GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אדית בלן: אדוני, קודם היה נושא פנימאי.
<קריאה: מי שהקים את תחום הכאב בישראל, זה תל השומר.
<אדית בלן: עכשיו יש קרדיולוג ופנימאי.
<אדית בלן: יש המטולוג וגסטרו אנטרולוג.
<אדית בלן: לא הייתה התמחות.
תמר זנדברג: התחום הזה הוא בצמיחה.
<אדית בלן: רפואת הכאב זה תחום מאוד חדש לעומת הרפואה.
<אדית בלן: זה התחיל ב-1965.
<אדית בלן: פרופסור מאמריקה, שהוא פרופסור לאנסטזיה, להרדמה, הוא החליט שצריכים לאסוף את תחום הכאב לאיזשהו מקום שזאת מרפאה מולטי דיסציפלינרית.
<אדית בלן: הרי אין תחום ברפואה שלא מטפל בכאב.
<אדית בלן: בכאב מטפל אפילו פסיכיאטר.
<אדית בלן: שישים אחוזים מהדיכאון, סימפטום של הדיכאון, זה כאב.
<אדית בלן: רופא אורתופד, רופא משפחה, כל אחד בתחומו, אחד הסימפטומים זה כאב.
<אדית בלן: מה עושה מרפאת הכאב?
<אדית בלן: אוספת את כל החולים האלה ונותנת טיפול מולטי דיסציפלינרי.
תמר זנדברג: איך ההתמחות הזאת נראית בישראל יחסית לארצות אחרות?
<אדית בלן: אנחנו הראשונים באירופה.
<אדית בלן: ההתמחות בכאב היא שנתיים ושלושה חודשים.
<קריאה: דוקטור בלן, כמה המלצות לקנאביס רפואי נתת בשנה האחרונה?
<אדית בלן: המון.
<ניסים מורביה: אני שומע ממטופלים שהם טוענים אחרת.
<אדית בלן: אני רוצה שתהיה בטוח שמישהו מהמטופלים שזקוק, אין דבר כזה שיצא מהמרפאה בלי המלצה.
תמר זנדברג: תעביר בבקשה את השם שלך למנהלת הוועדה.
<ניסים מורביה: אני יכול להגיד את שמי.
<ניסים מורביה: אני לא יכול להגיע לשום מקום.
<ניסים מורביה: אני רוצה להגיד משהו מהכאב.
תמר זנדברג: אבל לא עכשיו.
תמר זנדברג: היא באמצע הדברים.
<ניסים מורביה: אני קטוע שתי רגליים מעל הברך ואני רוצה לדבר מהכאב.
תמר זנדברג: אני רוצה לשמוע אותך, אבל היא באמצע הדברים.
<ניסים מורביה: מדברים על בירוקרטיה.
<ניסים מורביה: דברו על מעשיות.
תמר זנדברג: ניסים, תשמור על רוגע.
<אדית בלן: אין מצב שמישהו זקוק לקנאביס ולא מקבל.
<אדית בלן: תרשו לי בבקשה להשלים את הדברים.
<אדית בלן: אני היחידה כאן בחדר הזה שאני בחזית יום יום.
<אדית בלן: למה יש שלטים במרפאות הכאב.
<אדית בלן: שאלתם פעם?
<אדית בלן: אני 35 שנים יושבת במרפאת כאב, מלמדת רופאים.
<אדית בלן: התחלתי מאפס.
<אדית בלן: אני גם עולה חדשה לפי המבטא שלי.
<אדית בלן: לא ידעתי עברית, לא ידעתי שום דבר, נדבקתי לתחום הזה.
<אדית בלן: אני רוצה להגיד לכם שגם אני שמתי את השלט.
<אדית בלן: בחיים לא היה לי כפתור מצוקה במרפאה, הייתי בטוחה במרפאה שלי בארץ שלי.
<אדית בלן: עכשיו יש לי כפתור מצוקה, מאז זה התחיל.
<אדית בלן: מ-2009 יש לי כפתור מצוקה מכיוון שהתקשורת יצאה לטלוויזיה ואמרו שבמרפאות הכאב נותנים קנאביס.
<אדית בלן: כל הנרקומנים של טירה, של עכו, של הסביבה, הגיעו אלינו והתחילו לאיים עלי.
<אדית בלן: אחד הרים לי כיסא.
<אדית בלן: לכן אנחנו נרתמנו לזה.
<קריאה: והיום אני מבין שאתם מגרשים מטופלים.
<אדית בלן: אנחנו לא מגרשים אף אחד.
<אדית בלן: אף אחד לא מגורש.
<אדית בלן: אני רוצה להראות לך כמה מכתבי תודה יש לי על הקיר שלי.
<אדית בלן: תבוא למרפאה ותבקר.
<אדית בלן: יש לי שלוש מרפאות בחיפה ומיקי מכיר את השם שלי.
<אדית בלן: אני עובדת עם קנאביס אך ורק במרפאה ציבורית כך שאני לא יודעת על מה אתם מדברים.
<אדית בלן: על איזה אלפים?
<אדית בלן: אין כזה דבר שהם ייתנו אישור למישהו שבא ממרפאה ואין לו רצף טיפולי באחת המרפאות הציבוריות.
<אדית בלן: לא קיים.
<אדית בלן: הם לא נותנים.
<אדית בלן: יש לי גם טענות אליהם, כמו למשל אישה בת 36 שקיבלה איזשהו טיפול, לא רוצה להגיד היכן, ונשארה נכה.
