GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: אני רק רוצה לדעת אם היום בעצם אם סטודנט או נגיד היא סיפרה על זה שסטודנטים באו אליה – בעצם היום ההתאחדות אין לה איזשהם כלים שבאים ואומרים היום לסטודנט – או סתם סטודנטים באים ומספרים על מישהו כמו שהיא אמרה.
מירב בן ארי: אין היום כלים בתוך הקמפוס להתמודד עם התמכרויות של סטודנטים.
מירב בן ארי: בכלל, גם אלכוהול נגיד.
30696: אני לא רגיל להגיד שאין לנו כלים לעשות משהו, אבל אני אגיד – יכול להיות שזה גם משהו שצריך להגיע לאגודות.
30696: כלומר, אם סטודנט בתוך הקמפוס ויש צרה שחברים שלו רואים, יש גם למי לפנות בקמפוס עצמו, לדקנט סטודנטים, גם לפנות לאגודת הסטודנטים המקומית ואז לראות.
30696: אני מודה, אין לנו איזו ערכה מסודרת של מה שאנחנו עושים כשמישהו מגיע, אבל יכול מאוד להיות שצריך לבנות משהו.
30696: לצורך העניין, אני לא משווה, אני רק אומר באופן כללי, כל נושא הטיפול בהטרדות מיניות, יש המון היצע של כלים למה עושים.
30696: אגודת הסטודנטים יודעת בדיוק מה עושים כשפונים אליה.
30696: מוסד אקדמי יודע מה הוא עושה – אנחנו שואפים שתהיה ידיעה.
30696: אותו דבר אפשר לעשות גם בנושא הזה, ולצאת למהלך שהוא לא רק סקר, אלא גם כלים.
חגית בוני נח: אני רוצה התייחסות רגע- - -
מירב בן ארי: כן, רגע, שניה.
מירב בן ארי: תתייחסי גם בסוף, כי יעלו כאן עוד כמה דברים, בסדר?
מירב בן ארי: אז תרשמי לך.
מירב בן ארי: חברת הכנסת עליזה לביא.
עליזה לביא: קודם כל, גילוי נאות, אני שנים הייתי בוועד המנהל של כפר איזון מאז שכפר איזון התחיל, יחד עם עומרי פריש.
עליזה לביא: אצל עומרי זה היה חלום, הוא ראה הרבה מאוד צעירים שגם הגיעו מהטיול הגדול בחו"ל וישר אושפזו בכפייה, וגם סטודנטים שניסו את הדברים הפשוטים, הכי פשוטים שיש.
עליזה לביא: אתה לא יודע מה ההשלכות, ואיך זה קורה.
עליזה לביא: כמי שרואה מקרוב באמת אנשים שהיו בצבא בתפקידים מדהימים, כל כך הרבה ידע היה אצור אצלם, ומה קרה להם.
עליזה לביא: אז אני באמת במקום הזה מאוד מוכוונת, ולא קל לי עם הנתונים האלה.
עליזה לביא: חייבת לומר, מאוד לא קל לי.
עליזה לביא: אני מבינה שיש היום אולי איזשהו תרגום, אבל באמת המחקר הזה נותן לנו גם לזהות איפה זה יותר ואיפה זה פחות.
עליזה לביא: אני כן חושבת, היה לנו דיבור עוד כשהייתי בכפר, זה באמת לבוא עם הצבא ביום האחרון ככה כשנותנים את הכלים לחבר'ה לפני שחרור, הכנסנו גם סדנאות.
עליזה לביא: המקום הזה של המודעות, המקום הזה של ההבנה, של האחריות שלך.
עליזה לביא: יותר מזה, לך אני מספרת שאחרי זה כשלמדנו את זה גם מבחינה מגדרית, גילינו שהפגיעה אצל הבנות היא הרבה יותר חמורה גם פיזית, מה קורה להן תוך כדי אחר כך.
עליזה לביא: באמת החששות האלה מאוד גדולים.
עליזה לביא: שורה שניה שאני יכולה להגיד, זה שאני מלווה את גיסתי שמתמודדת עם מחלת הסרטן שנים טובות, ובשנים האחרונות – בשנה האחרונה זה מאוד החריף.
עליזה לביא: היא התחילה להשתמש בקנאביס רפואי.
עליזה לביא: היא התחילה להשתמש בקנאביס רפואי אחרי החלטה שלה שהיא רוצה להמשיך – יש לה ילדים קטנים.
עליזה לביא: אני רואה מה זה עושה, כלומר אני רואה את זה מקרוב.
עליזה לביא: את היתרונות וגם – איך היא אומרת לי?
עליזה לביא: אם אני רוצה להמשיך לעבוד בחדות כמו שאני רוצה, אז אני עושה את המאמץ של למנן את זה.
