GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רונית דודאי: זאת אומרת, כשאתה מכניס בן אדם להוסטל רגיל, גם החלוקה של כוח האדם והיכולת – אין יכולת להוסטל כזה לתת מדריך, כי לפעמים יש מדריך אחד במשמרת על 30 אנשים.
<רונית דודאי: הם לא מסוגלים לאפשר למדריך איזשהו ליווי אינטנסיבי כמו שנדרש פה.
<רונית דודאי: אני רוצה לומר משהו לגבי הנושא של פעילות.
<רונית דודאי: כן חשוב שתהיה אג'נדה מותאמת.
<רונית דודאי: יחד עם זאת, הנושא של מרכזי יום הוא לאו דווקא תמיד הפתרון.
<רונית דודאי: זאת משום שאלף מונים, אני חושבת שיש איזשהו רווח בזה שהוא בכל זאת מצליח לצאת לעבודה, גם אם היא זמנית ובסופו של דבר היא תהווה מעבר למשהו הרבה יותר גבוה.
<רונית דודאי: גם סיפור חוזר וגם מה שאת מתארת זה יחידות מעבר.
<רונית דודאי: בסופו של דבר זו לו המטרה, המטרה היא הרבה יותר גבוהה מזה.
<רונית דודאי: עצם העובדה שהם נמצאים בתוך הקהילה ומתחילים את ההתנסות הטובה הזאת, זה כבר מאפשר איזושהי קפיצת מדרגה.
<רונית דודאי: אני מעדיפה את זה, סליחה, על מה שאני אומרת כרגע - - -
תמר זנדברג: אבל רגע, רונית, יושב פה אבא של – אתה מרגיש שהיום , יחסית למצב הקודם, המצב שלו השתפר או התדרדר?
<א': המצב של הבן שלי השתפר, אבל המצב של הבן שלי השתפר כי תחילת הדרך שלו הייתה במרכז יום.
<רונית דודאי: אני לרגע לא אומרת שלא חסר אל הקומפוננט הטיפולי, אני לרגע לא אומרת.
<רונית דודאי: להפך, אני גם חושבת שזה דבר שלפעמים נזרק על מערכת השיקום והוא לא צריך להיזרק על מערכת השיקום.
<רונית דודאי: צריך להיות עוד סוג מסוים של התערבות, שהייתה במרכז יום, שהיא יכולה בהחלט ללוות אחר הצהריים.
<רונית דודאי: היא צריכה להיות, היא צריכה להתממש עבורו.
תמר זנדברג: טוב, בואו נעבור הלאה, יש פה עוד המון אנשים שאנחנו רוצים לשמוע אותם.
תמר זנדברג: תודה אורי.
תמר זנדברג: אביבה, אחרי זה לאוניד.
<קריאה: אפשר רק להתייחס לנושא?
תמר זנדברג: שניה, אם כל דבר אנחנו נתייחס אז אנשים – יש כאן עוד אנשים שרוצים להציג לנו.
תמר זנדברג: אתן כאן בסוף, לכל מה שיהיה, תתייחסו לסל הכללי.
תמר זנדברג: אביבה, אחריה לאוניד.
<אביבה וולף: יש לי כמה נקודות תוך כדי.
<אביבה וולף: אני אתחיל ואספר לכם על מה שאנחנו עשינו בשנה האחרונה.
<אביבה וולף: בעצם אני הגעתי לבית חולים, זה מרכז לבריאות הנפש באר יעקב-נס ציונה.
<אביבה וולף: אני יושבת פיזית בנס ציונה, ובעצם הביא אותי לשם פרופסור לבקוביץ' כדי להקים מערך של תחלואה כפולה, שזה ברמת יזמות שלו.
<אביבה וולף: לא היה – אין מחויבות, אף אחד לא מדבר על זה.
<אביבה וולף: הוא היה קרוב לזה בצורה – הסגן הקודם שלו היה דוקטור זיו כרמל שגם היה פה אתנו בוועדות, אז הוא הכיר את הנושא .
<אביבה וולף: הוא באמת נתן לזה גיבוי חריג ביותר ממה שאני מכירה, ואני כבר בערך עשר שנים מתעסקת בתחום.
<אביבה וולף: בגדול, הוא אמר לי: תעשי מה שצריך, אנחנו הולכים על רצף, אנחנו עושים מערכים.
