GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רוני שפירא: בשחרור, גם למכורות, עוד לפני זה מאזור מגוריהן הן מוכרות ב-40% נכות, אנחנו לא מצליחות לטפל – העובדות הסוציאליות, יש ארבע עובדות סוציאליות בכלא על 200 אסירות.
<רוני שפירא: צריך לעשות את התהליך- - -
תמר זנדברג: כמה מהן עוברות?
תמר זנדברג: לכמה מהמשוחררות יש תכנית שיקום של השליש?
<רוני שפירא: להרבה מהן, אבל אני מדברת על הנשים האלה שזקוקות למסגרת ייעודית של תחלואה כפולה וסל שיקום.
<רוני שפירא: שוב, אם הן לא באזור המרכז הן לא יכולות לצאת לוועדת סל שיקום באזור המרכז, וצריך מישהו שיהיה מאוד מכוון לעזור להן לממש את הזכויות שלהן בזמן המאסר, וזה לא קורה.
<קריאה: אז יכול להיות שהן נכנסו לכלא בגלל המצב שלהן, ולא ש – בן אדם חולה נכנס לכלא בגלל שהוא חולה.
<רוני שפירא: ברוב המקרים כן.
<רוני שפירא: זאת הטרגדיה הגדולה של נשים.
תמר זנדברג: את ממונה על תחום נשים, מה אתם עושים במצב הזה?
תמר זנדברג: יש לכם איזה - - -
<רוני שפירא: יש לנו את המסגרת שלנו, שהיא בהגדרה מקבלת כל אישה, כי אנחנו מסתכלות עליה בראי הטראומה ולא בראי העבירה או בראי המצב הנפשי.
<רוני שפירא: הרבה פעמים הן נושרות, הן לא מצליחות.
<רוני שפירא: אין מספיק מענה שנדרש לפסיכיאטרית- - -
תמר זנדברג: מבחינתך, מה המענה?
<רוני שפירא: ואז הן גם מפירות את צו הפיקוח שלהן- - -
תמר זנדברג: מבחינתך, כמו שאת רואה את זה, מה המענה הנכון לנשים כאלה?
<רוני שפירא: מסגרת – קודם כל, קיצור בירוקרטי, הגדרה שאישה - - -
תמר זנדברג: בסל שיקום?
<רוני שפירא: אישה, כמו שדר רחוב יש לו – זאת הגדרה שמזכה בזכויות, גם הגדרה של אסירה, שיודעים מראש שהיא הגיעה כתוצאה מתקיפה מינית, מטראומות ומעשים עברייניים שהם מנגנון- - -
תמר זנדברג: זה בערך 100% מהאסירות.
<רוני שפירא: אחד, זה קיצור הנושא הזה הבירוקרטי של ההכרה בזכויות האישה האסירה, מעצם זה שהיא הגיעה לכלא, כי זה הרי אוכלוסיית קצה, לא כל מי שעוברת תקיפה מינית מגיעה לכלא.
תמר זנדברג: לא, אבל כל מי שהגיעה לכלא היא באחוזים מאוד גבוהים עברה תקיפה מינית.
<רוני שפירא: בדיוק, אז גם הגדרה שמזכה בזכויות וגם מסגרת שמשרד הבריאות יכיר של רש"א, שהיא מסגרת שאליה יוכלו להיות מופנות אסירות משוחררות, והיא תהיה מסגרת מוכרת במשרד הבריאות, ואז לא נצטרך לחפש כל פעם מחדש.
תמר זנדברג: אוקי, תודה לך.
תמר זנדברג: אני מודה, זה אמנם סוף הדיון וסליחה מהדוברים הבאים, אבל אני פשוט באמת המומה.
תמר זנדברג: אני חושבת שאנחנו נעשה דיון מיוחד על הנושא הזה של אסירות החולות בתחלואה כפולה, כי באמת, אנחנו רואות את זה כל פעם, כל פעם שאנחנו נוגעים בנשים אנחנו רואים שאותם מצבים חוזרים על עצמם.
תמר זנדברג: טוב שבאת, אני מודה לך.
תמר זנדברג: אנחנו נעשה דיון מיוחד בנושא הזה ואת תבואי ותציגי לנו בצורה יותר מסודרת בתחילת הדיון, בסדר?
תמר זנדברג: כי מבחינתי זה התגלה פה בפעם הראשונה.
<קריאה: אני יכולה גם להגיד שלנשים בכלל בתחלואה כפולה יש מעט מאוד מסגרות.
תמר זנדברג: נכון, יכול להיות שאנחנו נעשה דיון כללי על נשים בתחלואה כפולה ספציפית, ואז נדבר גם על האסירות, גם על המבודדות באופן כללי.
<קריאה: צריך להזמין את שב"ס, כמובן.
תמר זנדברג: לפני שאני אומרת את שמך, אני רק אומרת לך – סליחה שאבי, אני ממש מתנצלת, אבל אנחנו פה ואנחנו נאריך קצת את הדיון.
תמר זנדברג: לפני שאני אומרת את שמך, בוא תצטרף שהפרוטוקול ישמע אותך.
תמר זנדברג: אני רק אגיד, אין לי פה את הסעיף, אבל לפי סעיף כלשהו בתקנון, שאני לא זוכרת אותו כרגע, אתה יכול לחסות את השם שלך, כלומר שהשם לא יופי בפרוטוקול.
