אפשר" בהפעלה ישירה.
שבי אהרון: זו דוגמא מסוימת לתהליך שקיים.
שבי אהרון: הרעיון ככלל של המשרד בעניין הזה היה לעשות איזושהי פעולה שמעבירה הפעם את כלל הפעילות שקיימת בעמותות לרשויות המקומיות בכדי לאפשר גם עיבוי, גם תהליך של איזושהי הרחבת העשייה.
שבי אהרון: אני חייב לציין בהקשר הזה שכל התוכניות החדשות שנעשו, ותמר, את מכירה את חלקן, השנה הזאת אנחנו מקצים 90 מסגרות חדשות, ביניהן הנשים.
שבי אהרון: כולן הלכו לרשויות המקומיות בהקשר הזה.
שבי אהרון: זה לא היה שום דבר שקשור לעמותות כקונספט עקרוני שאומר, הרשויות תפעלנה את התוכניות האלה.
שבי אהרון: ברגע זה כ-90 עובדים סוציאליים ברחבי הארץ, גם במגזר הערבי, גם במקומות אחרים קיבלו יחידות נוער, חלקם אפילו במקומות שעמותות פעלו ויחידות מבוגרים ויחידות אחרות, וזה איזשהו קונספט שאמר, הכיוון הוא כיוון של רשויות מקומיות.
שבי אהרון: כפי שמובן גם, הרצון לתת את המהלך הזה הוא מהלך שעיקרו היה סביב לנסות גם לעבות את השירות, גם מבחינה מסוימת לתת למערכת שלטונית לנהל אותו.
שבי אהרון: אנחנו נמצאנו באיזושהי סיטואציה שכאשר התקבלה החלטה ממשלתית היה צריך לעשות איזושהי פעולה של איתור התקנים.
שבי אהרון: כיום המערכת מופעלת באמצעות מה שנקרא הועדות.
שבי אהרון: קו העבודה היה להפסיק עם זה ולהפוך את זה לסוג של תקנים כפי שכל המערכת עוברת.
שבי אהרון: הועדות זה נקרא מספר שוברים שווה ערך להפעלת כוח אדם על בסיס זה, ומכאן לעבור.
שבי אהרון: היה בתהליך הזה עיכוב בהקשר הזה של איתור התקנים, ובאמת בעניין הזה הייתה איזושהי הודעה שהיא הייתה קצרת מועד מבחינת "אל סם".
שבי אהרון: אני חייב לציין כמו שאמרתי גם בפעם הקודמת, גם אחרי מספר ימים ציינו מילולית שבוודאי שזה לא יסתיים במועד הזה מבחינת העמותה ושיהיה פרק זמן ארוך יותר, ואכן בהחלטה שהתקבלה ניתנה לעמותת "אל סם" הארכה של חצי שנה ולעמותת "אפשר" שלושה חודשים, זאת אומרת ב-30.6 אמורה הפעילות שלהן בתחום הזה להיפסק.
שבי אהרון: מה קורה עד אז?
שבי אהרון: מה שקורה עד אז, בתהליך משותף גם עם מרכז השלטון המקומי והכי חשוב כמובן האוצר, זה הניסיון שלהם להקצות את אותם תקנים, זאת אומרת, בעצם התוכנית הספציפית הזאת נכנסת לרשויות המקומיות כמשהו חדש.
שבי אהרון: בעיקרו של דבר אמור לעבור מכאן לרשויות המקומיות, והזמן של ההארכה בשיתוף גם עם הרשויות המקומיות ועם נציגי האוצר היה שסדר גודל של שבעה חודשים מדצמבר, שעכשיו עובדים על זה, הוא סדר גודל סביר.
שבי אהרון: כמובן אין בכוונתנו לקחת איזה שהם עובדים של עמותות וכל השאר, אבל במצב המסוים הזה יש כאן עובדים מיומנים שרכשו במסגרת השירות וגם במסגרת פעולה של העמותות, ידע.
שבי אהרון: עובד שנמצא ברשות מקומית, תיעשה אליו פנייה בוודאי ובוודאי על ידי הרשות המקומית בשביל שייקלט.
שבי אהרון: הוא יעמוד במקום הראשון אם וכאשר, עובד שכמובן ירצה.
שבי אהרון: זו באמת נקודת מוצא אחת בעניין הזה.
שבי אהרון: זה באמת משהו שמכוון לשם.
שבי אהרון: זאת מסגרת הזמן שאנחנו מדברים עליה וההתקדמות של התהליך, תמר, כמו ששאלת, הוא בעיקרו של דבר נעשה כעת בשביל לקבל את האישור לתקנים הללו, ויש מספר ועדות עם מרכז השלטון המקומי שאמורות להיות בחודש הבא בכדי לייצר מה שנקרא קריטריונים להקצאה הזאת.