<אביבה וולף: בכלל, זאת שיטת עבודה של כל בית החולים, יש מערך לטיפול בנשים, מערך של פסיכוגריאטריה, ועכשיו הוא אמר לי לפתח מערך לתחלואה כפולה, שזה אומר מרמת מחלקה, אשפוז יום, מרפאה, ובעניין של התחלואה הכפולה נכנס גם העניין של המשפחות והשיקום שאנחנו מתחילים בשיתוף פעולה עם סל שיקום ועם הרווחה של האזור שלנו.
<אביבה וולף: זה ממש פגישות ועבודה קונקרטית.
<אביבה וולף: זאת הייתה התכנית.
<אביבה וולף: עכשיו, אחרי שנה, מה שקיים כבר זה – קודם כל אנחנו עושים הפרדה באשפוז בין גברים לנשים.
<אביבה וולף: אני רוצה לציין שהמחלקה היא מחלקה פסיכיאטרית.
<אביבה וולף: אם אתה קורא לה תחלואה כפולה, אי אפשר לעשות אותה.
תמר זנדברג: מאיזו בחינה?
<אביבה וולף: טופס 17, קופות.
<אביבה וולף: אז היא מחלקה פסיכיאטרית, שנכון להיום יש לה 15 מיטות – זו מחלקה של 30 מיטות, 15 מטופלים הם מטופלים גברים כרוניים, שבהדרגה הם עוברים למחלקה שנבנית לטובת זה.
<אביבה וולף: את הנשים העברנו כבר, ואז התפנה לנו אגף במחלקה של 15 מיטות.
<אביבה וולף: המחלקה נפתחה לפני חודש וחצי, חודש, משהו כזה.
<אביבה וולף: 15 מיטות נפתחו, 15 מיטות מאוכלסות.
<אביבה וולף: יש רשימות המתנה.
<אביבה וולף: כשאנחנו בעצם מקבלים אנשים שהם פסיכוטיים, במצב פסיכיאטרי לא תקין אבל בהסכמה.
<אביבה וולף: בהתחלה אמרו: אין מצב, את לא ממלאה, איך אחד כזה יסכים?
<אביבה וולף: הם מסכימים.
<אביבה וולף: אני רוצה להגיד לכם שבחודש הזה עזב אחד, והם מאושפזים כבר חודש בהסכמה.
<אביבה וולף: זה מדהים, אין לי איך לתאר.
<אביבה וולף: אני נכנסת למחלקה, אין לי אוצר מילים אפילו לתאר את זה כי זה חבר'ה שאני מכירה אותם מ-10 אשפוזים, מכפיות, מצווים.
<אביבה וולף: אנשים אם היו מגיעים למיון היו מתעצבנים עליהם מאוד.
<אביבה וולף: הם נמצאים, ואי אפשר להסביר את זה בכלל, וזה בהסכמה.
<אביבה וולף: אנחנו החלטנו שאנחנו מקבלים רק בהסכמה.
<אביבה וולף: מה אנחנו עושים לטובת העניין?
<אביבה וולף: כשהם מאושפזים בכפייה, אנחנו – יש בתוך בית החולים גרעין של צוות של תחלואה כפולה, שזה עובדת סוציאלית שעבדה ביפו ועברה איתי, יעל האחות האחראית שהיא קיבלה זה מהפיכה בבית חולים מה שעשו, יש לה תקן מרכזת תחלואה כפולה מהנציבות.
<אביבה וולף: אין את זה, היא הראשונה.
<אביבה וולף: תודה לאל שיש את הרשות ואת חגי, אז יש לנו גם מדריך ומטפל משפחות שמטפל במשפחות.
<אביבה וולף: בעצם הם מדריכים את כל אותם אנשי מקצוע שפזורים בבית החולים בנושא הזה.
<אביבה וולף: כשמתאשפזים הפסיכיאטריים בלי תחלואה כפולה, לדעתי 60% מהאשפוזים, הם מפוזרים במחלקות ואז אנחנו – הם כבר לאט לאט יתחילו להפנים בבית חולים, הם יוצרים קשר עם יעל, עם האחות.
<אביבה וולף: היא, ענבל העובדת הסוציאלית או אני מגיעות למחלקות, בודקות את המטופל, נותנות להם ייעוץ- - -
תמר זנדברג: באיזה מחלקות?
<אביבה וולף: הרגילות.
<אביבה וולף: לא, נס ציונה- באר יעקב.
תמר זנדברג: אה, בבית החולים שלכם.
תמר זנדברג: יש מחלקות אחרות- - -
<אביבה וולף: שני בתי חולים.
<אביבה וולף: יש 15 מיטות תחלואה כפולה וכל השאר, 400 ומשהו מיטות.