<זיו ביין: לא, זה לא מפריע לי, אני גם בטלוויזיה הרבה פעמים, ככה שזה לא הבעיה שלי.
תמר זנדברג: אין בעיה, אז תציג את עצמך, שם וכולי.
<זיו ביין: אז אני זין, אני בן 27, אני מתמודד עם ארבע אבחנות אפשר להגיד: - פוסט טראומה, סכיזופרניה ומאניה דפרסיה.
<זיו ביין: עברתי אונס בצבא, אני עובד כאיש שיקום גם, אני עובד גם בחברה שנקראת קידום ויש לי גם עסק בתחום הזה.
<זיו ביין: יצא לי להקשיב מהצד לדברים.
<זיו ביין: אני חושבת שבגלל שאני בעצם נמצא בשני הדברים וגם כי יצא לי להתנדב בעמותת יזהר ועם דרי רחוב בלילות, יש לי קשר הדוק, נקרא לזה, אני חושב במיוחד עם בנות עם פגיעה מינית, בעיקר כי אני מגיע מזה.
<זיו ביין: יצא לי לשים לב לדברים מהצד.
<זיו ביין: יש הרבה דברים שכמה שהערך של אנשים שבעצם חוו את זה, ושהם עובדים בתוך התחום הזה, כמה הערך שלנו גדול.
<זיו ביין: למרות שכן, אנחנו מביאים אתנו דברים לא קלים כי עברנו דברים לא קלים.
<זיו ביין: אגב, אני גם דיברתי בעניין של הסכיזופרניה, כמעט לכל דבר בעצם נותנים את זה.
<זיו ביין: אני יודע שזה גם הרבה בעניין הכספי.
<זיו ביין: בכלל, דיברתם על העניין של הטראומה.
<זיו ביין: אני יכול להגיד, ותמיד גם כשאני הולך בעצמי לרופא, כמעט והטראומה שלי באותו אירוע היא תמיד בצד, למרות שהרבה פעמים היא הגורם העיקרי.
<זיו ביין: אחד הדברים שבעיקר הרגשתי, זה שאולי קצת הרגשתי את החוסר פה של מישהו שבעצם היה ועובד את הדברים האלה.
<זיו ביין: החוסר פה, כמובן שיש פה אנשי מקצוע, מרופאים ומעלה, הידע שלכם הוא מבורך, אבל הרבה פעמים הרגשתי פה את החוסר ואת כמה שהדברים של מישהו שעבר את זה, ומכיר גם את ההתנהלות בתוך סל שיקום, גם את ההתנהלות בכל הדברים האלה, ואני לא מכור, אבל יצא לי לעבור, וגם חברים טובים שלי הם תחלואה כפולה.
<זיו ביין: אני בעצמי יושב – אני גר בדרום תל אביב, ואני הרבה פעמים יושב עם – נקרא לזה דיירי רחוב, ויש לי קשר טוב איתם.
<זיו ביין: הרבה פעמים מה שאני מרגיש, נקרא לזה מוצג, לעומת מה שקורה בפועל, הוא קצת הרבה פעמים – אני רואה הבדלים.
<זיו ביין: אפילו כשאני בא להוציא סל שיקום, לי, שאין לי סל שיקום כי זה קריעת תחת ללכת להוציא את זה, יש לי כל כך הרבה דברים משל עצמי שאני צריך, גם להחזיק את עצמי, גם להחזיק עבודה וגם בעצם להחזיק את החיים שלי.
<זיו ביין: אני הרבה מרגיש שהמערכת לוקחת ממני כל הזמן יותר משאבים מאשר שבעצם היא תקל עליי.
תמר זנדברג: בגלל בירוקרטיה?
<זיו ביין: בירוקרטיה, בעיקר הרבה פעמים אני רואה את זה.
<זיו ביין: אם דיברת על – אני הייתי בשער מנשה במחלקה הסגורה, הייתי בא'3, אני לא רוצה לתאר לכם את הזוועה שזה להיות במחלקה סגורה, עם הקשירות וכל הדברים האלה, ואת הסיוטים שזה עושה בלילה.
<זיו ביין: גם ככה יש לי סיוטים מדברים אחרים.
<זיו ביין: הרבה פעמים הבירוקרטיה הקטנה הזאת, היא הרבה פעמים תיקח מישהו שכל החיים שלו, נקרא לזה: הצליפו בו עם שוט, ואז הוא יגיד: אוקי, אני רוצה, אני מוכן לקבל עזרה, אני רוצה לקבל עזרה, ואז הוא יבוא והבירוקרטיה הקטנה הזאת פשוט תיקח אותו אחורה.
<זיו ביין: הם חוזרים לסמים, אנשים חוזרים אחורה כי חסר להם.
<זיו ביין: הם רוצים, ואז הם אוטומטית חוזרים לאותו אירוע, לאותו מצב.
<זיו ביין: למה אני בכלל לא מופתע שהדברים כמו שהם בשב"ס קורים?
<זיו ביין: הם גם קורים בתוך המחלקות הסגורות, כי זה הרבה חוסר וייאוש מכל מי שנמצא שם, גם מאנשי הצוות שעובדים ימים כלילות וגם בעצמם עייפים, וגם מי שבא לשם.
<זיו ביין: מה שקורה זה במקום שבעצם משהו יהיה – אז הכי קל לרשום מרשם ולשלוח מישהו, נקרא לזה קדימה, והרבה פעמים זה יותר את החוסר אמון של: תקשיבו לי.