<אדית בלן: אימא לארבעה ילדים.
<אדית בלן: כתוב לי בטופס 106 שהיא צריכה לבוא אלי במשך שנה לטיפול.
<אדית בלן: למה?
<אדית בלן: אחרי חצי שנה היא תתחיל ללכת?
<אדית בלן: אחרי חצי שנה אני כתבתי וקיבלתי סירוב ונאמר לי שלא השלמתי את הטיפול של שנה.
<אדית בלן: חולים קטועי שתי הרגליים.
<אדית בלן: יצמחו לו הרגליים אחרי שנה?
<אדית בלן: למה אני לא יכולה לתת לו על המקום כמו לחולי סרטן?
<אדית בלן: אני רוצה שתבינו שכל מה שיש כאן, זאת רפואה מתקדמת.
<אדית בלן: אני מאוד נעלבת כרופאה כל כך ותיקה ועם הרבה ניסיון שבאים להציע לי טיפול.
<אדית בלן: הוא צריך להציע לי טיפול?
<אדית בלן: אני הדוקטור.
<אדית בלן: אני עם הניסיון.
<אדית בלן: אני לימדתי דור של רופאים.
תמר זנדברג: אני מניחה – ושוב, יש רופאים וזה קורה בכל תחום.
תמר זנדברג: כמו שאת אומרת, התקשורת פתוחה, שומעים על תרופות, הכול בסדר.
<אדית בלן: יוצאים מכאן עם הרגשה ששמנו את השלטים.
<אדית בלן: עובדים כמו כלבים.
<אדית בלן: אני צריכה לראות שלושה בשעה ואני רואה שישה ובסוף לא מרוצים.
תמר זנדברג: לציבור כואב והוא זכאי לומר את דבריו.
תמר זנדברג: אני רוצה לשאול אותך.
תמר זנדברג: קודם כל, אני בטוחה שיש מלוא הערכה גם מהמטופלים וגם מההנהלות ובטח מאתנו ככנסת לעבודה שאתם עושים.
תמר זנדברג: אף אחד לא מטיל דופי ואף אחד לא מטיל ספק.
תמר זנדברג: אני כן רוצה לשאול אותך כרופאת כאב במרפאה.
תמר זנדברג: הרי טיפול ברפואת כאב, הקנאביס הרפואי הוא חלק וכמו שראינו כאן בוועדות האלה הרבה מאוד, הוא לא – איך אני אגיד את זה בשפה פשוטה הגם שאולי לא הכי מדויקת?
תמר זנדברג: – הסמים הקשים והתרופות האופיאטיות הממכרות, ושמענו כאן וקיימנו דיונים רבים על התמכרות לתרופות מרשם, על זליגה של חומרי הרדמה.
<אדית בלן: מה השאלה?
תמר זנדברג: השאלה היא למה דווקא הקנאביס הרפואי הוא זה שהביא לשים את השלטים האלה ולא תרופות אופיאטיות אחרות?
<אדית בלן: הסברתי לך.
<אדית בלן: אל תחשבי שאין.
<אדית בלן: היה במספר הרבה יותר קטן מקנאביס.
<אדית בלן: אני רוצה להגיד לך שעד 1998, אני במרפאת הכאב משנת 1982, אני כרופאת כאב לא יכולתי לכתוב תרופות.
<אדית בלן: על נרקוטיקה יכולתי לכתוב אבל כתבנו נרקוטיקה אך ורק לחולי סרטן.
<אדית בלן: אי אפשר לכתוב לאחד שכואב לו אמנם כל החיים אבל אסור.
<אדית בלן: היה כנס בינלאומי, אינטרנשיונל אסוסיאשן פור סטאדי אוף פיין, ב-1999 בברצלונה.
<אדית בלן: באו האמריקאים ואמרו שסיבת המוות משימוש בתרופות נון סטרואידלים, דהיינו וולטרן, אטופן, ארקוקסיה, כתוצאה מדימום, זה מספר שתיים באמריקה, ב-1998, אחרי לוקמיה.
<אדית בלן: אז אמרו שיש חולה עם דלקת בפרקים, הוא לא יכול לקום בבוקר עד שלא לוקח את הוולטרן או משהו אחר.
<אדית בלן: זה עושה לו אולקוס.
<אדית בלן: אז מה נעשה?
<אדית בלן: הם המציאו, האמריקאים, ב-1998, לתת לו נרקוטיקה.
<אדית בלן: היה כנס, וחבל שלא השתתפתם, לפני שבוע, סילביו בריל, את מכירה אותו.
<אדית בלן: הוא עשה כנס חצי שנתי.
<אדית בלן: אני תמיד עושה את הכנס של הצפון והוא עושה את הכנס של המרכז.
<אדית בלן: הייתה דוקטור סימוביץ שהביאה סטטיסטיקה שהיום הנרקוטיקה, הכי הרבה כותב נרקוטיקה – מי אתם חושבים?
<אדית בלן: לא אנחנו רופאי כאב שעובדים עם נרקוטיקה בהרדמה – אורתופד ורופא משפחה.
<אדית בלן: זה מה שהם נותנים.
<אדית בלן: ומה הם נותנים?
<אדית בלן: הרי בא בן אדם שכואב לו וגם כך הוא מקבל 12 תרופות ללחץ דם, סוכרת וכולי, נותנים מדבקה.
<אדית בלן: איזו מדבקה?