תמר זנדברג: להקצאה של התקנים?
שבי אהרון: של התקנים לרשויות המקומיות הספציפיות שבהן פעלו העמותות עד כה, כשבעיקרו של דבר הרצון הוא להגיע למצב שבו מירב העובדים יקלטו עד סוף אפריל בשביל שאפשר יהיה לעשות סוג של חפיפה, אם תידרש חפיפה, כי אם עובדים יוכלו להיקלט ישירות, אז מה טוב, בהקשר הזה.
שבי אהרון: לעשות סוג של חודשיים חפיפה בין העובדים מהתחומים השונים להעברת המטופלים ולקבל את הרצף שלהם.
שבי אהרון: אחד הדברים שמעסיקים אותנו, ואת שותפה למאמץ הזה, זה הניסיון לאפשר את פעילות השירות לטיפול בהתמכרויות בכל הארץ, בהקשר הזה.
שבי אהרון: אנחנו כיום פועלים בסדר גודל, אחרי התוספת, של 185 ישובים ואנחנו רוצים להגיע לכלל 250 ישובים.
שבי אהרון: זו פעולה נוספת שאפשר לעשות אותה.
שבי אהרון: העלו כמה דברים.
שבי אהרון: צריך לציין, ואני חייב לומר שוב, זו הנקודה עכשיו.
שבי אהרון: העמותות עשו עבודה טובה עם עמותות ותיקות, עשו עבודה טובה לאורך השנים בהקשר שלנו ואין כאן ניסיונות לחפש איזשהו משהו שהעמותות - - - .
שבי אהרון: זה לא המקום.
שבי אהרון: העניין הוא יותר עקרוני.
שבי אהרון: יחד עם זאת צריך לציין, אנחנו מדברים כאן על סדר גודל משותף של תקנים מלאים, 48 תקנים לשתי העמותות גם יחד, סדר גודל של תקנים מלאים, 15, אם אנחנו מתרגמים את זה, זה בהועדות, לכן המערכת היא לא מערכת גדולה.
שבי אהרון: הרשויות המקומיות הן המערכת הרצינית היום בהקשר הזה.
שבי אהרון: תל אביב היא דוגמא באמת שונה בהקשר של זה ש"אל סם" באמת שם מנהלים ביד רמה את התהליך הזה, אבל במירב המקומות האחרים, ברשויות הגדולות וכל השאר יש יחידות, כאשר היחידות פעלו באופן דומה לפעולת העמותות, זאת אומרת חלקן אזוריות, והן נתנו מענה.
שבי אהרון: גם עכשיו מדובר על כך שחלק מהתקנים הללו שישבו ברשויות מסוימות יהפכו להיות אזוריים בדומה למה שקורה עם העמותות ובדומה למה שקורה עם הרשויות, זאת אומרת כל מיני חלקי פניות שישנן, חלק מהרשויות לא רוצות להרים או לא יכולות להרים את זה ואין לנו בינתיים את המשאב הזה, יקבלו את המענה האזורי במקומות אחרים, אז בעיקרו של דבר זאת עוד פעולה נוספת שאמורה לא לפגוע באוכלוסייה בעניין הזה, אז זה בעצם נכון לשלב הזה.
תמר זנדברג: אוקי, אז בוא נשמע רגע את העמותות ואחרי זה אתה תחזור ותתייחס.
תמר זנדברג: אליהו ליכטר, יושב ראש עמותת "אל סם", בבקשה.
אליהו ליכטר: תודה קודם על הזימון לישיבה.
אליהו ליכטר: יסלח לי שבי, נציג משרד הרווחה שאני חולק עליו מהתחלה עד הסוף.
תמר זנדברג: אני גם רוצה לשמוע קצת על העמותה, פריסה, באיזה ישובים.
אליהו ליכטר: זה את תשמעי.
אליהו ליכטר: שמי אלי ליכטר ואני משמש כיושב ראש העמותה שש שנים.
אליהו ליכטר: העמותה פועלת מעל 40 שנה ב-18 סניפים ברחבי הארץ.
אליהו ליכטר: העמותה הוקמה על ידי גברת עדה מכנס לזכר בתה שניסתה להתאבד כתוצאה משימוש יתר בסמים, ונשארה נכה עד עצם היום הזה.
אליהו ליכטר: במהלך שנות קיום העמותה טיפלנו בהצלחה יתרה באלפי בני נוער שנפלו לסמים, אלכוהול והימורים.
אליהו ליכטר: החל משנת 2010 אנחנו פועלים במסגרת חוזה עם משרד הרווחה, כאשר ב-1 בנובמבר 2018 הפילו עלינו תיק.