<זיו ביין: הרבה מהדברים האלו הם לפעמים, כמה שהם נראים – הרבה פעמים מדברים גם על תקציבים וכל זה, אז הדברים האלו הם מאוד בסיסיים, פשוט לשבת ולהקשיב למישהו עד הסוף, לא לקטוע אותו באמצע, ואז בעצם הדברים יותר פשוטים בעיניי.
<זיו ביין: למה אני רואה את הערך שלנו?
<זיו ביין: אני נקרא צרכן נותן שירות, ולמה אני רואה את הערך הגדול שלנו?
<זיו ביין: אנחנו באים מהצד, אנחנו יכולים להגיד: רגע, חכה שנייה, תן לנו כמה דקות.
<זיו ביין: הדברים ייראו אחרת.
<זיו ביין: בגלל שאני בעצם נמצא בשני הכובעים, אני גם פה ואני גם פה, אני מכיר את ההתנהלות ואני רואה את הדברים.
<זיו ביין: זה לא יפתור הכל, אבל זה פתיח לדרך.
<זיו ביין: לפעמים הקשבה ולזכור שהבירוקרטיה, בסופו של דבר, מכל הדבר הזה היא הדבר שבעיניי הכי פוגע.
<זיו ביין: היא פוגעת בהרבה דברים בחיים, אבל בדבר הזה, אנשים שחוו גיהינום, ואז רוצים לבקש עזרה והם מהר מאוד מאבדים את האמון.
<זיו ביין: זה אחד הדברים שמכל מה שיצא לי להקשיב, יש פה דברים מבורכים, והדברים האלה הם הבסיס.
<זיו ביין: אם הבירוקרטיה תמשיך להיות כל כך מתישה, אז אני לא אנצל אלפית מהדברים של סל שיקום, אני חושב שאיפשהו איבדתי את עצמי בדרך, כי אני בעצם צריך להגיש לעצמי לבד, אני לא חלק ממערך.
<זיו ביין: עבר הרבה זמן מאז שהייתי מאושפז, תודה לאל, והבירוקרטיה הזאתי לוקחת אותי כל פעם צעד אחורה, והיא לוקחת אותי למקום שאני אפתח אל המערכת – המערכת לא שם, היא לא רוצה לעזור לי.
תמר זנדברג: אוקי, תודה זיו, תודה ששיתפת אותנו.
תמר זנדברג: אני לוקחת מהדברים שלך שני דברים: אחד, הבירוקרטיה, שחוזר לנו כאן הרבה פעמים בהרבה תחומים.
תמר זנדברג: שתיים, וזה גם דבר שאנחנו יודעים אותו, אבל הוא גם לקח לשילוב של אנשים שהם בוגרי אותם דברים באותן חוויות ואותם מצבים, כאנשי טיפול ושיקום אנחנו מכירים את זה טוב באופן כללי מתחום ההתמכרויות בכלל, לא רק בתחלואה כפולה.
<זיו ביין: זה התחיל מהתמכרויות.
תמר זנדברג: שם אנחנו מכירים את זה היטב, יש קורסים של מדריכות – רק לא מזמן היינו בקורס מדריכות שהרשות למלחמה בסמים מארגנת.
תמר זנדברג: אני חושבת שאתה מדגים פה את החשיבות באמת שבשיקום ועמידה על הרגליים, לא רק להציל אדם, אלא גם הוא יכול להפוך להיות גורם שמציל אחרים - - -
<זיו ביין: וזה גם בשבילו.
<זיו ביין: הרבה פעמים - - -
תמר זנדברג: הרשת הזאת מסתעפת.
תמר זנדברג: המון תודה, תודה ששיתפת אותנו.
תמר זנדברג: שאבי, סליחה על ה- - -
<אהרון שבי: טוב, האמת שהיינו אמורים להציג את זה כמערכת משלימה לבריאות, של משרד הרווחה- - -
תמר זנדברג: סליחה, אני מתנצלת.
תמר זנדברג: זה תמיד אצלנו ככה ואתם אורחים קבועים, פשוט הדיון פה התמשך.
<אהרון שבי: אז מוטב מאוחר מאשר אף פעם.
<אהרון שבי: כמה דברים רק שמתייחסים למה שמשרד הרווחה עוסק בו.
<אהרון שבי: אז אנחנו מדברים במספרים על 1760 מטופלים בתחלואה כפולה.
<אהרון שבי: אנחנו גם כוללים בזה את האוכלוסייה שהיא מצואה במשבר נפשי והתמכרות.
<אהרון שבי: אני חייב לציין, במידת הפיריות של המשרד, המערכת שאני תכף אציין אותה, עובדת יותר עם אוכלוסייה בתחלואה כפולה שנמצאת בתפקוד גבוה יותר, כי זו האוכלוסייה שיותר נמצאת בתוך המערכת האמבולטורית.
תמר זנדברג: שנמצאת בקהילה.
<אהרון שבי: בקהילה.
<אהרון שבי: זה שונה כמובן לגבי המסגרות החוץ ביתיות.
<אהרון שבי: בגדול, כל המערכת האמבולטורית, מרכזי יום, מרכזי תעסוקה, פתוחים ומקבלים אוכלוסייה בתחלואה כפולה מבינתנו, ויש שם עבודה של טיפול אישי, מיצוי זכויות, כל הדברים המוכרים.
<אהרון שבי: זה חלק אחד.
