GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר זנדברג: זה לא רק אונס.
תמר זנדברג: זה הפגיעות הקשות.
תמר זנדברג: זה אונס, זה פגיעות.
תמר זנדברג: זה פגיעה קשה.
תמר זנדברג: מישהי שהגיעה לחדר אקוטי - - -
מיכל רוזין: לא בהכרח.
מיכל רוזין: הפער הוא לא בהכרח ברמת החומרה.
מיכל רוזין: הפער הוא בנכונות ללכת בתוך שלושה ימים ולהגיד "נאנסתי".
תמר זנדברג: זה לא עניין של חמור.
תמר זנדברג: אני רק אתקן.
תמר זנדברג: אני לא אומרת שחמור, אני אומרת שאלה בהכרח מקרים חמורים.
תמר זנדברג: כלומר, יש עוד חמורים, אבל אישה לא תגיע לחדר אקוטי בגלל שהיא הוטרדה במקום העבודה או בגלל שמישהו העיר לה הערה מינית איפשהו.
קריאה: אבל זה לא עניין של שימוש בסמים על הערה מינית.
קריאה: אני חושבת שה - - -
תמר זנדברג: שוב, הדו"ח השנתי של איגוד מרכזי הסיוע, 11 פניות, כולל גם מישהי שמוטרדת בעבודה, כולל מישהי שמוטרדת במקום אחר והיא לא תגיע לחדר אקוטי.
תמר זנדברג: זה שיש 600 שהגיעו לחדר האקוטי, זאת אומרת, גם מקרה חמור וגם היא מצאה לנכון להגיע ב-72 השעות הראשונות וכמוה יש עוד לא יודעת כמה, לפחות המספר הזה אם לא יותר, שהתעוררו בבית יחד עם חברה שהתקשרה לחברה ולא באה ועדיין התעוררה – כלומר, יש 600 מקרים שהם גם חמורים וגם מצאו לנכון להגיע בשלושת הימים הראשונים.
תמר זנדברג: זה המון.
תמר זנדברג: אני לא רואה את התרגום של זה.
תמר זנדברג: מישהי שהגיעה, אני יוצאת מנקודת הנחה חזקה עליה.
תמר זנדברג: אני משפטנית אבל לא מומחית, חזקה עליה שקרה משהו לא בסדר.
תמר זנדברג: הרי נשים לא סתם ככה מתעוררות כשנעברה בהן עבירה.
קריאה: זה גם קצת יותר מורכב.
קריאה: בוודאי שמי שמגיע לקבל טיפול נעשה בו משהו חמור, אבל זה גם מורכב לגבי הנושא של הסמים.
קריאה: בתוך המשוואה הזאת, מה שאמרת הוא נכון.
קריאה: אני חושבת שאת היחידה בערך שאומרת ש-600 זה הרבה.
תמר זנדברג: יחסית.
תמר זנדברג: אבל תראי כמה מזה מגיעות אחר כך לפתיחת תיקים וחקירות.
קריאה: חשוב כן להגיד שמתוך ה-600 יש בערך שליש קטינים, שאני פחות מתייחסת אליהם פה.
קריאה: חלק גדול לא רוצות בכלל להגיש תלונה.
קריאה: יש לזה משמעות.
קריאה: בכל הקונסטלציה של הטיפול יש לזה גם משמעות.
קריאה: היום אנחנו רואים ממש מגמה של ירידה בנשים שרוצות כלל מעורבות.
קריאה: הן רוצות לבוא לבדוק שהכל בסדר.
תמר זנדברג: זו תעודת עניות רצינית מאוד.
קריאה: אני לא יודעת למה זו תעודת עניות - - -
תמר זנדברג: זו תעודת עניות לתופעה החברתית שאף רשות ציבורית לא משכילה להתמודד איתה.
תמר זנדברג: אם אנחנו בשנה של "למה לא התלוננתי?
תמר זנדברג: " וזה אחד התחומים לצערי שאין כל כך שיפור בהם, אני חייבת לומר.