<אדית בלן: פנטה.
<אדית בלן: זה טוב?
<אדית בלן: מה זה פנטה?
<אדית בלן: 25 מיקרו גרם שווה מאה מיליגרם מורפיום.
<אדית בלן: עושים את זה כדי שהוא לא יבלע עוד כדור.
<קריאה: עד כמה קנאביס פתוח לעומת התרופות האלה לפי הניסיון שלך?
תמר זנדברג: למה דווקא הקנאביס הוא לא?
<אדית בלן: את תעברי באדום?
<אדית בלן: לי יש חוק שאני במרפאת הכאב יכולה לתת רק לחולה שסובל מכאב ממקור עצבי.
<אדית בלן: אם כואב לו ממקור אחר, אני לא מקבלת.
<אדית בלן: רק ממקור עצבי.
<אדית בלן: דהיינו, יש איזושהי פגיעה במערכת העצבית המרכזית כמו חוט השדרה או מוח או מערכת עצבית פריפרית ברגליים או בידיים.
<אדית בלן: בכאלה אני יכולה לטפל.
<אדית בלן: בסרטן, כמובן.
<אדית בלן: ביתר אני לא יכולה.
<אדית בלן: מתי אני יכולה לתת?
<אדית בלן: הרי אמרתי קודם שאני צריכה להכיר אותו במשך שנה, להראות שבזה טיפלתי ולא הצלחתי, בזה טיפלתי ולא הצלחתי וכולי.
תמר זנדברג: המדיניות הזאת נראית לך הגיונית?
<אדית בלן: הגיוני מאוד.
<אדית בלן: למה נראה הגיוני מאוד?
<אדית בלן: כי אני מקבלת סבתא בת תשעים שבאה עם נכד בן עשרים והנכד צועק עלי.
<אדית בלן: אני פוחדת מהנכד והולכת לקצין הביטחון.
<קריאה: אבל לסבתא יש עוד שנה עכשיו לבזבז?
<אדית בלן: הסבתא הזאת לא שמה סיגריה בפה.
<אדית בלן: אם נתתי לה טיפות, היא מקיאה.
<אדית בלן: אני כל כך מנוסה ואני יכולה לתת לסבתא הזאת שתי תרופות.
<אדית בלן: האחת, שקודם כל תהיה רגועה, סרוקסט, שיהיה לה תיאבון, שיהיה לה מצב רוח, מישהו יטפל בה, נותנים לה משחה כדי שתרגיש מגע.
<אדית בלן: הם לא חושבים על זה רופאי המשפחה.
<אדית בלן: שמו לה את המדבקה של פנטה, היא התמכרה לזה.
<אדית בלן: אף אחד לא חושב לתת לה איזושהי תרופה למצב רוח ולתיאבון והם באים אלי.
<קריאה: אבל בצדק.
<קריאה: קנאביס לא עדיף על פנטה?
<אדית בלן: בחיים אני לא נתתי קנאביס לגיל הזה אלא רק לאנשים שהם בתנאים.
<איליה רזניק: הגיל הוא לא התוויית נגד.
<אדית בלן: אני שתקתי כשאתה דיברת.
<אדית בלן: אני רוצה להגיד לך שלחולים מבוגרים אין לתת נרקוטיקה כי הבן אדם פשוט מפסיק לישון.
<איליה רזניק: אני מדבר על קנאביס.
<איליה רזניק: זאת בדיוק הסיבה לתת קנאביס, שהוא לא פוגע בנשימה.
<אדית בלן: אבל אני לא נותנת קנאביס.
<אדית בלן: הוא צריך משהו עכשיו.
<אדית בלן: כואב לו עכשיו, תן לו משהו עכשיו.
<אדית בלן: אני נותנת לו זריקה לשורש העצב, אני נותנת לו משחה שמישהו ייגע בו.
<אדית בלן: אם הוא יגיע בעוד שנה אלי, אני כן אתן לו אבל עכשיו הוא צריך משהו ולמה שאני אתן לו פנטה?
<איליה רזניק: צריך לפנות לדוקטור דור ולבקש.
תמר זנדברג: אבנר עורקבי.
<אבנר עורקבי: שלום לכם.
<אבנר עורקבי: אני פונה גם באופן אישי וגם באופן כללי.
<אבנר עורקבי: לפני למעלה משלושים שנים עברתי תאונת דרכים ונשבר לי עמוד שדרה.
<אבנר עורקבי: אני סובל מכאב ומטופל בכאב בתל השומר מזה כשלושים שנים.
<אבנר עורקבי: 25 שנים.
<אבנר עורקבי: עוד לפני שהייתה מרפאת כאב.
<אבנר עורקבי: מרפאת הכאב קיימת חמש שנים.
<אבנר עורקבי: אני מטופל בנרקוטיקה מאוד כבדה.
<אבנר עורקבי: עברתי את כל הטיפולים ואפילו עברתי ביו פידבק, הגבלת סף הכאב.
<אבנר עורקבי: את כל הטיפולים עברתי.
<אבנר עורקבי: הזרקות לתוך עמוד שדרה.
<אבנר עורקבי: כל הדברים האלה.
<אבנר עורקבי: שום דבר לא עוזר לי.
<אבנר עורקבי: לפני שנה באתי לרופא שלי ואמרתי לו, שמע, תן לי בבקשה, שמעתי על קנאביס ואני רוצה לנסות אם זה טוב בשבילי ואם זה עוזר לי.