אליהו ליכטר: אמרו, נגמר ההסכם שלנו.
אליהו ליכטר: כמובן ההודעה הייתה מהיום למחר, 31 בדצמבר אתם מסיימים.
תמר זנדברג: מה תקציב העמותה השנתי בשנים האחרונות?
אליהו ליכטר: 4.5-5 מיליון שקל.
תמר זנדברג: מאיפה המקור?
אליהו ליכטר: בערך 60% זה משרד הרווחה והיתר תרומות.
תמר זנדברג: תרומות פרטיות?
אליהו ליכטר: פרטיות.
תמר זנדברג: מאנשים פשוט?
תמר זנדברג: תרומות קטנות, גדולות, קרנות?
אליהו ליכטר: מכל הסוגים.
קריאה: קצת סיוע גם מקרן החילוט.
אורנה לשם: בשנה שעברה לא קיבלנו.
חגי ברוש: דרך אגב, יש לי חדשות.
חגי ברוש: עוד לפני סוף השנה תהיה כנראה ישיבה של הקרן.
אליהו ליכטר: יוצא מן הכלל.
אורנה לשם: בשורה טובה.
תמר זנדברג: אותם 60% מהתקציב, משרד הרווחה מעביר כתמיכה?
אליהו ליכטר: באמצעות הועדות.
אורנה לשם: הוא קונה את השירות מאיתנו.
תמר זנדברג: כן, באמצעות אוהדות.
אליהו ליכטר: כן.
תמר זנדברג: זאת אומרת, אין איזו תמיכה או משהו כזה, תקציב תמיכות.
אליהו ליכטר: לא, לא.
אורנה לשם: אנחנו לא מקבלים בכלל תמיכות.
אליהו ליכטר: ואותו משרד שאמור להיות משרד רווחה, שהוא אמור להיות רגיש ובקיא בתחום הטיפולי, עושה מעשה נמהר בצורה בלתי רגילה.
אליהו ליכטר: היום מלאי המטופלים שלנו כולל כ-300 מטופלים שנמצאים בתהליך טיפול, חלקם מחכים לתחילת הטיפול.
אליהו ליכטר: משרד שמסוגל כך להתנהל עם עמותה שרק טובות אפשר לומר עליה, ולזרוק לרחוב 300 בני נוער שנמצאים בסיכון, פשוט לא יאומן.
אליהו ליכטר: אני רוצה לומר בצורה הכי מפורשת, אם הם חושבים שהם יקלטו מיידית במחלקות הרווחה של הרשויות המקומיות, זה לא יהיה תהליך נכון וזה גם לא יקרה.
אליהו ליכטר: אנחנו יודעים, אנחנו בקשר היום עם חלק מהרשויות המקומיות, חלקן גדולות שאומרות, אנחנו לא רוצים את זה, בצורה הכי מפורשת.
אליהו ליכטר: בחיפה למשל אנחנו שכם לשכם עם מחלקת הרווחה של העירייה.
אליהו ליכטר: מחלקת הרווחה מטפלת בחלק וחלק אנחנו, כי יש אנשים שלא רוצים להגיע לרווחה, רוצים להגיע לעמותה, אלינו.
אליהו ליכטר: תשמעו אחר כך את טוהר, אז אתם תבינו.
אליהו ליכטר: משרד רווחה כזה חושב שבני הנוער המטופלים הם פיונים בלוח השחמט, שניתן להזיזם ממקום למקום בלי התראה ובלי הכנה מראש.
תמר זנדברג: נניח בחיפה, שזה אחד המקומות גם ששבי ציין כרגע, שבעצם זה גם וגם.
אליהו ליכטר: כן, נכון.
תמר זנדברג: איפה אתם מספקים את השירות, באיזה מקום פיזי?
אליהו ליכטר: אנחנו פיזית יושבים במקום אחד.
אליהו ליכטר: המבנה היה שלנו.
תמר זנדברג: באותו מקום של משרד הרווחה?
אליהו ליכטר: המבנה היה מבנה של העמותה.
תמר זנדברג: איפה זה נמצא, אגב?
תמר זנדברג: איפה בחיפה?
אליהו ליכטר: ברחוב דבורה.
אורנה לשם: בתוך שוק תלפיות.
אליהו ליכטר: מתחת לרחוב החלוץ, סמטה.
אליהו ליכטר: היינו במשא ומתן ובשיחות עם מנהל מחלקת הרווחה של העירייה הוא אמר, אני רוצה אתכם כעמותה, שתמשיכו, אבל אנחנו רוצים לעשות שיתוף פעולה, בואו נתייעל יחד, נשב יחד, ואנחנו יושבים יחד ועושים עבודה נפלאה ביחד.