<אביבה וולף: יש מחלקת נשים, אני תכף מדברת על הנשים.
<אביבה וולף: עושים את הייעוץ, ואז לאט לאט – אלף, הם מכירים אותנו, ואז כשהם באים הם תוך כדי האשפוז יכולים לבוא לקבוצה של התחלואה הכפולה במרפאה, והם כבר מכירים את הפרצופים.
<אביבה וולף: גם אם הם לא באים, אז הם כבר ראו, אז זאת לא פעם ראשונה.
<אביבה וולף: מצדינו, גם פעם עשירית תופסת, אין שום בעיה.
<אביבה וולף: אין מצב שמישהו יבוא והוא לא יתקבל.
<אביבה וולף: עכשיו גם אם הם נוחתים, יש להם נטיית נחיתה, כי התור הוא תורים.
<אביבה וולף: אז יודעים במרפאה, יודעים במיון, יודעים בכל מקום שכשמגיע מישהו עם תחלואה כפולה שממש רוצה טיפול – וזה קורה, אז הוא בסדר עדיפות עליונה.
<אביבה וולף: זה גם אנשים שנשארים, אף אחד מהצוות לא עובד לפי שעון, נגיד את זה ככה.
<אביבה וולף: אז אנחנו מגייסים אותם לטובת זה.
<אביבה וולף: יש כאלה שעוברים – נגיד יש אחד שהיה חודשיים באשפוז רגיל, ועבר אלינו למחלקה החדשה שזה היה כאילו לא יכול להיות, מה הוא יסכים?
<אביבה וולף: הוא נמצא חודש, הוא עבר סל שיקום, בסל שיקום – זה עכשיו שיתופי הפעולה.
<אביבה וולף: מה שאנחנו עשינו לפני בערך חודש, ישבנו עם המרכזת באזור, עם רותי, ועם המרכזת של הרווחה, גם עופרה הייתה ממשרד הבריאות.
<אביבה וולף: ישבנו קבוצה, כל מיני, והחלטנו על איזשהו סטנדרט.
<אביבה וולף: עם זה הלכנו לוועדת סל שיקום.
<אביבה וולף: עכשיו, בגלל שאנחנו באמת כל הזמן לומדים, כי גם הפרויקט הזה הוא פיילוט, אז בסל שיקום עלו כל מיני הסתייגויות.
<אביבה וולף: לקחנו את זה לתשומת ליבנו ועשינו – נגיד, ביקשו מההוא של החודש שייצא לעבוד קודם.
<אביבה וולף: אז הוצאנו אותו לעבוד כדי שהוא יקבל את האישור לדיור.
<אביבה וולף: שניים מהם, כדי שבאמת יקבלו את – שיכנסו לעניין של הדיור והשיקום, חברנו לרווחה, כי הם יציבים ומתאימים לרווחה.
<אביבה וולף: ברווחה עופרה משתפת פעולה בצורה מדהימה, אני רוצה להגיד.
<קריאה: איריס.
<אביבה וולף: לא, עופרה מרחובות.
<אביבה וולף: איריס, אין דברים כאלה, אבל עופרה, אני רוצה לציין שהיא משתפת פעולה וזה לא טריוויאלי.
<אביבה וולף: היא אישרה את שני החבר'ה האלה.
<אביבה וולף: עכשיו בדצמבר תהיה וועדה חוזרת, ואז הם ייכנסו ואני מניחה - - -
<קריאה: ייכנסו לאן?
<אביבה וולף: תהיה להם גם דירה וגם טיפול יום ברווחה.
<אביבה וולף: אנחנו עושים שילוב שהוא באמת נדיר, סל השיקום שאישר את הדירה שנפתחה ממש עכשיו, בטיפול יום הם יהיו בגלל שה – מבחינה פסיכיאטרית, מספיק להם פעם בחודש לדעתי.
<אביבה וולף: אז הם יהיו אצלי במעקב פעם בחודש, פלוס קבוצה של הבוגרים שאנחנו עושים אחרי הצהריים.
<אביבה וולף: שאר טיפול היום יהיה ברווחה שהם כבר התקבלו.
<אביבה וולף: זאת דוגמה של עבודה, וזה ממש חדש.
<אביבה וולף: עם זאת, עדיין יש בעיות בסל שיקום, לכן מה שהחלטנו – מחר בבוקר אני נפגשת עם רותי המרכזת, כדי שנעשה את זה אפילו עוד יותר מולקולרי, כי לא תמיד יאשרו לי את אשפוז כזה ארוך כדי ליצור את כל הסיפור הזה.