<אהרון שבי: לגבי המסגרות החוץ ביתיות, מה שנקרא קהילות, אז דובר כאן.
<אהרון שבי: אנחנו מדברים על סדר גודל של 124 מיטות שקיימות כיום, גם בשילוב אילנות, תכנים ואיזון.
<אהרון שבי: זו מערכת שבהחלט נרצה להרחיב את היריעה.
<אהרון שבי: חשוב מאוד לציין, וזה עלה כל הזמן, שהסוגיה של הרצף בין משרד הבריאות ובינינו כמשרד הרווחה, הוא מאוד מהותי לכל מה שקורה לאדם שנמצא בתחלואה כפולה.
<אהרון שבי: אם אני אומר שהיעד של המשרד הוא להגיע לאוכלוסיות נוספות, אז אני אציין שבגדול, עד כה, לא עשינו את זה, ואנחנו נתחיל בפיילוט של יחידות אמבולטוריות יחד עם רופא פסיכיאטר שיעשה במספר יישובים שייבחרו.
<אהרון שבי: הטמעת מודל עבודה עם סל שיקום, רונית יצאה אבל זה חלק ממשהו שנעשה יחד עם המחלקה להתמכרות.
<אהרון שבי: יש ימים מחוזיים.
<אהרון שבי: קורסים ועוד כל מיני דברים – אני רק רוצה לומר כך: היעד הוא להגיע באמת לאוכלוסיות האחרות, מה שנקרא בסיכון הבינוני, שמצואות בתחלואה כפולה.
<אהרון שבי: הן גם מועדות למסגרת החוץ ביתית, זה יושב אצלנו על המדוכה, בעיקר בנושא נשים.
<אהרון שבי: אני מדבר על שילוב.
<אהרון שבי: בהקשר הזה, זה משהו שאנחנו בוחנים אותו, ועדיין המערכת שקיימת היום היא נועדה לאפשר את הקליטה של אוכלוסייה בתחלואה כפולה.
<אהרון שבי: כל מיני דברים מתרחשים, צוין כאן דרך אריאלה בצפון ובמקומות אחרים, הניסיון כן לקלוט את האוכלוסייה.
<אהרון שבי: אכן בהקשר הזה יש איזשהו קושי בסוגיית המקומות, אני מאמין שבפרק זמן לא ארוך זה יתרחש.
<אהרון שבי: זה בעצם בקצרה.
תמר זנדברג: פאולה, עופרה, אתן רוצות לסכם במשפט אחרון ממש?
תמר זנדברג: ואנחנו נסכם את הדיון.
<פאולה רושקה: אני בהחלט – מורגש פה שהרבה מאוד ארגונים ומשרדים מנסים לעזור, אבל ככה: אחד, חסרים פה כמה שחקנים חשובים בדיון הזה, לפי דעתי.
<פאולה רושקה: הנושא של אשפוז היום הוא לא ישירות דרך בריאות הנפש, אלא, איך זה נקרא?
<קריאה: חטיבת בתי חולים ל - - -
<פאולה רושקה: וחשוב מאוד להזמין נציגים של זה אם יהיה המשך, או לבקש מהם התייחסות, כי ברגע שמדובר על אשפוז, ואנחנו רוצים להכניס את התחום של תחלואה כפולה לתוך בריאות הנפש, לליבה שלה, כחלק בלתי נפרד, אז צריך את העזרה שלהם.
<פאולה רושקה: זה משהו שעולה, זה מאוד חשוב.
<פאולה רושקה: לגבי הנושא של נוער, אני רוצה לומר שזה נושא שמאוד חסר ואנחנו חייבים לפתח.
<פאולה רושקה: בינואר-פברואר, אנחנו נעשה את ההכשרה הראשונה של אנשי צוות בתחום נוער בתחלואה כפולה בתל השומר, אנחנו נפרסם את זה כדי שכמה שיותר צוותים יגיעו.
<פאולה רושקה: צריך, קודם כל, לפתח יותר את תורת הטיפול שהיא קצת שונה, וגם להקים מחלקה.
<פאולה רושקה: אין מחלקה כזאת, אני כמה שנים מבקשת תקציב לזה ולא אושר לי.
<פאולה רושקה: הם באשפוז פסיכיאטרי רגיל, ואז לא מקבלים את ההתייחסות להתמכרות או לשימוש בחומרים, כי אצלם זה יותר שימוש בחומרים.
<פאולה רושקה: הם יוצאים החוצה עם השימוש, ואז יחזרו שוב לשימוש, זה מה שקורה.
<קריאה: עד שהם יעברו את גיל 18.
<פאולה רושקה: זה מאוד עצוב.
<פאולה רושקה: חלק מהאנשים שהם יותר מאוזנים, אולי דרך משרד הרווחה הם מטופלים בקהילה בנושא של התמכרויות או שימוש בחומרים, ובמרפאה פסיכיאטרית- - -
<יפעת רווה: מאיזה גילאים הם מגיעים?
<יפעת רווה: מה הצעירים ביותר?
<פאולה רושקה: של תחלואה כפולה?
<יפעת רווה: באשפוז, אבל – שהיו אמורים להיות ב - - -
<פאולה רושקה: מגיל 12, עקרונית, יכולים להגיע.
<פאולה רושקה: היום השימוש הוא יותר סביב ה-16-17, אלה הגילאים היותר בעיתיים שהשימוש בחומרים יחד עם מצב נפשי הוא יותר גבוה.