תמר זנדברג: ואיך חלוקת המטופלים, מי לכאן, מי לכאן, איך הולכת?
אורנה לשם: אנחנו גם לוקחים את כל הפריפריה.
תמר זנדברג: מה זו פריפריה?
אורנה לשם: פריפריה של חיפה.
תמר זנדברג: נשר, קריות?
אורנה לשם: כן.
חגי ברוש: זה יתרון עצום שלהם, הקטע הזה שהם יכולים לצאת ולעבוד ביישובים קטנים, בקיבוצים לפעמים.
תמר זנדברג: מה זאת אומרת לעבוד?
תמר זנדברג: אתם שם נמצאים בחיפה, מטופלים באים אליכם.
אליהו ליכטר: המודל של חיפה הוא מודל פנטסטי.
תמר זנדברג: אם אני גרה בקריית ביאליק - - -
אליהו ליכטר: יש גם סניף בקריית ים.
אורנה לשם: יש לנו 18 סניפים.
תמר זנדברג: לא, אבל בסניף של חיפה, שם איפה שאמרת, בשוק תלפיות, מטופל, הוא נכנס לבניין, האם הוא הולך למשרד הרווחה או ל"אל סם"?
אורנה לשם: יש מנהלת שבמקרה זה היא מטעם העירייה.
אורנה לשם: היא מחליטה מי מתאים למה.
אורנה לשם: יש הרבה בני נוער שיעדיפו להגיע ל"אל סם" בגלל התיוג, בגלל כל מיני דברים.
תמר זנדברג: הבנתי, אוקי, ויש מנהלת אחת?
אורנה לשם: מנהלת אחת.
אליהו ליכטר: המודל הזה, הלוואי שהיו מעתיקים אותו לכל הארץ, כי זה מודל יוצא מן הכלל.
תמר זנדברג: וכמה מטופלים נניח בשנה או בחודש?
תמר זנדברג: נגיד שם בחיפה.
אליהו ליכטר: 30 בחודש.
תמר זנדברג: ומשרד הרווחה, כמה?
אליהו ליכטר: אותו דבר.
אורנה לשם: הרשות המקומית, אני לא יודעת בדיוק להגיד.
תמר זנדברג: כמה בחיפה, אתה יודע?
אורנה לשם: עוד בערך 30 לדעתי.
תמר זנדברג: 30 בשנה?
אורנה לשם: זה 30 בחודש כפול 12 חודשים.
תמר זנדברג: אבל 30 שונים כל חודש?
אורנה לשם: לא, חלק ככה, חלק ככה.
אורנה לשם: הזמן הממוצע לטיפול זה בתשעה חודשים.
תמר זנדברג: מה כולל טיפול?
תמר זנדברג: כל כמה זמן הוא מגיע?
אורנה לשם: פעם בשבוע לפחות, כולל בדיקות שתן.
שבי אהרון: מחלקת הרווחה בחיפה חככה בדעתה האם לקחת את התקנים האלה או לעשות איזשהו שינוי.
שבי אהרון: יצרו שם באמת מודל מעניין בהקשר הזה.
שבי אהרון: זה מבנה של העירייה, נכון?
שבי אהרון: שכור על ידכם?
אליהו ליכטר: זה היה שלנו.
אליהו ליכטר: אנחנו עשינו את השיפוצים שם מתרומות שלנו.
תמר זנדברג: של מי הבעלות?
אליהו ליכטר: הוא שכור.
תמר זנדברג: שכור על ידי העירייה.
אליהו ליכטר: היום העירייה משלמת.
אליהו ליכטר: בעבר אנחנו.
תמר זנדברג: בואו ניקח רגע את הדוגמא הזאת של חיפה.
תמר זנדברג: מה יקרה ביוני?
שבי אהרון: בעיקרו של דבר לא יקרה יותר מדי, אלא שפשוט העובדים שנמצאים שם הופכים להיות עובדי עיריית חיפה.
אליהו ליכטר: ראשת העיר חיפה לא רוצה.
שבי אהרון: עזוב רגע את העניין הזה.
שבי אהרון: אנחנו מדברים על הקונספט.
שבי אהרון: כל הרשויות לוקחות את התוכניות החדשות בסופו של דבר, וגם התוכניות שחילקנו השנה הזאת, נתקלנו רק ברשויות שהן מגדירות את עצמן אולי יוקרתיות באזור המרכז שלא קיבלו.
שבי אהרון: המערכת של המגזר הערבי והמערכת של הפריפריה קלטו את כל התוכניות החדשות למרות העול הקשה עליהן, לכן מהבחינה הזאת הרשויות תיקחנה את העניין הזה.