<אבנר עורקבי: הוא אמר לי, לא, אני לא נותן קנאביס.
<אבנר עורקבי: אז אם אתה לא נותן קנאביס, מה אני אעשה?
<אבנר עורקבי: לאיפה אני אלך?
<אבנר עורקבי: אני אקנה בשוק קנאביס ולא אבוא אליו יותר.
<אבנר עורקבי: זה עוזר לי.
<אבנר עורקבי: איפה אני קונה?
<אבנר עורקבי: אני קונה בשוק הפרטי.
<אבנר עורקבי: בשוק האפור וזה כדי להרגיע לך את הכאב.
<אבנר עורקבי: למה אני צריך ללכת לזה ברגע שאני יכול לקבל את זה מקופת חולים שאני מטופל בה כשלושים שנים?
<אבנר עורקבי: למה הרופא אומר לך לא מגיע לך?
<אבנר עורקבי: למה לא מגיע לך?
<אבנר עורקבי: קיבלתי את כל שדרת התרופות בקופת חולים.
<אבנר עורקבי: אני יודע שהתרופות האלה גם מעוררות תופעות נלוות כמו פריחה, מזיק באיזשהו מקום לכליות וכולי.
<אבנר עורקבי: למה אני צריך להרגיע את הכאב ולקבל את המתנה בכליה או לקבל אותה במקום אחר?
<אבנר עורקבי: למה אני צריך לקבל את זה?
<אבנר עורקבי: למה אני לא יכול לקבל משהו שהוא טבעי ויכול לעזור לי?
<אבנר עורקבי: אני שואל אתכם את השאלה הזאת.
<אבנר עורקבי: אני לא מדבר רק על עצמי אלא אני מדבר על הנכים.
<אבנר עורקבי: אני במקרה מטפל גם בילדים נכים.
<אבנר עורקבי: אני חושב שבילדים אוטיסטים, התרופה הזאת עשתה פלאים.
<אבנר עורקבי: אנחנו מקבלים פידבקים מהשטח מהורים נכים שזה עשה להם פלאים.
<אבנר עורקבי: למה הם לא יכולים לקבל את זה באופן מסודר ובאופן מוזל?
<אבנר עורקבי: המחיר של זה הוא בשמים.
<תומר טל: אני מטופל כאב.
<תומר טל: ביקשתי להגיע לכאן היום כנציג ציבור ונציג מטופלי הכאב.
<תומר טל: זאת תהיה גם הפעם האחרונה שלי כי אני עובר לתחום הפרטי העסקי של הקנאביס כדי לספק תרופה יותר טובה מכפי שאני מקבל עד היום.
<תומר טל: אני מטופל בין הראשונים בישראל שקיבלו את הקנאביס הרפואי.
<תומר טל: הרופא שלי היה מנהל מרפאת הכאב והוא היה ראש איגוד הכאב ואמר לי בשנת 2009 שהם לא מבינים שום דבר בקנאביס, קיבלנו את הריג'קטים מכם.
<תומר טל: אגב, זה נכון כי פרופסור מאירי מירושלים הוכיח בכנסים האחרונים בהם הייתי שכל פרח הוא שונה במורכבות שלו ואפילו אם אותו זן, אם קיבלו אותו במקום אחר, הוא שונה במורכבות שלו.
<תומר טל: לכן המטופל, רק אחרי שהוא ניסה את מכלול הזנים והמוצרים הקיימים, מוצא את הזן שמתאים לו.
<תומר טל: אני אגיד לכם למה אני סובל.
<תומר טל: אחד, יש לי כאן קנאביס רפואי, תודה לאל בכיס, אבל קניתי אותו ב-3,000 שקלים.
<תומר טל: אני מדווח לכם על זה כל פעם.
<תומר טל: גם ברשת אני מדווח אבל גם לכם בוועדות אני מדווח כי אני מקבל מינון נמוך מדי למה שנותנים בעולם, מינון שהוא פחות מרבע, הוא יותר נכון עשירית, ממה שנתנו לנו עד שהוקמה יחידת היק"ר בשנת 2010 שהיא החליטה, למרות שהיא לא ידעה כלום בתחום הקנאביס, כפי שאמר הדוקטור באיזו תכנית טלוויזיה שדווקא חברת קנאביס מימנה כי יש לה ידע גדול.
<תומר טל: הוא אמר, לא ידענו.
<תומר טל: המינון בארצות הברית שניתן מאז שנות ה-70 היה 300 גרם.
<תומר טל: זה היה דלי כזה גדול שניתן אפילו לסבתות עם דלקות פרקים.
<תומר טל: לי יש CRPS, אני הייתי המדריך בתיקון עולם, בחברה הכי מובילה בישראל, הגדולה בישראל, להורדת תרופות שלא הועילו ולא הצליחו במטופלים בעזרת קנאביס.
<תומר טל: כאשר היום שולחים אותם למרפאות הכאב, הם מגיעים למרפאות שבעיקרון הן המרפאות הכי מתועמלנות בארץ בתרופות של כאב, שזה כוח כלכלי עצום.
<תומר טל: מעבר לזה, איגודים של רפואת כאב, כתוב בדף שלהם, שחברות התרופות לכאב – כי דיברתם על משטרה – מממנות בעצם את האיגודים הללו.