<פאולה רושקה: אנחנו חייבים לפתח את זה.
תמר זנדברג: אוקי, תודה פאולה, תודה לכולם, סליחה על הישיבה הארוכה, אבל באמת חשובה.
תמר זנדברג: אני רוצה לסכם את הדיון ולהגיד ככה: אני חייבת להגיד, לדעתי זו השנה השלישית שהוועדה עוקבת ביום המיוחד הזה אחרי נושא התחלואה הכפולה, ויש לנו איזושהי פרספקטיבה מההתמדה הזו.
תמר זנדברג: אני רוצה להגיד, קודם כל, שאני מרגישה בשיפור, אני חייבת לומר.
תמר זנדברג: אני מרגישה בשיפור גם מצד ההצגה כאן גם של משרד הבריאות וגם של משרד הרווחה, הנושא נמצא על סדר היום – בהכשרות, דבר שאותנו מאוד הטריד, ראינו באמת את ההתרחבות המאוד משמעותית, בעבודה מול קופות החולים, שזה נושא שהטריד אותנו, שהנושא של תחלואה כפולה הוא כאילו שקוף בתחום בריאות הנפש.
תמר זנדברג: ראינו כאן, לפחות בהצהרת הכוונות ומהגורמים בשטח, גם שהעידו שמחלחלת וגדלה ההכרה בתחום הזה.
תמר זנדברג: שמענו ממך על הנושא של תנאי הסף שירד, וזו בשורה טובה.
תמר זנדברג: מבחינתנו זה עמד במוקד הדיון הקודם לפני שנה, ואנחנו נשמח לשמוע שאכן כך המצב ולא – קיבלנו דיווח ממך, וזה משמח אותנו.
תמר זנדברג: אותו דבר בנושא – לצערי באיחור, ולצערי חבל מאוד, אבל בכל זאת, העתיד תמיד יותר ארוך מהעבר כי הוא אין סופי, בנושא המכרז של ההוסטלים.
תמר זנדברג: שוב, חבל שהיה צריך לחכות כל כך הרבה זמן, אבל גם שמחנו לשמוע שהמכרז בוטל ויצא למכרז חדש, וגם אנחנו באמת מצפים שהמכרז החדש יהיה מוכוון לא למחיר אלא לצרכים, שזה כלל מנחה שקבענו והוא כמובן מאוד חשוב.
תמר זנדברג: אנחנו נשמח לעקוב אחרי הנושא ואחרי ההתקדמות שלו.
תמר זנדברג: כמה דברים שלא – כמובן המצב הוא רחוק מלהיות מושלם, כמו ששמענו כאן.
תמר זנדברג: דבר ראשון, זה נושא הנשים, ששוב שמנו עליו זרקור.
תמר זנדברג: כמה שאנחנו לא – הוועדה – לי זה מאוד חשוב, אנחנו כל פעם מאירות את זה בזרקור, אבל שמענו כאן באמת מצב מאוד קשה ובעייתי, קודם כל באסירות שדווח כאן על ידי רוני, וגם בתחלואה כפולה באופן כללי.
תמר זנדברג: לכן הוועדה תקיים דיון מיוחד בנושא נשים בתחלואה כפולה, ותשמע על כל האתגרים ותראה מה אנחנו יכולות לעזור.
תמר זנדברג: דבר שני, זה בנושא סל השיקום.
תמר זנדברג: זה נושא שמבחינתנו לא נפתר מהפעם הקודמת לפעם הזאת.
תמר זנדברג: אולי שמענו קצת חלק מהדיווח, אולי חלק מהרופאים או חלק מאנשי המקצוע, ובגלל עליית המודעות, אולי הם למדו מה לכתוב באבחנות, אבל זה לא מספיק טוב, מבחינתנו זה לא מספק.
תמר זנדברג: אנחנו בהחלט מצפות שתחלואה כפולה תהיה מחלקה, הייתי אומרת, איזושהי רובריקה, איזושהי מחלקה בתוך סל שיקום, כדי שיוכל – תחלואה כפולה, אם שמענו את זה היטב גם מהמשפחות של המתמודדים, עצם ההכרה, וזה אולי רק סמלי, אבל שמענו כאן גם מארגון בזכות וגם מההורים, שעצם ההכרה בתחלואה כפולה כמצב התמודדות בפני עצמו, היא יכולה – איך אני אגיד את זה?
תמר זנדברג: לפתור או לזכות הרבה מהטיפול ומהשיקום, גם בסל שיקום וגם בצוותים המטפלים.
תמר זנדברג: אז אנחנו עושים הכשרות מצד אחד, וזה מבורך וכולי, אבל בסוף נגיע למטופלים והצורך להכיר בהם כמתמודדי תחלואה כפולה, ובהתאם לתפור את אותו טיפול מיוחד בתוך סל השיקום, הוא מאוד משמעותי.
תמר זנדברג: כולל מה ששמענו כאן מזיו, הצורך – אתה קראת לזה בירוקרטיה, אורי אבא של מתמודד קרא לזה איזשהו ליווי, אבל באמת איש צוות שמכיר במצב ויודע שהוא ילווה ויתווך את המתמודד מול וועדת סל שיקום כמו ששמענו מאביבה, מול המטופל, יידע האם הוא צריך מוטיבציה, האם הוא צריך עזרה מול הפקיד או הבירוקרטיה בביטוח לאומי, או איפה שזה לא יהיה.