שבי אהרון: הם יהפכו לעובדים בתקינה ומבחינה מסוימת אפילו ישופר מעמדם מאוד, עובדים עם זכויות.
שבי אהרון: הם יהיו עובדי עיריית חיפה עם כל המשתמע מכך מכיוון שיש כאן איזשהו מעבר להפוך אותם לתקנים.
שבי אהרון: מה זה אומר הועדות?
שבי אהרון: אם מגיעים פחות מטופלים, העמותה תקבל פחות כסף.
שבי אהרון: כאן אין שום סיפור.
שבי אהרון: נגמר הסיפור הזה.
שבי אהרון: יש לך משכורת קבועה.
אליהו ליכטר: מה שיקרה, שיטפלו בפחות בני נוער.
אליהו ליכטר: כי אין להם מדד.
אליהו ליכטר: הוא בא לעבודה, הוא עובד שכיר.
אליהו ליכטר: אם הוא יעשה היום שלושה טיפולים או עשרה טיפולים, הוא יקבל את אותה משכורת.
אליהו ליכטר: אצלנו הוא מקבל משכורת אבל אנחנו בודקים אותו בפרודוקציה.
חגי ברוש: אנחנו מציינים פה מדי שנה גם בוועדה של תמר את הנושא של יום העובדים הסוציאליים.
חגי ברוש: אנחנו מכבדים את כולם.
חגי ברוש: יש להם בקרה.
אורנה לשם: אני אענה על השאלה הזאת.
אורנה לשם: הוא יכול לטפל במספר מסוים של מטופלים ואז יהיו כאלה שהם פחות מדי מכורים, הם ילכו לסוף הרשימה, אנחנו נחכה מתי הם יהיו יותר מכורים ויוכלו להתקדם.
תמר זנדברג: אבל מה זה שונה מהמצב היום?
אורנה לשם: כי היום אני מטפלת בכולם.
אורנה לשם: אין אצלי מצב שבן אדם מגיע אלי ואני לא מטפלת בו.
אורנה לשם: כל אחד, גם אם זה בתחילת ההתמכרות.
תמר זנדברג: תסבירי לי את ההבדל מהזווית שלך.
אורנה לשם: תראי, מה שקורה היום, אין מצב שמגיע אלי מישהו והוא לא מטופל.
אורנה לשם: אין מצב כזה, ובמקרה שנגיד אני over low - - -
אליהו ליכטר: אנחנו לוקחים עוד עובד.
אורנה לשם: בדיוק.
אורנה לשם: א', אנחנו לוקחים עוד עובד.
אורנה לשם: אני לא תלויה בשום דבר.
אליהו ליכטר: אין לנו תקנים.
תמר זנדברג: מאיפה את לוקחת את הכסף לעוד עובד?
אורנה לשם: לפי ההועדות שאני אקבל, לכן אין בעיה אצלנו.
תמר זנדברג: אני פה רוצה רגע להגיד משהו.
תמר זנדברג: תראו, שיטת ההועדות, שזה לא ועדת העבודה והרווחה, אבל יצא לנו להיתקל בשיטת ההועדות דרך באמת העובדים הסוציאליים למכורים, ואנחנו באמת גם מציינים פה בוועדה כל שנה את יום העובדים הסוציאליים.
תמר זנדברג: שיטת ההועדות היא לא שיטה סבירה לאורך זמן להעסיק עובדים סוציאליים, להעסיק אנשים במקצועות טיפוליים.
תמר זנדברג: אנחנו מאמינים בעבודה קודם כול, אנשים שבאים למשרה, יש להם את היקף המשרה שלהם, יש להם בתוך זה את היקף העבודה, את השכר ואת הזכויות הסוציאליות, ואם יש קצת פחות, אז מצוין, יופי, ואם יש קצת יותר, אז צריך לתגבר ולהוסיף מטעם התקציב.
תמר זנדברג: אם את אומרת לי ששיטת ההועדות עכשיו הפכה להיות חזות הכול וזה מצוין כי ההודעות מוסיפות - - -
אליהו ליכטר: לא, ממש לא.
אליהו ליכטר: אנחנו מוכנים לעבוד לפי תקנים.
אליהו ליכטר: אין לנו בעיה.
תמר זנדברג: למה משרד הרווחה לא יכול לעבוד לפי תקנים, לטענתכם?
אליהו ליכטר: לא אמרתי שהוא לא יכול.
חגי ברוש: משרד הרווחה כבול בהסכמים עם השלטון המקומי.
חגי ברוש: אם יש לו תקן שיורד, אז השלטון המקומי, אם הוא לוקח את התקן, הוא מעסיק עובד.
חגי ברוש: הוא לא יכול לפרוט את התקן לכסף ולהעביר את הכסף לגורם שלישי.