תמר זנדברג: אנחנו היום בהמון שבחים מוצדקים, ובצדק, מהוועדה הקודמת ועד פה, ואנחנו בעיצומה של מהפכה והכל נהדר.
תמר זנדברג: לא בדיוק נהדר, אלא משתפר ובהחלט יש.
תמר זנדברג: אבל התחום הזה של ההתמודדות הציבורית, המשטרתית, האכיפתית והמשפטית עם התופעה הוא חסר מאוד.
תמר זנדברג: זה אחד התחומים שבעיניי אולי הכי נשארו מאחור, וזה לא בגלל שאתם לא מתאמצים על מה שכן מגיע.
תמר זנדברג: אני לא יודעת, יכול להיות שאם באמת – אני מתייחסת גם למה שנאמר כאן, אם היינו עושים איזושהי חשיבה אמתית, ויכול להיות שזה לא מנדט של הוועדה שלי, אבל שזה מאוד דרוש כאן.
תמר זנדברג: חשיבה אמתית, מה הכלים המשפטיים שחסרים.
תמר זנדברג: גם הדוקטרינות המשפטיות משתנות.
תמר זנדברג: זה ברור לי לגמרי, ושוב אני משפטנית בהשכלתי.
תמר זנדברג: צריך להגיע למצב של הרשעה מעל ספק סביר.
תמר זנדברג: זאת עבירה פלילית חמורה וכולי.
תמר זנדברג: תשמעי, תסתכלו רק על החוק למניעת הטרדה מינית, כולל התיקונים שהוא עבר, עם בעל סמכות וכולי.
תמר זנדברג: לא ייתכן שכל כך הרבה נשים מתעוררות בלי שהן זוכרות מה קרה, ובסופו של דבר, יש כל כך מעט – לא ייתכן שאפשר לחמוק כל כך בקלות עם טענה שזה היה בהסכמה ואין שום דרך לבדוק ולהוכיח את זה.
תמר זנדברג: זה המון, זה אלפים ואולי יותר של נשים שנעשים בהן מעשים מיניים שלא מרצונן.
תמר זנדברג: בטח לא מרצונן החופשי.
תמר זנדברג: זאת קביעה עובדתית.
תמר זנדברג: זה בסלע, זה יצוק.
תמר זנדברג: יכול להיות שיש איזושהי בעיה, אני לא יודעת, אולי עם השפה המשפטית והדוקטרינה המשפטית צריכה להשתנות ולהתאים את עצמה בהתאם.
תמר זנדברג: זה קורה, זה לא דבר – לא בהכרח חוק עונשין שנכתב לפני- גם בחוק העונשין בעבירת האונס חלו שינויים.
תמר זנדברג: חלו שינויים ברמת ההוכחה המשפטית שצריך לעמוד בה.
תמר זנדברג: אולי צריך עוד, אני לא יודעת.
תמר זנדברג: יכול להיות שבאמת יחד עם ייעוץ וחקיקה ויחד עם נשים מומחיות בתחום צריך לפתח שפה משפטית.
תמר זנדברג: זה לא דבר מופרך, זה דברים שקרו לאורך עשרות השנים האחרונות.
קריאה: אני יודעת שהזמן קצר וזה לא מנדט של וועדת הסמים, אבל מדלגים פה לעניין המשפטי לפני שמדברים על נגישות של נשים למרכזי הסיוע ולמרכזי הבדיקה.
קריאה: לא יכול להיות שיש 11,000 פניות למרכזי הסיוע ורק 100 תיקים, כי אף אחת לא יכולה לגשת לחדר מיון כי אין שם צוות תקיפה מינית.
קריאה: בכל מקום בעולם יש צוות סעד של תקיפה מינית, של אחיות שמוסמכות לבדוק ולקחת ערכות.
קריאה: במקום זה בארץ שולחים את כולן למכון לרפואה משפטית כי מרכזי הסיוע פועלים שעתיים ביום ואין להם כלים לזה.
קריאה: לא יכול להיות שכל הנשים שנאנסות מתמודדות עם 7 רופאים, מתוכם רק 2 נשים באמצע הלילה.