תמר זנדברג: מבחינתנו זה חלק מהליווי המותאם הזה, וזה דבר שכאן אנחנו שמים אותו במוקד, שהוא מאוד חשוב.
תמר זנדברג: כמובן, גם נושא שחוזר ועולה כאן, אפשר לשים אותו תחת הכותרת: הרצף הטיפולי.
תמר זנדברג: מה ששמענו כאן מאביבה, שבעצם אותה מחלקה שהיא גם יכולה להיות אשפוז סגור או פתוח, זה לא משנה, מה שאותו מתמודד צריך באותו רגע.
תמר זנדברג: היא ממשיכה לאשפוז יום, שזו איזושהי הפחתה – או מרכז יום כלשהו.
תמר זנדברג: היא ממשיכה למרפאה מלווה, והיא ממשיכה לדיור, הוסטל, וכל הרצף הזה – אפשר גם לנוע עליו אחורה וקדימה, כי לפעמים מי שגר בהוסטל הוא עדיין זקוק למרכז יום, ואולי הוא כבר לא זקוק כל יום, אבל אולי הוא זקוק רק כל יום בערב, ואחרי הצהריים להשתתף במפגש.
תמר זנדברג: אולי הוא זקוק פעמיים בשבוע ולא רק פעמיים בחודש.
תמר זנדברג: כל הרצף הזה הוא מאוד משמעותי.
תמר זנדברג: הקריאה שלנו היא למשרד הבריאות ולמשרד הרווחה, לשכפל את המודל.
תמר זנדברג: אתם יודעים, לפעמים אנחנו נפתחים מודל top-down, ולפעמים המודל מתפתח מהשטח, bottom-up, כמו במקרה של אביבה וולף ובית החולים שהיא עובדת בו.
תמר זנדברג: ההתרשמות שלנו היא שלא מדובר כאן, לפחות לא רק, בבעיה תקציבית.
תמר זנדברג: אנחנו רואים כמו כאן, שגם כשיש משאבים, אפשר לארגן אותם אחרת אם הם מותאמים לצורך, אז אפשר להפיק מהם הרבה יותר, ואז עולה הפריון, אם אפשר לקרוא לזה ככה, של הטיפול.
תמר זנדברג: זו הקריאה שלנו למשרדי הרווחה והבריאות.
תמר זנדברג: הוועדה, אני חושבת, בתוך איזשהו פרק זמן תערוך סיור אצל אביבה וולף במחלקה, כדי לראות את הרצף הזה.
תמר זנדברג: אני יודעת שחלק מהדברים פתוחים רק חודש, אז אולי נמתין עוד איזה חודש-חודשיים כדי שנוכל לראות את כל הרצף, ואז גם לראות בעיניים ולהמליץ על פיתוח המודל הזה גם בבתי חולים נוספים.
תמר זנדברג: על נושא הנשים דיברתי שנעשה ישיבה על זה.
תמר זנדברג: לדעתי זהו.
תמר זנדברג: בוקר טוב לכולם, ברוכות וברוכים הבאים לישיבת ועדת הסמים והאלכוהול של הכנסת.
תמר זנדברג: אני גאה לבשר שהכנסת מציינת היום שני ימים מיוחדים, את יום התחבורה הציבורית, שהוא חשוב מאוד, אבל אנחנו לא נציין אותו כאן, והשני את יום השפה הערבית, ביוזמת חבר הכנסת יוסף ג'בארין.
תמר זנדברג: כמיטב המסורת מדי שנה הוועדה הזו מקדישה דיון ביום הזה לקמפיינים בשפה הערבית, תיכף נשמע מהאגודה למלחמה בסרטן, למניעת עישון, סמים ואלכוהול.
תמר זנדברג: ברשותך, לפני שנגיע לנושא הזה אנחנו נקדיש דקה לדיווח בנושא דיון בהשתתפות מנכ"ל משרד האוצר או מי מנציגיו בנושא מיסוי טבק.
תמר זנדברג: יושב איתנו חבר הכנסת יהודה גליק, שגם שובת רעב כבר 22 יום, זה המקום לנצל את הזמן, יהודה, לקרוא לך להיאבק, אבל באופן שישמור על כוחותיך, כי הציבור ששלח אותך זקוק לך.
תמר זנדברג: אני רוצה לעדכן שהדיון הזה כאן מתכנס בעקבות דיון שיזמנו בפעם הראשונה ב-18 בספטמבר 2017, בעקבות סירוב משרד האוצר לחתום על מיסוי האייקוס.
תמר זנדברג: לא נכח כאן נציג משרד האוצר, סירבו לשלוח נציג.
תמר זנדברג: לאחר מכן, ב-4 בדצמבר 2017, ביוזמתך, דיון נוסף שגם אליו לא הגיע נציג.
תמר זנדברג: בינואר אנחנו החלטנו לפי סעיף 123(א) לתקנון הכנסת לזמן את מנכ"ל משרד האוצר.
תמר זנדברג: בעקבות הדיון הזה, ב-26 בפברואר התקיים דיון בהשתתפות מנכ"ל משרד האוצר, שי באב"ד, שהבטיח לנו בתוך 30 יום לעדכן מתי יתקיים דיון.
תמר זנדברג: עכשיו כבר חודש יולי, עברו חמישה חודשים וזה עדיין לא קרה.