<תומר טל: לא כל רופא יכול לתת קנאביס או כל רופא שיכול לתת תרופה אחרת שהיא כמו תרופות כאב, לא יכול לתת קנאביס ובכך אתם בעצם מאפשרים לשחיתות של הכוח הכלכלי שמונע מהרפואה החדשה להתקבל.
<תומר טל: עצם זה שאתם לא נותנים לנו את הזכות החופשית לבחור את התרופה שלנו וכופים עלינו להתמכר להרואין רחוב.
<תומר טל: אני הייתי שחקן בהבימה לפני שנתנו לי את תרופות הכאב האלה ואחר כך לא יכולתי לעמוד על הרגליים.
<תומר טל: בתום שנה איבדתי את המקצוע שלי לעשר שנים.
<תומר טל: לקח לי להשתקם מהתרופות הנרקומנים שאתם נותנים לכאב ומהדום לב שעשו לי מזריקת כאב, לקח לי להשתקם חמש-שש שנים.
<תומר טל: המאבק שלי הוא המאבק של כל מטופלי הכאב בישראל ואני הפה שלהם.
<תומר טל: כל אדם צריך כמות קנאביס אחרת וזה תלוי בכאב שלו.
<תומר טל: גם היא לא יודעת כמה כאב אבל היא יודעת מה זה CRPS.
<תומר טל: היא יכולה לחשוב, אם היא נותנת יותר מעשר דקות למטופל כמו ברפואה סינית, אולי ארבעים דקות, והם לא מתלוננים על זה, שבעצם כואב לי דרגה עשר כל היום, כל הזמן, באיבר הכי רגיש שאם אני לא קונה אצל סוחר סמים, אני לא יכול להתקלח, אני לא יכול להחזיק כוס, אני כנראה אאבד את בת הזוג שלי, את העבודה שלי, אני ארצה להתאבד מרוב כאב.
<תומר טל: זה הכאב העצבי שהיא מדברת עליו, אבל יש הרבה אנשים שיש להם בעיות אורתופדיות.
<תומר טל: הילדים הקטנים שהוא מדבר עליהם, ילדים שנפצעו בתאונות דרכים נותנים להם מורפיום.
<תומר טל: הם באים עם עיניים שחורות בגיל 16 ואומרים שהם על מורפיום ועל ריטלין.
<תומר טל: למה לא לתת להם קנאביס לא ממסטל?
<תומר טל: ישראל המובילה בעולם.
<תומר טל: אני מוביל צוות שהולך להדריך יבשת איך לטפל טוב בקנאביס רפואי.
<תומר טל: המדינה שלהם לא רוצה איך חברות התרופות רוצות להסביר לנו איך לטפל בחולים שלנו אלא היא רוצה כמו שג'מייקה אמרה שהיא משחררת את הכול ורוצה באמת לבדוק את הרפואי והיא תייצר רפואית.
<תומר טל: , היא רוצה לבדוק את המדע האמיתי וחופש.
<תומר טל: אז יש מגפת אופיאטים בעולם.
<תומר טל: מגפת אופיאטים, חולה אופיאטי, אפילו אם הוא היה מדען טילים, יכה את אשתו בגלל התרופות האלה.
<תומר טל: הוא יאבד את האון הגברי שלו.
<תומר טל: הוא לא יוכל לנהוג בצורה בטוחה והוא יכול להרוג אנשים על הכביש בגלל תרופות שאין איך לבדוק אם הוא לקח את התרופה האסורה הזאת.
<תומר טל: משנת 2009 אנחנו מתווכחים על אותו דבר ואני מקבל גם מטופלים בחינם שמתקשרים אלי כל הזמן ואני שומע שאין רופאים.
<תומר טל: היחידים שהצילו אותנו אלה באמת הרופאים הפרטיים כי כל רופא שהוא רופא קנאביס, החמישה שנותרו מה-370 שהיו לנו ב-2010, הרופאים המסכנים האלה עברו לפרטי כי זה כבר תחום הפרנסה היחיד שלהם.
<תומר טל: זה הולך מאוד מאוד לאט.
<תומר טל: הצמח הזה צריך להיות לא מסוכן אולי כמו שקנדה החליטה וכמו שג'מייקה החליטה וכמו שהרבה מדינות הולכות להחליט וכמו שב-2020 יהיה בכל ארצות הברית.
<תומר טל: ב-8 לינואר, אני חושב, שמונה מדינות חדשות הולכות להכריז בארצות הברית או עשרים מדינות.
<תומר טל: ישראל הופכת להיות הכי מיושנת ואתם מענים אותי.
<תומר טל: אני לא רוצה ללכת לסוחר סמים במקום לקנות אוכל.
<תומר טל: זאת לא היתרה שלי אלא זה במקום אוכל.
<תומר טל: זה במקום לחיות, זה במקום דיור.
<תומר טל: זאת תרופה יקרה.
<תומר טל: בארצות הבית כל חולה כאב במצבים שלנו – ואני עשיתי מלחמות והגעתי למשתמשים בגרם קנאביס מתומצת ליום שעשוי לפעמים ממאה גרם, גרם אחד או מחמישים גרם כדי שנעשן פחות עשן.
<תומר טל: מה אתם אוסרים עלי לצאת עם סיגריות?
<תומר טל: אין לי עדיין משאף של טבע, אין לי כאן תמציות שמן שאני יכול בשתי שאיפות להוריד.
<תומר טל: אני צריך לעשן בבוקר שלוש סיגריות נקיות כדי שאני אוכל לצאת לריצת בוקר או לעשות יוגה אבל אני החולה היחיד בישראל שיכול לרוץ ריצת בוקר ולעשות יוגה ושומר על המשקל שלו וחזר לתפקד טוב.