עליזה לביא: המקום הזה וההשפעות, ואנחנו מדברים היום על המקום של ההשכלה האקדמית.
עליזה לביא: רכישת ההשכלה.
עליזה לביא: יש פה כנראה מצוקה, יש פה מצוקה שצריך לבוא ולפענח אותה.
עליזה לביא: אני קוראת לכם – אתה יודע, הרבה פעמים אנחנו מדברים שהשוליים יודעים לעזור לעצמם יותר משהמרכז בא ואומר מה.
עליזה לביא: אתם באמת בניתם בהתאחדות – זה כבר לא רק איך אמרתם אתמול?
עליזה לביא: זה לא רק להכין קפה.
עליזה לביא: זה כבר לא בואו נעשה קפה.
עליזה לביא: אתם בתוך עמכם יושבים, בואו נעשה את זה ביחד.
עליזה לביא: אני מבינה ואני לא אחזור על עמדותיי בעניין הזה של הלגליזציה ומה זה ואיך זה, אבל כשאנחנו מזהים פה קבוצה מאוד מסוימת, צריך לבוא ולראות איך מדברים איתה, איך אומרים את הכל בצורה גלויה מההתחלה, שהמידע יהיה קיים.
עליזה לביא: יותר מידיי אנשים נופלים בדרך.
עליזה לביא: יותר מידי אנשים נופלים בדרך.
עליזה לביא: אז מהמקום הזה, לכאורה, של לבוא ולקחת את זכות הבחירה והחופש וכולם מרשים לעצמם, והמקום הזה באמת של לנבא מה עלול להיות.
עליזה לביא: אני חושבת שאקדמיה זה הצומת האחרון שבו אנחנו יכולים לדבר, להנגיש את הידע.
עליזה לביא: זה גם שייך למעורבות חברתית.
עליזה לביא: ככל שאנשים מעורבים חברתית יותר, ואם אתה שולח אפילו אנשים להתנדב במקומות מסוימים, אתה עושה את ההסברה הכי טובה שיכולה להיות.
מירב בן ארי: תודה עליזה.
מירב בן ארי: המשרד לביטחון פנים, אתן רוצות להתייחס?
מירב בן ארי: יש לכם איזושהי עבודה בקמפוסים, איזושהי נגישות?
מירב בן ארי: יש 65 מוסדות אקדמיים במדינה.
מירב בן ארי: יש לכם איזשהו מידע?
מירב בן ארי: משהו שקשור לסטודנטים?
מירב בן ארי: אירועים של סטודנטים?
קרן לרנר: שמי קרן לרנר, אני ראש חוליית מחקר סמים בחטיבת המודיעין של המשטרה.
קרן לרנר: אנחנו לא מתעסקים בסטודנטים כאוכלוסייה ייחודית, אבל אני כן יכולה להגיד שמעגל המשתמשים בקנאביס הולך ומתרחב באופן כללי בציבור.
קרן לרנר: זה יכול לנבוע מכמה סיבות, כמו שאמרה מהרשות למלחמה בסמים, אם זה קשור לתפיסת המסוכנות שהולכת ופוחתת, ובכל הנוגע לקנאביס לצרכים מסוימים ששוב, אנחנו כמשטרת ישראל, מי שצריך מזור וצריך לעשות שימוש בקנאביס לצרכים רפואיים, אנחנו בעד, כן?
קרן לרנר: מי שיכול להקל על עצמו באמצעות הדבר הזה – אני מדברת רק על קנאביס לצרכי פנאי.
קרן לרנר: אני אומרת, יש ירידה בתפיסת המסוכנות.
קרן לרנר: יש כרסום בהרתעה.
קרן לרנר: אנחנו רואים ענישה מאוד מקלה.
מירב בן ארי: אני חייבת לשאול אותך משהו.
מירב בן ארי: עזבי רגע את האוכלוסייה הכללית.
מירב בן ארי: נגיד יש אירוע גדול של סטודנטים, אוקי?
מירב בן ארי: כולם מכירים את האירוע הזה, יש אירוע ענק.
מירב בן ארי: שוב פעם, אני חלילה לא רוצה להתעמר בחיי הסטודנטים, אבל אם יש שם כמה סוחרים נגיד – בואי, אנחנו כולנו יודעים נגיד שיש פסטיבל עצום של הפאנג'ויה באילת.
מירב בן ארי: עכשיו, עזבי רגע, אני לא נכנסת לחיים של הסטודנטים, אבל אם יש שם מסחר – לא מעניין אותנו אותו אחד שמעשן ג'וינט, אבל אם יש שם סחר, וזה מקומות שמראש יודעים – את אומרת שאת מהמודיעין של המשטרה, אתם עובדים שם?