קריאה: צריך לקרוא לגניקולוג מחדר לידה שאולי ייתן להן טיפול מונע ועובד סוציאלי.
קריאה: אין להן נגישות, ולכן הן לא ייגשו ב-72 שעות האלה.
תמר זנדברג: שוב, זה באמת חריגה מהמנדט שלנו כוועדת סמים, למרות שזה באמת מנדט מורחב פה.
תמר זנדברג: מה שאנחנו נעשה לסיכום הדיון הזה, אנחנו נפנה ליושבת ראש הוועדה לקדום מעמד האישה, על מנת שהיא תרכז שולחן עגול משותף של שתי הוועדות ביחד עם הגורמים שנמצאים כאן סביב השולחן, משרד הבריאות, מרכזי הסיוע, משטרה ופרקליטות, כמובן גם הארגונים האזרחיים.
תמר זנדברג: זאת כדי לקיים דיון שיגיד, נקרא לזה "תקיפה מינית תחת השפעה-לאן?".
תמר זנדברג: זאת אומרת, מה השלב הבא, לאן אנחנו לוקחים את זה מפה.
תמר זנדברג: אני חייבת להגיד שהמסקנה היחידה שלי מפה זה טיפה מבוי סתום.
תמר זנדברג: אנחנו פחות או יותר העלנו מודעות לרמה מסוימת, מיצינו כלים מסוימים שאנחנו הבנו שלא יתנו את כל התשובות שזה בתחום של בדיקות השיער, ששוב אני אומרת, זה חשוב מאוד, תמשיכו בפרויקט.
תמר זנדברג: ממשיכים בו, אני מקווה ששנה הבאה – יש לי איזושהי שביעות רצון מסוימת מהעלאת המודעות שעשינו משנה שעברה לשנה הזו.
תמר זנדברג: היא קטנה, צריך להגביר אותה.
תמר זנדברג: אבל גם אני מרגישה שחסרים לנו כאן הרבה מאוד כלי אכיפה ואולי משפט, בשילוב גם עם – אני מסכימה איתך לגמרי, זאת אומרת, זה הכל – אם היה תיק שהיו באים לבית חולים והיו אומרים לו: "רגע, בדקתם את זה ואת זה?
תמר זנדברג: אנחנו צריכים את זה לצורך השלמת חקירה".
תמר זנדברג: זה גם היה איזשהו זרז בגלגלי המערכת.
תמר זנדברג: הכל פה טיפה תקוע.
תמר זנדברג: אני אבקש מיושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה לרכז שולחן עגול בתחום הזה ולראות מה הם הדברים שאנחנו צריכות לפתח פה לקראת שנה הבאה, בתקווה שנוכל שוב להציג התקדמות בשנה הבאה.
תמר זנדברג: אני מודה לכולן.
תמר זנדברג: ברוכים הבאים, שבוע טוב.
תמר זנדברג: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הועדה למאבק בנגעי סמים ואלכוהול של הכנסת.
תמר זנדברג: הישיבה הראשונה למושב החמישי.
תמר זנדברג: אתמול יושב-ראש הכנסת תיקן אותנו שלא חשוב מתי יהיו בחירות, בכל מקרה זה המושב האחרון, מפני שיש מושב ויש לו שני כנסים.
תמר זנדברג: אז אנחנו עכשיו בכנס החורף של המושב החמישי של הכנסת.
תמר זנדברג: אני שמחה לפתוח בישיבה שכבר הפכה מבחינתנו לשגרה לא נעימה, אבל חשובה, ביוזמה שלכם – עמותת חץ.
תמר זנדברג: הפעם מוביל את היוזמה חבר יואל רזבוזוב, תודה שהצטרפת אלינו.
תמר זנדברג: אני אתן לך לפתוח.
תמר זנדברג: אנחנו בוועדה זו מלווים את הנושא מאז שנת 2015 כבר שנה שלישית.