<תומר טל: זה כי אנחנו מטופלים ומטפלים טובים.
<תומר טל: תנו לנו את הזכות כבני אדם לבחור את התרופה שלנו כי כרגע אנחנו לא יכולים להציל אותנו לא דרך המרפאות האלה.
<תומר טל: תודה לאל על הרופאים הפרטיים שעולים לי הרבה כסף, אין לי כסף בגלל הרופאים הפרטיים האלה, אבל רק כך אנחנו יכולים להציל את עצמנו.
תמר זנדברג: תודה תומר.
<איליה רזניק: מה שתומר אמר, זאת תמצית.
<איליה רזניק: לדעתי הכנסת שלנו שמונה שנים שומעת את זה, שצריך להוריד את הקנאביס מרשימת הסמים המסוכנים אבל היא לא עושה מה שנכון.
<איליה רזניק: קנדה כן הולכת לכיוון הזה ואני מקווה שהכנסת תעשה מה שצריך בשינוי הזה.
<תומר טל: כרגע יש עשרות אלפי חולים בחוסר רפואי.
<שלומי מולכו: אני ותומר אחים לאותה צרה.
<שלומי מולכו: אנחנו שנינו חולים ב-CRPS.
<שלומי מולכו: CRPS זאת הקללה הכי גדולה שקיימת על פני האדמות.
<שלומי מולכו: דוקטור בלן מכירה את זה באופן אישי.
<שלומי מולכו: אני עקפתי אותה בדרך לטיפולים שלי.
<שלומי מולכו: פרופסור אייזנברג לקח עלי חסות וחסך ממני את ההתמודדות עם קופת חולים כללית שלדעתי הצילה לי שנה בהידרדרות.
<שלומי מולכו: אני היית צריך להגיע אליך.
<שלומי מולכו: דוקטור כרמלי כבר הפנה אותי אליך להתחיל טיפולים אצלך ובשיחת טלפון העבירו אותי לרמב"ם ופרופסור אייזנברג לקח כי אני כבר הפסקתי ללכת כשהגעתי אליו.
<שלומי מולכו: אני לא מצליח להבין ואין לי טענה כלפי היק"ר.
<שלומי מולכו: ברמה העקרונית אין לי טענה כלפי אף אחד.
<שלומי מולכו: יש לי טענה כלפי דבר אחד.
<שלומי מולכו: לא כלפי גוף אלא כלפי המחשבה הכללית שזורמת במדינה.
<שלומי מולכו: אני לא יודע את מי להאשים, אני כבר כמו תומר, די הפסקתי לחפש אשמים ואני מחפש רק לעזור לעצמי.
<שלומי מולכו: אני 11 שנים חולה CRPS.
<שלומי מולכו: 11 שנים.
<שלומי מולכו: אני עברתי במשך שבע שנים את כל מה שאתם רק יכולים לחשוב שאפשר לעבור מבחינת טיפולים.
<שלומי מולכו: סיימתי את המסכת הזאת, שמו לי כאן משאבת מורפיום.
<שלומי מולכו: יש לי כאן משאבה בתוך הבטן והיא מחוברת לעמוד השדרה.
<שלומי מולכו: כל שלושים ימים ממלאים לי אותה במורפיום וכך אני חי שבע שנים עם המשאבה הזאת.
<שלומי מולכו: בתהליך אף אחד מעולם לא שאל אותי, רגע, יש לך פנטה על הגב, אתה לא יכול לנהוג בגלל שיש לך מדבקת פנטה.
<שלומי מולכו: או רגע, העלו לך את המורפיום בווריד, אתה לא יכול לצאת היום ממרפאת כאב ולנסוע באוטו הביתה כי אתה עם מורפיום, אחרי טיפול מורפיום.
<שלומי מולכו: או רגע, עשו לך אתמול אפידורל, שיתקו לך את הרגל ואז איך תנהג?
<שלומי מולכו: יש דברים בסיסיים שבתור חולה לא מעניינים אותי בכלל.
<שלומי מולכו: לא מעניין אותי התהליכים שלכם, לא מעניינת אותי הבירוקרטיה שלכם ואתם יודעים מה?
<שלומי מולכו: אני מצדיק חלק גדול ממה שאתם עושים כי באמת נהיה כאן איזשהו ברז שנפתח וצריך באיזשהו מקום וסת כדי לבלום את הבלגן הזה.
<שלומי מולכו: תסלחו לי, עם כל מה שאתם בניתם, יש בלגן בחוץ.
<שלומי מולכו: יש המון בלגן בחוץ.
<שלומי מולכו: אם תומר צריך ללכת לקנות ברחוב כי לא מספיק לו, ואם אנשים שאני מכיר – ואני מכיר עשרות כולל הורים לילדים עם אוטיזם מאוד קשה ואני מקבל טלפונים ב-12:00 בלילה ואומרים לי שהילד מפרכס ומבקשים שאעשה להם טובה ושואלים למי יש שמן באזור שיכול לתת כמה טיפות לילד שלהם.
<שלומי מולכו: זה ברדק.
<שלומי מולכו: תסלחו לי על המילה ואני מתנצל על השפה אבל זה ברדק.
<שלומי מולכו: אני לא מסתכל על אף אחד כאן.
<שלומי מולכו: אני מכיר את דנה ואני עוקב אחריה שנים.