קרן לרנר: בוודאי.
מירב בן ארי: כי זה מוכוון סטודנטים, זה לא אוכלוסייה כללית שבאה לנופש באילת.
קרן לרנר: יש כל מיני אירועים חברתיים באמת שאנחנו יודעים שהולך להיות שם סחר או שימוש נרחב בפרהסיה בסמים, בהחלט יש נוכחות משטרתית והם מבצעים את העבודה שלהם כנדרש.
קרן לרנר: אנחנו אוספים על זה מודיעין, אנחנו מכירים את המסיבות האלה.
קרן לרנר: יש לנו גם מודיעין גלוי מאוד נרחב במשטרה שעוקב אחרי הדברים האלה, ואנחנו בהחלט שולחים לשם כוחות משטרה שיאכפו ויעשו את העבודה.
קרן לרנר: אני רק רוצה, אם אפשר עוד הערה אחת.
קרן לרנר: במדינות שבהן יש שימוש נרחב בקנאביס ויש לגליזציה, יש 8 מדינות כאלה בארצות הברית כידוע לכם, אנחנו רואים של תחלואות חברתיות מאוד מטרידות כמו עלייה מאוד גדולה בתאונות דרכים קטלניות תחת השפעה של הסמים - - -
מירב בן ארי: עזבי, אני לא מתעסקת עכשיו בדיון על לגליזציה.
קרן לרנר: אבל בהיבט של הסטודנטים, ככל שהמעגל מתרחב וגם הזכירו את זה פה, רואים נשירה מאוד גדולה של סטודנטים ממערך הלימודים, וזה משהו שאני חושבת שצריך מאוד להטריד אותנו.
30696: יש על זה נתונים?
מירב בן ארי: באותן מדינות שיש בהן לגליזציה את רואה נשירה?
קרן לרנר: יש נשירה היסטרית, עלייה מאוד גדולה של נשירה של סטודנטים.
קרן לרנר: אפשר לראות את זה בדו"חות פדרליים של ארצות הברית.
קרן לרנר: זה מאוד מטריד ומאוד מדאיג.
עליזה לביא: בואי נגיש מחקר לממ"מ, נבקש לבדוק את זה.
עליזה לביא: זה מאוד מעניין.
מירב בן ארי: בסדר גמור.
מירב בן ארי: רצית להתייחס?
חן גרינברג: אהלן, קוראים לי חן גרינברג, אני יושב ראש אגודת הסטודנטים במכללת ספיר.
מירב בן ארי: ספיר ממש מככבים היום.
חן גרינברג: כן?
חן גרינברג: למה?
מירב בן ארי: לטובה.
חן גרינברג: אני אגיד ככה, קודם כל האגודה אצלנו רכשה ביחד עם המכללה לפני שבוע-שבועיים מן מאפרה מגניבה, חדשנית כזו, שאנחנו תלינו אותה במרכז הקמפוס.
חן גרינברג: כל פעם אנחנו מחליפים שאלה בוערת אחרת, ואז סטודנטים זורקים את הבדלים בפנים.
חן גרינברג: זה רעיון מגניב כזה.
חן גרינברג: השאלה הראשונה ששאלנו הייתה לגבי לגליזציה.
חן גרינברג: אז כמובן שהרוב בעד.
חן גרינברג: אני חושב שאתם צריכים להכיר יותר את השטח.
חן גרינברג: הרגיש לי שהנתונים שהצגתם קצת מנותקים מהמציאות.
חן גרינברג: אני חושב שהרבה יותר משתמשים ממה שהצגתם, דרך אגב - - -
מירב בן ארי: אני ורק אמרנו את זה.
חן גרינברג: אני אספר מקרה אחד.
חן גרינברג: קודם כל, בתור אחד שעישן בעצמו - - -
מירב בן ארי: אבל איך קוראים לך, שוב?
חן גרינברג: חן.
מירב בן ארי: חן, תשמע.
מירב בן ארי: אנחנו יש לנו לפעמים נטייה, אני משווה את זה לפייסבוק, להסתכל על הפיד שלנו ולחשוב שככה מתנהל העולם.
מירב בן ארי: אז אני רק רוצה להגיד הערה, שמה שקורה אצלך בספיר ואתה תכף תספר, זה לא מעיד, לצורך העניין, על מה שקורה במכללה לחינוך של לוינסקי או באוניברסיטת אריאל.
מירב בן ארי: זאת אומרת, אין לי ספק שהנתונים יותר גבוהים, אבל תוואי הסטודנטים שונה ממקום למקום.
חן גרינברג: ברור, אמר את זה רם ואני מסכים איתו לגמרי.
חן גרינברג: אני מדבר רק בשם הקמפוס שלי.