תמר זנדברג: ב-12.6 כאשר הכנסת ציינה יום ללא עישון, 'ישראל בריאה ללא עישון', אנחנו שוב ביקשנו לעסוק בנושא ושוב, בהיעדרו של מנכ"ל או מי מנציגיו, ולכן היום אנחנו ביקשנו לכנס דיון ולזמן שוב את המנכ"ל או מי מנציגיו.
תמר זנדברג: אני רוצה לעדכן את הוועדה שאתמול בערב פנה אליי מנכ"ל משרד האוצר והבטיח באופן אישי שהוא יגיע או ישלח נציג לדיון.
תמר זנדברג: על כן אני רוצה לבקש מהוועדה, באמת יש לנו רצון טוב ואנחנו רוצים, לטובת העניין, בטח אתה, יהודה, ויש לנו עניין לסיים את שביתת הרעב שלך כמה שיותר מהר, ולכן נשארו לנו שבועיים לסיום המושב, אני רוצה לתאם תאריך עם המנכ"ל או מי מנציגיו, שיוקדש לנושא הזה בשבועיים הקרובים.
תמר זנדברג: היום יום שלישי, בואו נסכם שעד מחר יהיה לנו תאריך לדיון ואם זה לא יקרה, אם עד מחר לא נדע שיש לנו תאריך לדיון בשבועיים הקרובים, ביום שני יש לנו דיון בבקשה שלך, בנושא שלך, של מניעת עישון מגיל 21.
תמר זנדברג: אם אנחנו לא נצליח לתאם דיון בשבועיים הקרובים אז ביום שני בפתח הישיבה אנחנו נצביע על הסעיף.
תמר זנדברג: אני רחומה, יש לי לב טוב, אבל אני נענית כאן לבקשה של המנכ"ל, הוא באמת התקשר אליי באופן אישי, הוא הבטיח לבוא.
תמר זנדברג: אני חייבת עוד משהו לומר, הוא אמר שאין לו מה לעדכן מכיוון שהשר לא רוצה להעלות מסים.
תמר זנדברג: זו אמירה.
יהודה גליק: אבל דיברנו על לקיים דיון.
תמר זנדברג: אתה צודק, העליתי בפניו את הדברים, אבל מכיוון שזה לא יישאר בשיחת טלפון, אלא יהיה בישיבה לפרוטוקול אני נענית לבקשה הזו.
תמר זנדברג: היום יום שלישי, יש לנו את הפררוגטיבה ביום שני להצביע.
תמר זנדברג: גם בפעם הקודמת, אני חייבת לומר, שתיאום הדיון נעשה בתיאום ועם רצון טוב ובסוף המנכ"ל הגיע.
תמר זנדברג: לא אהבנו לשמוע את מה שהוא אמר ויכול להיות שלא נאהב גם הפעם, ויכול להיות שזו מדיניות השר ואנחנו נצטרך להיאבק בה באמצעים ציבוריים, אבל זה המצב כרגע.
תמר זנדברג: מחר נקבל עדכון ואני גם אעדכן אותך.
תמר זנדברג: נעבור לנושא שלנו והוא קמפיינים למאבק בסמים, אלכוהול ועישון בחברה הערבית ובשפה הערבית, לציון יום השפה הערבית.
תמר זנדברג: יש לנו גם את סיכומי הדיון מהשנים הקודמות.
תמר זנדברג: כשיש פה משהו שכבר הופך למסורת אז אני גאה בזה, לפחות יש משהו קבוע.
יהודה גליק: המשכיות.
תמר זנדברג: בדיוק, בכאוס שאנחנו חיים בו.
יהודה גליק: את שומרת מסורת.
תמר זנדברג: אתה רואה?
תמר זנדברג: חבר הכנסת ג'בארין, אתה רוצה לפתוח במילה לפני שאנחנו עוברים להצגה?
יוסף ג'בארין: כן, שוקראן ראיס אלאג'נה.
יוסף ג'בארין: לצערי אני לא יכול להמשיך בערבית כי אחרת אתם, לפחות חלקכם לא יבין, אז למען היעילות אני אשאר בעברית.
יוסף ג'בארין: אז תודה ליושבת ראש הוועדה והאמת, לדעתי זה לא במקרה, שאנחנו שנה שלישית ברציפות מקיימים את הדיון בוועדה הזו, מסיבות לא כל כך משמחות, בעיקר אל מול התופעה שאני מניח שכל הנוכחים מכירים אותה, שיש ייצוג מוגבר לצערי של הצעירים הערבים בעיקר בקרב המעשנים, בקרב אולי גם צריכת סמים, חומרים מסוכנים, אלכוהול.
יוסף ג'בארין: אל מול תופעת הייצוג המוגבר יש גם את הקושי השני, או יותר ביחס אל מול משרדי הממשלה, חוסר בתקנים של אנשי מקצוע, של עובדים סוציאליים, שמלווים נוער בסיכון ונוער במצוקה ולדעתי גם היום אחת התופעות הכי מסוכנות בחברה הערבית זו תופעת האלימות הפנימית הגואה ואי אפשר לנתק בין תופעת האלימות הפנימית הגואה בחברה הערבית, שבעיקר מתפשטת בקרב הצעירים לבין הקונטקסט היותר רחב, של נוער בסיכון והיעדר משאבים וכו'.
יוסף ג'בארין: אני גם רוצה להצביע על נקודה חשובה כאן.