תמר זנדברג: זה כבוד, כבוד קצת לא נעים, אבל עדיין באמת זו חובה ושליחות מבחינתנו ללוות נושא זה, שהוא באמת אחד הדחוקים ואחד הנעלמים מעין, אבל הוא רלוונטי לחיי אדם, וזו לא קלישאה וזו לא מליצה.
תמר זנדברג: חיי אדם של אלו שאין להם מי שידבר בשמם.
תמר זנדברג: ולכן, אולי אחת העבודות החשובות שהבית הזה עושה זה לדבר עבור אלו שאינם יכולים – אין להם לובי – ואין להם קבוצות לחץ וכולי, אלא נמצאים במרכזי הגמילה ובכלא.
תמר זנדברג: לכן, בתחושת אחריות, אני מקדישה עוד שנה ביום המיוחד הזה, שהכנסת מציינת אותו היום.
תמר זנדברג: אתן לך, חבר הכנסת רזבוזוב, לפתוח בתור יוזם היום ואז נפתח בדיון.
תמר זנדברג: חבר הכנסת רזבוזוב בבקשה.
יואל רזבוזוב: תודה כבוד היושבת-ראש, אורחים נכבדים.
יואל רזבוזוב: אני נחשפתי לנושא עוד כשעמדתי בראש ועדת העלייה והקליטה בקדנציה הקודמת, בגלל קבוצת סיכון של עולים מברית המועצות לשעבר, שנכנסים לקבוצת סיכון מכיוון שהם יכולים להיות חולים או נשאים של הפטיטיס C.
יואל רזבוזוב: הדיון הזה הוא סופר חשוב.
יואל רזבוזוב: זה משהו שהוא באמת, זה לא, מנסים תמיד להגיד שזה משהו זניח, ויש הרבה בעיות, אבל אני חושב שיש פה בעיה אמתית, מהותית, ואקוטית שצריך לטפל בה.
יואל רזבוזוב: אנחנו שומעים לא מעט הבטחות, כמובן שמשרד הבריאות מנסה להתגייס, אני כבר ביותר מדיון אחד איתם על תוכנית לאומית בנושא.
יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד, מעבר לכך שהדבר הכי חשוב זה חיי אדם, יש לנו כאן, מהנתונים שאני קיבלתי כ-30,000 חולים ידועים - - -
תמר זנדברג: איפה 30,000?
יואל רזבוזוב: בישראל, כ-170,000 – 180,000 אלף נשאים וכ-30,000 חולים.
תמר זנדברג: כמה מהם בכלא?
מרים מדר: 450 בכלא, מהם כ-180 במצב כרוני.
מרים מדר: הנתון הזה משתנה כל יום.
יואל רזבוזוב: אז אנחנו יודעים על כ-30,000.
יואל רזבוזוב: בארבע השנים האחרונות רק כ-3,000 אנשים קיבלו טיפול.
יואל רזבוזוב: זאת אומרת: 3,000 מטופלים, ונשארו לנו 27,000 שהם חולים ולא קיבלו טיפול.
יואל רזבוזוב: אני עוד לא מדבר על נשאים, ועוד לא מדבר על קבוצות שטרם נבדקו, שיכול להיות שהם נשאים ויכול להיות שהם כבר בקבוצת החולים.
יואל רזבוזוב: זאת אומרת שאנחנו, אני לא צריך חומר זאת כאן מכיוון שיושבים פה הרבה מומחים שיאמרו זאת טוב ממני, ההפטיטיס C יכול להפוך לסרטן כבד ויש לכך השלכות ואז יש פה גם עלות כלכלית, כי זה כבר חוסר אחריות פיננסית מטעם המדינה.
יואל רזבוזוב: מצד אחד משקיעים כסף, השקיעו כ-250 מיליון שקלים בשנה מ-2014, והכסף הזה, מהנתונים שאני מקבל, נוצל לדברים אחרים ולא לטיפול הזה.
יואל רזבוזוב: בגלל שהכסף נוצל למטרות אחרות אז יכול להיות שהמדינה תצטרך, כי ה-27,000 החולים שלא טופלו יכולים להפוך למיליארדים, הרבה מיליארדים, לא מיליארד אחד.