תמר זנדברג: כמה עובדים אתם מעסיקים היום?
אורנה לשם: 25 עובדים סוציאליים.
אורנה לשם: עובד סוציאלי אצלנו מקבל לפי צו ההרחבה.
אורנה לשם: אנחנו לא פוגעים בשום דבר, ולהציג את זה שהוא יקבל הרבה יותר בשלטון המקומי, אני חושבת שזה לא נכון.
אורנה לשם: הוא יקבל את אותו דבר.
תמר זנדברג: אורנה, עובד קבוע בתקן, בעל זכויות, זו שיטה יותר טובה משיטת ההועדות.
אורנה לשם: אבל אני חשבתי שבאנו לדבר על מצב ההתמכרויות ולא על מצב העובדים.
תמר זנדברג: אני שאלתי מה לדעתכם יפגע בשירות, אמרתם לי, ההועדות זה יותר טוב מתקן.
תמר זנדברג: זה לא מובן לי.
אליהו ליכטר: לנו אין בעיה בתקן.
תמר זנדברג: מה ישתנה?
אליהו ליכטר: לנו נתנו הועדה שמכסה חצי מהעלות האמיתית, כי אמרו לנו שכדי שתקבלו את ההועדה אתם צריכים לעשות 30 טיפולים בחודש.
אליהו ליכטר: התחשיב של משרד העבודה הוא מתחת לתקציב הריאלי ואנחנו צריכים לגייס עוד כסף, אבל היום פתאום משרד הרווחה עשירים, הם נותנים תקנים.
תמר זנדברג: נו, אז זה מצוין.
תמר זנדברג: אז מה לא טוב?
אליהו ליכטר: תנו לנו גם כן.
תמר זנדברג: אורנה אמרה שבאנו לדבר על המטופלים.
תמר זנדברג: בואו תסבירו לנו מבחינת המטופל.
תמר זנדברג: אני אישית מעדיפה שמשרד ממשלתי, שעובד קבוע בתקן עם זכויות סוציאליות ישרת את המטופלים, למה?
תמר זנדברג: כי זה שירות שהמדינה חייבת לאזרחיה, ושעובד שהוא מוגן עם זכויות ויודע שלא הוא צריך לגרד טיפולים בשביל המשכורת שלו, יעניק טיפול יותר טוב.
תמר זנדברג: מה בזה יפגע, אם זה הם, אתם?
תמר זנדברג: תאמין לי, למכור שמגיע לא אכפת.
אליהו ליכטר: עדיין לנו גם יש זכויות.
תמר זנדברג: מי זה לנו?
אליהו ליכטר: לנו, עמותת "אל סם".
תמר זנדברג: איזה זכויות יש לעמותת "אל סם"?
אליהו ליכטר: יש לנו זכויות שאנחנו 40 שנה מטפלים בבני נוער ופתאום זורקים אותנו וסוגרים לנו את העמותה.
אליהו ליכטר: למה לעשות את זה?
אליהו ליכטר: יש במדינת ישראל 47,000 עמותות.
אליהו ליכטר: למה יש 47,000 עמותות?
תמר זנדברג: כי משרדי הממשלה לא עמדו עד עכשיו במחויבויות שלהם ועכשיו הם עומדים, אז מה לא טוב?
אליהו ליכטר: עדיין יש 47,000 והם כולם עושים עבודת קודש.
אליהו ליכטר: הם עושים עבודה יותר טובה מאשר המדינה עושה ופתאום רוצים לסגור אותנו.
אליהו ליכטר: אנחנו לא מוכנים לזה.
אליהו ליכטר: את המוניטין שאנחנו יצרנו במשך 40 שנה אנחנו לא רוצים לזרוק לפח ואנחנו לא ניתן למדינה לזרוק לפח את המוניטין שלנו.
תמר זנדברג: אורנה.
אורנה לשם: אני רוצה לדבר על כמה דברים.
אורנה לשם: עמותת "אל סם" עושה שלושה דברים: טיפול, מניעה וקו חם.
אורנה לשם: אני דווקא רוצה לקחת את זה ברגע הזה לנושא של קו חם.
אורנה לשם: כל יום יש לנו טלפונים בנושא של הקו החם.
אורנה לשם: יש לי כאן קטע שכתב לי, ואני לא אקריא את זה כרגע, מישהו שעומד בראש הקו חם.
אורנה לשם: הקו החם זה אומר שבבוקר מישהו, יש לו בעיית סמים במשפחה, אם זה חייל, אם זה הורה, אם זה המטופל עצמו, חש חרדה וכו', אדם חם, בגובה העיניים מקשיב לבעיה שלו ומכווין אותו לכל המקומות בארץ.