יוסף ג'בארין: בקבוצת הגיל בין 18 עד 21, זו קבוצת גיל מאוד בעייתית כמעט בכל עמי העולם, היא בעייתית במיוחד בישראל בקרב הציבור הערבי מהסיבה אולי המוכרת לכם, אבל לא כל כך שמים לב אליה, שצעירים יהודים בגיל הזה הם בדרך כלל בצבא ואם הם חרדים אולי בישיבות.
יוסף ג'בארין: התוצאה שאני מזהה, שבעצם הממשלה ומשרדי הממשלה השונים עוד לא פיתחו יחס שמותאם לצעירים הערבים בגילאים הללו כי בדרך כלל הם לא מיד הולכים לאוניברסיטה, זה שנה, שנתיים, שלוש עד שהם משתלבים בשוק העבודה או בלימודים וכדומה, ולכן זו כמעט שכבת גיל מופקרת ביחס הרשויות אליה, בעיקר משרדי החינוך והרווחה.
יוסף ג'בארין: זה משהו שצריך גם לקחת בחשבון.
יוסף ג'בארין: מילה על השפה הערבית.
יוסף ג'בארין: היא חותם מרכזי בזהות התרבותית של הצעירים הערבים, של החברה הערבית בישראל, אבל יש לה גם את התפקיד הפונקציונלי.
יוסף ג'בארין: אני מאמין שכשפונים לצעירים ערבים, לנוער בסיכון, בשפה שלהם הם יכולים להיות מושפעים יותר מהפנייה אליהם ואולי מהקמפיין להגברת המודעות לסוגיות הללו.
יוסף ג'בארין: אני גם רוצה לקוות שהשימוש בערבית יהיה שימוש ראוי, איכותי.
יוסף ג'בארין: אני מזהה בשנים האחרונות, במיוחד כשגוגל טרנסלייט נכנס לתמונה, פשוט תרגום או שימוש בערבית שהוא קטסטרופלי, בלי להגזים בכך.
יוסף ג'בארין: משרדי הממשלה שמשתמשים לפעמים בגוגל טרנסלייט זה פשוט בלתי יאומן, ואז הכול יוצא לא ברור ולא מקצועי ואפילו לא מובן בהקשרים רבים.
יוסף ג'בארין: כל משרד ממשלתי צריך לפתח את המומחיות שלו על ידי אנשי מקצוע ערבים.
יוסף ג'בארין: תרגום זה מקצוע, עריכה לשונית זה מקצוע, אי אפשר בכל משרד ממשלתי, אני מזהה תופעה, אם יש להם עובד ערבי אז פעם הם מבקשים מהעובד הערבי הפלוני, פעם מהעובד הערבי השני, לתרגם, לעבור על החומר, להפיץ אותו.
יוסף ג'בארין: זו לא עבודה מקצועית, צריך פשוט לדאוג גם לעניין הזה.
יוסף ג'בארין: מילת סיום, אני יודע שהרבה מהעבודה נעשית דרך האגודה למלחמה בסרטן, איתנו גם פאתן ג'טאס, מנהל תחום החברה הערבית בתוך האגודה.
יוסף ג'בארין: אני מזהה שם ניסיון כן ואמיתי ומתמשך להתאים את השירותים לחברה הערבית, לעבוד עם אנשי המקצוע בתוך החברה הערבית ויכול להיות שיש כאן דוגמה איך אפשר להרחיב את המודל הזה.
יוסף ג'בארין: אם תרשה לי, פאתן, להגיד, שזה אולי נהפך למודל, שזה לא שירות מלמעלה כזה שמוכתב על החברה הערבית, אלא משהו שבא מתוך החברה, משתף אותה וגם המשרדים נמצאים בתוך החברה הערבית.
יוסף ג'בארין: אני חושב שאלה דוגמאות טובות ומוצלחות והלוואי שמשרדי הממשלה שנוגעים בהיבט הזה של עבודה עם נוער ובתחומים המסוכנים הללו של עישון וסמים ואלכוהול, ישימו לב גם לצורך בהתאמה חברתית, לא רק תרגום, ולשתף את אנשי המקצוע בתוך החברה הערבית במאבק הזה.
יוסף ג'בארין: אז שוב תודה, יושבת ראש הוועדה, ואני מקווה שתהיה לנו הרגשה, לא רק של המשכיות, אלא גם של התקדמות ואת זה גם נשמע מכם.
יוסף ג'בארין: תודה רבה, שוקראן.
תמר זנדברג: המילה הערבית עכשיו זה אהלן וסהלן, מרחבא, מסא אל ח'יר.
יוסף ג'בארין: עדיין סבאח אל ח'יר, עד עשר.
תמר זנדברג: בסדר, זו הקלישאה, סבאח אל ח'יר.
תמר זנדברג: פאתן, אתה תפתח?
תמר זנדברג: פאתן ג'טאס, מנהל הפעילות בחברה הערבית, האגודה למלחמה בסרטן.
פאתן ג'טאס: סאבח אל ח'יר, בוקר טוב, היושבת ראש, תודה רבה על היוזמה.
פאתן ג'טאס: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין, על כל יום השפה הערבית וכל הכבוד לחבר הכנסת יהודה גליק על המאמץ ועל שביתת הרעב שאתה עושה, בעצם ההתמדה הזאת, אנחנו נלמד ממנה והלוואי שהקול הזה יישמע גם במשרדי הממשלה.
פאתן ג'טאס: אני מאוד שמח על קיום היום הזה, יום השפה הערבית.