יואל רזבוזוב: יש כאן גם חיי אדם, שזה הערך העליון, אבל יש פה גם מספרים מאוד מאוד גבוהים.
יואל רזבוזוב: אני כן חושב שבמשרד הבריאות מבינים את הבעיה.
יואל רזבוזוב: בגלל זה גם נתנו 250 מיליון שקלים בשנה.
יואל רזבוזוב: יכול להיות שסכום זה גם לא מספיק אבל זה סכום מכובד.
יואל רזבוזוב: עוד פעם, אני מסתכל רק– אני מאמין במספרים – ואני מקבל מספרים ואני רואה, אנחנו בבעיה.
יואל רזבוזוב: בגלל זה חשוב שאנחנו עושים את היום הזה בכנסת, ושכמה שיותר חברי כנסת יחשפו לנתונים, ושאנחנו באמת נוכל להביא את הבשורה ובאמת תהיה תוכנית לאומית כמו שהובטח, כמו שסיכמנו, ובאמת גם נאתר וגם נטפל באלו שחולים.
יואל רזבוזוב: נקרא להם שיקבלו את הטיפול.
יואל רזבוזוב: יש טיפול חדשני, טיפול טוב.
יואל רזבוזוב: פעם זה כאב, פעם באמת הטיפול היה מאוד קשה, היום זה היום זה הרבה יותר קל.
יואל רזבוזוב: תודה לך שוב, ונקווה שנצליח להביא בשורה לחולים, לנשאים, ולאלה בקבוצות הסיכון שייבדקו.
תמר זנדברג: תודה לחבר הכנסת רזבוזוב.
תמר זנדברג: אני רוצה, חוליו – אתה רוצה להגיד כמה מילים בפתיחה – ואז, פשוט יש לנו כאן, מרכז המחקר והמידע של הכנסת הכין עבורנו דו"ח מיוחד בנושא לקראת הישיבה הזו.
תמר זנדברג: אני אתן למנכ"ל עמותת חץ לומר מילות פתיחה כי הם היוזמים של היום, ואז הסקירה שלך, ואז נפתח בדיון לשאר הדוברים.
חוליו בורמן: מדינת ישראל החליטה ב-2015 לצאת לתוכנית לאומית, עוד לא קרה כלום.
חוליו בורמן: בתוכנית הלאומית ישנן ארבע קבוצות סיכון שצריך לוודא.
חוליו בורמן: אחת היא נפגעי סמים והשנייה היא אסירים.
חוליו בורמן: שום דבר לא קרה.
תמר זנדברג: מהן שתי הקבוצות הנוספות?
חוליו בורמן: עולי ברית המועצות ואנשים שקבלו מנות דם לפני 1992.
חוליו בורמן: שום דבר לא קרה - - -
תמר זנדברג: אגב, מתוך ה-130,000 או 170,000, כמה מהם שייכים לארבע הקבוצות המתוארות?
חוליו בורמן: כולם.
יואל רזבוזוב: כולם.
תמר זנדברג: אה, כולם.
תמר זנדברג: המחלה הזו לא קיימת מחוץ לקבוצות האלה?
חוליו בורמן: תראי, יש קוסמטיקה, רופא שיניים, כל מיני דברים קטנים אבל פה מדברים על הגדולים.
תמר זנדברג: אוקיי הבנתי.
חוליו בורמן: לא בדקו, מדינת ישראל ומשרד הבריאות מורחים אותנו שעוד מעט יתחילו ואף פעם לא מתחילים.
חוליו בורמן: בינתיים אנשים מידרדרים ומגיעים למצב קשה.
חוליו בורמן: בשב"ס, קודם כל רציתי להודות לך על הישיבה, וגם לחבר הכנסת רזבוזוב שמלווה אותנו כל כך.
תמר זנדברג: תודה לכם.