אורנה לשם: אם העמותה תיפגע, אין את השירות הזה, אף אחד לא נותן את השירות הזה.
תמר זנדברג: כמה שיחות יש בקו החם?
אורנה לשם: יש כ-400 שיחות בחודש.
תמר זנדברג: מי עונה לשיחות?
אורנה לשם: יש לנו מזכיר שהוא עונה.
אורנה לשם: הוא זה שכתב לי את הדברים כאן.
אורנה לשם: אני רק אקריא משפט אחד.
אורנה לשם: הוא כתב לי ככה: "אני רגיל לשיחות רבות בימי ראשון.
אורנה לשם: אתמול הקו החם עלה בלהבות, 12 שיחות אחת אחרי השנייה".
אורנה לשם: בדרך יום ראשון זה היום העמוס שאנשים מתקשרים אליו.
חגי ברוש: כי הם משתמשים בסופי שבוע.
אורנה לשם: נכון, אז אנחנו מקבלים.
אורנה לשם: כל אחד והסיפור שלו, מורכב, שיחות של חצי שעה לפחות, של אנשים שמצאו את עצמם בסיטואציה שלא חשבו שיגיעו אליה אי פעם.
אורנה לשם: חלק מהמקרים הם בכלל לא שייכים ל"אל סם" או בגלל הגיל או בגלל שאין סניף באותו מקום.
אורנה לשם: אנחנו אלה שיושבים, אנחנו מקשיבים, ותאמינו לי, זה סיפורים קורעי לב, שמצלצלת הסבתא על הנכד שלה או האימא על הבן שלה ואנחנו כל פעם עונים.
תמר זנדברג: מי עונה לשיחות, המזכיר שלכם?
אורנה לשם: המזכיר.
תמר זנדברג: איזו הכשרה יש לו?
אורנה לשם: קודם כל הוא איש - - -.
אורנה לשם: אני הייתי שם כשבן אדם הכי קרוב אלי נפל לשימוש כבד ואני טיפלתי בו, לא משנה כל הסיפור האישי שלו, אבל יש כאן הרבה מאוד אנשים.
אורנה לשם: הוא קיבל את ההכשרה.
חגי ברוש: יש גם עובדים סוציאליים.
אורנה לשם: לא, הוא מקבל את השיחה ברגישות הרבה, וכשיש מעבר לזה, מפנים לעובד הסוציאלי ועובדים סוציאליים חוזרים אל הבן אדם.
תמר זנדברג: כלומר, מדובר בעובד עמותה שעבר הכשרה שלכם?
תמר זנדברג: והוא מפנה.
אורנה לשם: אם זו שיחה טיפולית, הוא מפנה לעובד הסוציאלי.
תמר זנדברג: 400 שיחות בחודש.
תמר זנדברג: מה הפילוח פחות או יותר של השיחות מבחינת התוכן?
תמר זנדברג: אנשים פונים על עצמם, על משפחה, הפנייה לטיפול?
אורנה לשם: הרוב משפחה, וגם כשזה הם עצמם הם יגידו, זה לא אני, זה החבר שלי.
תמר זנדברג: השיחות, מה הן?
תמר זנדברג: מחפשים טיפול?
אורנה לשם: מחפשים טיפול.
אורנה לשם: השם הראשון שעולה זה באמת "אל סם".
אורנה לשם: הם רוצים טיפול.
תמר זנדברג: כמה מתוך ה-400 האלה מגיעים לטיפול אצלכם?
אורנה לשם: זעום, אפס פסיק משהו.
אורנה לשם: אנחנו נותנים את השירות ברמה הארצית.
אורנה לשם: חשוב לי גם להגיד שהשבוע הכשרנו חמישה סטודנטים לרפואה.
אורנה לשם: אנחנו מכשירים אותם עכשיו שבשעות אחר הצהריים כשאין לנו מענה שלנו, יהיה מישהו אחר שיקלוט את השיחה, יקבל את השיחה וכו'.
אורנה לשם: אמנם אני לא מקבלת על זה כסף, אבל אף אחד לא לוקח את זה.
תמר זנדברג: שבי, אצלכם בשירות ההתמכרויות יש איזשהו מענה טלפוני?
תמר זנדברג: במרכז סיוע הייתה לי פה עוזרת שלי, התנדבה במרכז סיוע.
תמר זנדברג: השיחות במרכז סיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית זה אחד הדברים - - -
שבי אהרון: נכון.
שבי אהרון: במרכזים באמת זה משהו שהוא משמעותי.
שבי אהרון: ההחלטה המשרדית הינה שקו 118 של משרד הרווחה יכסה את הכול.
שבי אהרון: אנחנו נהנים מכל מיני דברים שקיימים כיום דווקא באמצעות מיקור.