<אביבה וולף: זה מתבסס על זה, באמת, שהיום כבר כולנו מכירים אחד את השני, וכשמבטיחים אז באמת עומדים מאחורי זה.
<אביבה וולף: זה לא: אל תדאג, יהיה בסדר.
<אביבה וולף: זה ממש – כשאני ביקשתי מרותי פגישה דחופה לפני הוועדה הבא, שלא תהיה בעיה, והלו"ז הוא באמת בעייתי, אז אנחנו נפגשות מחר ב-8:00 בבוקר.
<אביבה וולף: החלטנו שמי שרוצה יכול להצטרף, ואנחנו נסגור את זה כדי שלא יהיו דרמות בסל שיקום.
<אביבה וולף: זו מהפיכה, באמת.
<אביבה וולף: עכשיו, אז יש את המחלקה, יש כאלה שאנחנו רוצים להעביר להוסטלים, אנחנו צריכים לשחרר, לראות איך הם בחוץ, אז הם עוברים לאשפוז יום.
<אביבה וולף: הם מגיעים לכל הפעילות שיש במחלקה, יש לו"ז מהבוקר עד הערב.
<אביבה וולף: הם יישנו בבית.
<אביבה וולף: נעבור את התהליך הזה, הוא לא יהיה ארוך בגלל אילוצים של הקופות.
<אביבה וולף: אז הם יעברו לקהילה והם יהיו במעקב במרפאה אצלנו.
<אביבה וולף: כל אחד שמתאשפז, יש לו או ליווי נקודתי או קצת יותר ארוך, לא ארוך מידי, של כל העניין המשפחתי.
<אביבה וולף: אם המטופל מאשר, נפגשים עם המשפחה, מגיעים לאיזשהו סידור והבנות.
<אביבה וולף: חוץ מזה, בזכות הרשות יש לנו קבוצה של פעם בשבוע אחרי הצהריים כבר ארבעה חודשים, מ-17:00-19:00, שיעל ואני הנחנו אותו ועכשיו אבי שהגיע מהרשות גם הצטרף.
<אביבה וולף: זה בעצם פתוח לכל ההורים שהילדים שלהם סובלים מתחלואה כפולה, לא משנה אם הוא מאושפז או לא מאושפז, לא צריך טופס 17 ולא כלום, פשוט להגיע לקבוצות והם מקבלים שם גם את ההכלה וגם את ההכוונה והידע.
<אביבה וולף: זה משהו שעומד בפני עצמו, לא קשור ל – לא צריך להיות מאושפז או להיות במרפאה בשביל להיות בקבוצה.
<קריאה: יש גם קטינים?
<אביבה וולף: לא, אצלי זה מעל גיל 18.
<אביבה וולף: לגבי נשים, החזון הוא שיהיה את אותו line גם לנשים.
<אביבה וולף: נכון להיום, יש בבאר יעקב מחלקה רגילה של נשים, סגורה-פתוחה.
<אביבה וולף: יש שם קבוצה שענבל העובדת הסוציאלית מעבירה, של תחלואה כפולה, שיש שם לא מעט, באופן באמת מפתיע, נשים שהן עם תחלואה כפולה.
<אביבה וולף: כשיש לנו מקרים – בדרך כלל אלו מקרי קיצון, שאנחנו בשיתוף פעולה עם הרווחה או משהו קרה איפשהו, אזעקות כאלה, אז אנחנו מאשפזים שם.
<אביבה וולף: אני רוצה להגיד שאנחנו לא אזוריים בכלום.
<אביבה וולף: כל מה שקשור לתחלואה כפולה, אין אזוריות.
<אביבה וולף: יש לנו היום בתחלואה כפולה מאילת, מנצרת, מנהריה, כולל סיפור הנשים.
<אביבה וולף: אז אנחנו עושים את בדיקת הרעלים כבר במחלקה, והרווחה ממשיכה משם לגבי הקהילה.
<אביבה וולף: זה המערך שנבנה עכשיו.
<אביבה וולף: אני רוצה – יש לי ככה מהשטח, אם כבר כל הגדולים פה.
תמר זנדברג: אביבה, משפט אחרון, אני רוצה לעבור הלאה, דברי.
<אביבה וולף: לנשים יש בעיה, יש מעט מאוד מיטות בקהילות.
<אביבה וולף: יש לי מישהי שבדרך נס היא יציבה, היא הייתה ברחובות בלי סוף, משפחה נורמטיבית לחלוטין.