חוליו בורמן: ורציתי לברך על הנוכחות של מרים מדר מהשב"ס, כי בישיבה אחרונה דיברנו על כך שבשב"ס לא הייתה יוזמה לטפל באנשים והשנה התחילו לטפל באנשים.
חוליו בורמן: יש יוזמה מאוד מבורכת בשב"ס.
חוליו בורמן: בוודאי שזה, לפי דעתי, לא מספיק אבל הם בפוקוס הנכון.
חוליו בורמן: כדי לעשות את זה קצר, בישיבה האחרונה, תמר, אני זוכר שדיברנו על כך שאנשים שצריכים לעבור טיפול נדרשים לשלם 950 שקלים עבור הטיפול, מדובר בתשלום לרבעון.
חוליו בורמן: לנפגעי סמים אין את הכסף הזה, והרבה מהם לא יכולים לעבור את הטיפול.
חוליו בורמן: אני זוכר שאת אמרת את המילים: "זה כסף קטן למדינה" לטפל בהם.
תמר זנדברג: ואז דיברנו וביקשנו תגובה ממשרד הבריאות וגם – שום דבר לא קרה.
תמר זנדברג: זה, מספיק, רוצה לתת לאחרים אחר כך אני ארצה לדבר עוד פעם.
תמר זנדברג: אז בבקשה רוני בלאנק , מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
תמר זנדברג: קודם כל, תודה עבור העבודה ותודה שהצטרפת אלינו.
אלי צוקרמן: לפי העבודה הוא כבר יכול להיות דוקטור.
אלי צוקרמן: הוא יכול להיות דוקטור כבר.
תמר זנדברג: אנחנו נמליץ על הענקת תואר, אבל רק דוקטור ממוסד מוכר.
תמר זנדברג: אנחנו לא רוצים לסבך את הכנסת באיזו שערורייה של תארים לא מוכרים.
אהרון בלנק: תודה ליושבת-הראש, אני רוני בלאנק ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.
אהרון בלנק: חבר הכנסת רזבוזוב ביקש מאיתנו לסקור את הנושא של הפטיטיס C בישראל.
אהרון בלנק: אני אציג את הממצאים ואתמקד במיוחד בסוגיית הכלואים שבה אנחנו דנים.
אהרון בלנק: אקדים ואומר שמהתשובה שקיבלנו עולה שמספר המטופלים הוא נמוך, ולא ידוע לנו אם שב"ס ביצע או מבצע בדיקות סקר בקרב הכלואים.
תמר זנדברג: לא ידוע או לא מבצע?
אורן שיבולת: לא מבצע.
תמר זנדברג: אוקיי, עכשיו אנחנו מקבלים תשובה.
תמר זנדברג: אז נקדים את המאוחר – לא מבצע.
אהרון בלנק: הפטיטיס C - - -
אורן שיבולת: לטובת השב"ס ייאמר שגם קופות החולים לא מבצעות.
אהרון בלנק: נכון.
תמר זנדברג: כן, אבל לשב"ס יש בעצם אחריות כוללת על האסירים.
תמר זנדברג: הם נמצאים בחזקתו ותחת אחריותו - -
יואל רזבוזוב: כן, זה יותר פשוט לעשות את זה.
תמר זנדברג: - - המלאה והבלעדית וגם יותר פשוט לעשות.
תמר זנדברג: אגב, לך או למישהו יש, שתי הקבוצות של כלואים ומכורים, אנחנו וועדת הסמים, זה בעצם המנדט שלנו, הסיבה שאנחנו עוסקים בזה כי אני מבינה שיש חפיפה רצינית בין כלואים לבין המכורים.
תמר זנדברג: זו חפיפה של כמה?
חגי ברוש: לפי סקר שעשינו ב-2013 יחד עם שב"ס, 66% מהאסירים מכורים לסמים או לאלכוהול.
חגי ברוש: 30% בהתמכרות לשני הדברים.
תמר זנדברג: רגע, חגי ברוש מהרשות למאבק באלימות סמים ואלכוהול.
אורן שיבולת: זה הנתון גם בארצות הברית.