שבי אהרון: מתקיימים קווים חמים, שזה היה רעיון.
שבי אהרון: כל שירות התחיל לבקש את הרצון הזה.
שבי אהרון: המשרד ציין ואמר, חבר'ה, נעשה משהו מרוכז, 118, ואז הוא מעביר את זה למחלקות הרווחה את כל הפניות הללו.
תמר זנדברג: כלומר, היום יש קו חם של משרד הרווחה שעונה על כל הפניות.
שבי אהרון: עונה על כל הפניות.
תמר זנדברג: ואנשים יודעים את זה?
תמר זנדברג: כמה שיחות יש בקו הזה?
שבי אהרון: יש המון שיחות בנושאים מגוונים.
שבי אהרון: זה יכול להיות בתחום קשישים, בתחום ילדים.
תמר זנדברג: אני לא שמעתי על זה.
חגי ברוש: קו חם מהסוג הזה, שבעקבות פניות חוזרת עובדת סוציאלית עושה שיחה ממש טיפולית טלפונית, לא קיים בתחום הזה בשום מסגרת אחרת.
חגי ברוש: אנחנו גם מפעילים קו חם, אבל הקו החם שלנו רק מספק מידע, זאת אומרת, התקשרה איזו אימא, מפנים אותה לסניף של "אל סם" או של שבי.
אליהו ליכטר: אורנה, נחזור לנושא?
תמר זנדברג: זה חלק מהנושא.
תמר זנדברג: זה חלק חשוב אפילו.
אורנה לשם: אז זה איזשהו שירות שקיים ב"אל סם" שחשוב לדעת שבמידה ולא יהיה, זה יפסק.
אורנה לשם: הדבר השני זה הרצאות מניעה.
אורנה לשם: אנחנו רצים ברחבי הארץ.
אורנה לשם: חשוב לי להגיד במה אנחנו שונים מכל גוף אחר שנותן את הרצאת המניעה.
אורנה לשם: בסוף הרצאת המניעה מה שאנחנו עושים, בדרך כלל מגיעים אנשים אל המרצה, שזה נוגע להם באופן אישי והם מבקשים עזרה וסיוע.
תמר זנדברג: כמה הרצאות בשנה או בחודש?
אורנה לשם: אני לא יודעת להגיד לך כרגע אבל כל מי שפונה אלינו, מקבל, ומדובר בכמה עשרות בחודש.
תמר זנדברג: מי נותן את ההרצאות?
אורנה לשם: בדרך כלל הגישה שלנו, שהראשונים שיקבלו את ההרצאות זה העובדים הסוציאליים של "אל סם", אגב, כי זו אפשרות שלהם אולי להגדיל את השכר שלהם וזו גם אפשרות שלי לתת את השירות הטוב ביותר.
אורנה לשם: יש לי סניף בסח'נין.
אורנה לשם: סח'נין נותן לכל האזור ולכל הפריפריה במגזר הערבי.
אורנה לשם: שבוע שעבר אני עליתי עם העובד הסוציאלי של סח'נין לרמת הגולן.
אורנה לשם: אנחנו היינו בבית הספר במסעדה.
אורנה לשם: זה בית ספר מקסים של המגזר הדרוזי, מזמינה את כולם לבוא איתנו לראות.
אורנה לשם: ישבנו ביחד, העובד הסוציאלי ואני עם המורה היועצת.
אורנה לשם: העובד שלי עשה שם הרצאת מניעה.
אורנה לשם: יש כרגע כמה בני נוער שאמורים להגיע אליו לטיפול.
אורנה לשם: מודל כזה שמבית הספר של היישוב שבו נמצאים, זה מגיע בסופו של דבר לטיפול שלנו, זה משהו ייחודי וזה שירות יוצא מן הכלל גם במגזר היהודי וגם במגזר הלא יהודי, ואני חושבת שבכל מקרה זה לא ילך במקום אחר.
אורנה לשם: אני רוצה עוד משהו להגיד.
אורנה לשם: אני דיברתי עם מנהל הרווחה במסעדה ובכל האזור שם ברמת הגולן.
אורנה לשם: אתה יודע מה הם אמרו לי?
אורנה לשם: הם אמרו לי שגם אם יהיה לי תקן, אנחנו לא יכולים לאייש בן אדם.
אורנה לשם: אנחנו חייבים את השירות שלכם.
אורנה לשם: אין לנו אפשרות.
אורנה לשם: אף אחד לא רוצה.
אורנה לשם: אין לנו בכלל אפשרות להשיג עובדים סוציאליים וגם אם יהיו לנו, אנחנו לא נוכל להעסיק עובד סוציאלי עם רמת מיומנות כזאת שהוא עושה את זה.