<שלומי מולכו: אני מסתכל על שלומי ומסת
<שלומי מולכו: כל על תומר כי אנחנו מייצגים כאן מחלה שאף אחד לא יודע איך לטפל בה.
<שלומי מולכו: אני היום מוגדר מצב כרוני ללא מרפא.
<שלומי מולכו: פרופסור אייזנברג כתב לי מכתב והוא כתב לכל המעוניין, לצערי המצב הוא כרוני ללא מרפא.
<שלומי מולכו: זאת אומרת, מה אומרים לי?
<שלומי מולכו: אתה בן חמישים, אתה תמות מכאבים באיזשהו שלב, אולי מאיזו תרופה שתפוצץ לך את הכבד, וכבר זה קרה, אולי תתפוצץ לך הכליה כי כבר נסתמה לי כליה ועברתי שבע פעמים ריסוק באותה כליה, והכול זה מתרופות כימיות.
<שלומי מולכו: אבל כשלקחתי תרופות כימיות, אף אחד לא שאל אותי אם אני מודע לזה שהולכת להיגמר לי הכליה והאם אני מודע לכך שהכבד שלי הולך להיות שומני ברמה כזאת שאפילו באולטרה סאונד הרופא שעושה לך אותו יקבל התקף בגלל המצב בו אני נמצא?
<שלומי מולכו: אף אחד לא שאל אותנו.
<שלומי מולכו: אני עברתי אולטרה סאונד לכבד ואחרי עשר דקות הייתי באמבולנס בדרך לבית חולים כרמל כדי להכניס לי סטנד כי הכליה שלי השמאלית הייתה פי שלוש מהכליה הימנית כי התרופות סתמו אותה.
<שלומי מולכו: לי יש ילדים בבית.
<שלומי מולכו: הילד שלי ידע שאבא הולך לבדיקה בבוקר.
<שלומי מולכו: הוא ראה אותי אחרי ארבעה ימין בבית חולים עם 700 צינורות.
<שלומי מולכו: הוא שואל אותי, ילד בן 12, למה יש לי את השקית ואני מסביר לו שאבא שלו עכשיו עבר להשתין – סליחה, אני מצטער על השפה – לתוך שקית כי התרופות שנתנו לו פירקו אותו.
<שלומי מולכו: עכשיו אני אסביר לכם.
<שלומי מולכו: קנאביס רפואי, אני לא רציתי לקבל בהתחלה.
<שלומי מולכו: לא האמנתי בזה.
<שלומי מולכו: אמתי שיש לי ילדים בבית, איך אני אעשן, איך אני אתמודד עם זה ולמה אני צריך את הצרה הזאת.
<שלומי מולכו: זה לא יעזור לי.
<שלומי מולכו: אף אחד לא אמר לי גם שזה יעזור לי.
<שלומי מולכו: עד שמירי אוגניץ מרמב"ם תפסה אותי באוזן ואמרה לי שזה יציל אותי.
<שלומי מולכו: אני לא האמנתי לה ואני צחקתי לה בפנים ואמרתי לה שאלה פרחים.
<שלומי מולכו: דחפו לי כאן כימיקלים בגודל של משאית, פרח יעזור לי?
<שלומי מולכו: תקשיבו, הקנאביס הזה מחק ממני 62 כדורים.
<שלומי מולכו: הגעתי בטופ ל-1,700 מיליגרם ליריקה ביום.
<שלומי מולכו: אני עליתי 18 קילו ב-15 ימים.
<שלומי מולכו: אתם קולטים על מה אני מדבר אתכם?
<שלומי מולכו: ליריקה, היו מכניסים לי לליריקה את הכדור ואחרי שנייה הייתי מתחיל לאכול.
<אדית בלן: לא ליריקה גם בפנטין.
<שלומי מולכו: גם בפנטין.
<שלומי מולכו: ליריקה.
<שלומי מולכו: אני הייתי מקבל ליריקה 300, 300, 300.
<שלומי מולכו: היו דוחפים לי בבית לוינשטיין.
<שלומי מולכו: לא ידעו מה לעשות אתו.
<שלומי מולכו: לא ידעו איך אני אשן.
<קריאה: ולמה יש לך את זה כאן?
<שלומי מולכו: אם אני בלי מורפיום, אני לא יכול לעבור מכאן לכאן.
<קריאה: למרות הקנאביס?
<שלומי מולכו: שאל אותו.
<שלומי מולכו: זה כאב שהוא לא מפסיק אף פעם.
<שלומי מולכו: למרות הקנאביס.
<שלומי מולכו: לכן אני אומר לכם שקנאביס הוא דבר שאם הייתי מקבל אותו בהתחלת התהליך, לפני שדחפו לי אפידורלים וכדורים, אולי לא הייתי מגיע למצב הבריאותי שאני נמצא בו היום.
<שלומי מולכו: אולי הייתי מצליח כן לשקם את עצמי.
<שלומי מולכו: אבל כשאני מגיע לשיקום אורתופדי בבית חולים תל השומר ומקבל אותי דוקטור אדהן בחיבוק כי הוא קרא את המכתב שאייזנברג שלח לו, הוא אומר שמגיעה לי לכאן גווייה ולא בן אדם ופתאום הוא רואה בן אדם ויטאלי מדבר, מתקשר, והוא שואל אותי איך אני מצליח לעמוד.
<שלומי מולכו: אמרתי לו שהחוסן הנפשי שלי כנראה מנצח את המחלה.
<שלומי מולכו: הוא אמר שהוא ייקח אותי כפרויקט.
<שלומי מולכו: אבל כשאת נכנסת לשם ומגישה את טופס 106 שאת מביאה אתך מקופת חולים, הדבר הראשון שכתוב שם למעלה: כאן לא נותנים מרשמים לקנאביס רפואי.
<שלומי מולכו: שאלתי את דוקטור אדהן למה זה כתוב כאן, למה לא כותבים שלא נותנים מרשמים למורפיום, למה לא כותבים שלא נותנים את כל הדברים האלה שדחפו לי ופוצצו לי את הגוף אתם?
<שלומי מולכו: אני היום לא לוקח תרופות בכלל.
<שלומי מולכו: אני לוקח פעם ב-35 ימים מילוי למורפיום כי בלי המורפיום, לצערי אני מכור.
<שלומי מולכו: אומר לכם את האמת.
<שלומי מולכו: אני מכור למורפיום.
<שלומי מולכו: הדרך היום לנקות אותי ממורפיום, אני לא מוכן להיכנס לזה כי לא בא לי לשבור קריז.
<שלומי מולכו: יש לי ילד שהולך להתגייס בחודש הבא.
<שלומי מולכו: אני לא רוצה לאבד את החיים שלי.
<שלומי מולכו: יש לי אישה ש-11 שנים תומכת בי ולא מוכנה לעזוב אותי.
<שלומי מולכו: החברים שלי איבדו נשים, איבדו משפחות, פירקו משפחות בגלל המצב בו אני נמצא.
<שלומי מולכו: אני לא מוכן להיכנס לגמילה כי אני יודע מה התופעות של הגמילה, איזה נזק ולאן זה הולך לקחת אותי אחורה.
<שלומי מולכו: אני ממשיך עם הקנאביס ואני נלחם ויש לי רופא מעולה שהולך אתי יד ביד וכל פעם מוריד קצת ומוריד קצת ומנסה לעזור.
<שלומי מולכו: אנחנו הולכים עקב בצד אגודל ובסופו של דבר גם עם המורפיום אני ארד לכמויות סבירות יותר מכפי שאני מקבל היום.
<שלומי מולכו: אם היה לי קנאביס לפני שמונה שנים או תשע שנים או עשר שנים והייתי מודע לזה, המצב היה אחר.
<שלומי מולכו: אני אחד המטומטמים היחידים שהיה לו רישיון לקנאביס ולא לקח אותו כי פחדתי, לא ידעתי איך להתמודד עם זה.
<שלומי סנדק: מה המינון שלך היום?
<שלומי מולכו: היום אני בחמישים.
<שלומי סנדק: תן לו מאה גרם, הוא מפסיק את המורפיום.
<שלומי סנדק: אני אחראי לזה.
<שלומי מולכו: אבל לא נותנים לי מאה גרם.
<שלומי מולכו: אתה יודע למה?
<שלומי מולכו: כשאייזנברג ביקש שיעלו לי לחמישים, הוא מיד אמר לי שהוא ממלא לי את הטופס לחמישים, רוב הסיכויים שייקחו לך את רישיון הנהיגה.
<שלומי מולכו: באותו משפט זה נאמר לי.
<שלומי מולכו: תבינו, אני לא הולך על הרגליים.
<שלומי מולכו: אני היום נוסע על הכלי הזה שלוקח אותי ממקום למקום.
<שלומי מולכו: אני נכנס לכנסת כאן לדיונים, מפרקים את זה כדי לבדוק שאני לא מבריח כאן סכינים או משהו, אבל תקשיבו, אלה הרגליים שלי.
<שלומי מולכו: אלה הרגליים של ניסים.
<שלומי מולכו: ניסים בלי שתי רגליים.
<שלומי מולכו: הבן אדם הזה יכול להיות אבא שלי.
<שלומי מולכו: אין לו רגליים.
<שלומי מולכו: מה אומרים לו?
<שלומי מולכו: לך למרפאת כאב.
<שלומי מולכו: כמה כדורים אתה לוקח ביום?
<ניסים מורביה: אני אדבר.
<שלומי מולכו: הבן אדם הזה מפוצץ בכדורים.
<שלומי מולכו: כל חמש דקות הוא רץ לשירותים כי הוא עם פוסלן כל הזמן אבל לא נותנים לו קנאביס רפואי.
<שלומי מולכו: למה מונעים ממנו טיפול?
<שלומי מולכו: למה מבן אדם שיכול להיות אבא שלי מונעים טיפול?
<שלומי מולכו: למה?
<שלומי מולכו: כי כתוב על זה קנאביס רפואי?
<שלומי מולכו: כי מה שנקראת מערכת הבריאות אומרת לא, יותר קל למכור תרופות.
<שלומי מולכו: אני מצטער שאני מאריך אבל אני חייב להגיד לכם את הדברים.
<שלומי מולכו: אני הייתי חלק מתהליך של הכנסה של סייקיק וישבתי בניסיון ברמב"ם ואני ניסיתי את הדבר הזה.
<שלומי מולכו: אני אומר לכם שזה גם כן בולשיט.
<שלומי מולכו: אתם יודעים למה זה בולשיט?
<שלומי מולכו: מוכרים לי דסקית.
<שלומי מולכו: אני לא יודע אם את ראית.
<שלומי מולכו: חבל.
<שלומי מולכו: את יודעת מה?