חן גרינברג: אני אישית, דרך אגב, מתנגד, למרות שהייתי קצת פעם ניסיתי, פעם פעמיים.
חן גרינברג: אני אישית מתנגד, אבל זה נושא אחר.
חן גרינברג: אני רוצה להגיד משהו.
חן גרינברג: שאלת את משרד הפנים אם יש להם נגיעה בקמפוסים.
חן גרינברג: אני יכול להגיד לך שאני התמודדתי במהלך הקדנציה שלי עם בעיה.
חן גרינברג: יש לנו מרכז בשדרות שהסטודנטים בספיר הפריחו אותו ב-5 השנים האחרונות.
חן גרינברג: נולדו פאבים ומסעדות, וממש אזור שתגיעי לשם ותתלהבי.
חן גרינברג: אני נתקלתי כמה פעמים בפשיטות של בלשים על סטודנטים שעישנו ג'וינט.
חן גרינברג: סטודנטית לעבודה סוציאלית, בלי עבר פלילי, בלי תיק, בלי דו"ח תנועה, פתחו לה תיק במשטרה.
חן גרינברג: אני אישית ראיתי את זה איך שני בלשים קופצים עליה, תופסים אותה, היא בוכה מבוהלת, לוקחים אותה למשטרה.
חן גרינברג: פתחו לה תיק פלילי במשטרה על זה שהיא עישנה ג'וינט.
מירב בן ארי: לפני כמה זמן זה היה?
חן גרינברג: בשנה האחרונה, לפני שנה.
חן גרינברג: אני נפגשתי עם מפקד תחנת המשטרה בשדרות, עם סגן מפקד התחנה – אני יותר מכיר את הסגן שהוא בחור מדהים.
חן גרינברג: הצעתי להם, אמרתי להם: בואו, תהפכו את המשטרה לגוף יותר ידידותי.
חן גרינברג: אתם רוצים להשפיע איכשהו?
חן גרינברג: בואו, אני אכניס אתכם לקמפוס.
חן גרינברג: תעשו דוכני הסברה, תעשו קריאטיב יותר חדשני קצת מאשר האלימות הזאת של לקפוץ על סטודנטים, אתם לא תעצרו את הבעיה.
חן גרינברג: קודם כל, זו לא בעיה.
חן גרינברג: אתם לא תעצרו את התופעה הזאת של עישון סמים בקרב סטודנטים, זה לא ייעצר.
עליזה לביא: רק לדבר על זה, אנחנו רוצים לעורר את העניין ולדבר על זה.
חן גרינברג: אני מייחס את זה רק למשטרה.
חן גרינברג: הזמנתי אותם אלינו לקמפוס, אמרתי להם שיבואו לעשות פעילויות הסברה.
חן גרינברג: יש לנו אירועים, יש לנו לפעמים אירועים של 2000 סטודנטים, בואו תפתחו דוכני הסברה, תחלקו עלונים, תסתובבו בינינו, אני אכניס אתכם בכיף.
חן גרינברג: הם לא עשו את זה.
חן גרינברג: אני חושב שזה לא היה תלוי במשטרת שדרות, אני חושב שזה משהו ש - - -
מירב בן ארי: זה משהו שצריך להיות מערכתי.
חן גרינברג: זה משהו שצריך להיות מערכתי.
חן גרינברג: רק משהו אחרון.
חן גרינברג: תבינו את האבסורד הזה, שאצלנו בספיר, אם תראו את דו"ח הצעירים של התאחדות הסטודנטים - - -
עליזה לביא: אתם הכי מעורבים חברתית.
חן גרינברג: אני אישית במשך שלוש שנים, עם ניצולי שואה, עם ילדים בסיכון, עם ילדים עם לקויות, התנדבתי.
חן גרינברג: מלא סטודנטים בספיר עושים את זה, ואז יוצאים לפאב בערב לשתות בירה, אולי לקחת איזה שתי שאכטות, וקופץ עליהם בלש, לוקח אותם באלימות, ופותח להם תיק פלילי.
חן גרינברג: תבינו את האבסורד של זה.
חן גרינברג: רוב הסטודנטים הם לא סוחרים והם לא מעשנים מהבוקר עד הלילה, הם מעשנים ג'וינט מידי פעם.
חן גרינברג: יש לי חברים סטודנטים לרפואה והנדסה, שהם מסיימים את התואר שלהם והכל בסדר.
חן גרינברג: זה קצת מנותק לחשוב שיש הרבה סטודנטים שלא מצליחים לסיים את התואר בגלל סמים ודברים כאלה.
חן גרינברג: אני חושב שאם אנחנו רוצים – אם אתם רוצים לעודד פעילות הסברתית, היא צריכה להגיע מהכיוון המשטרתי, כי ההתאחדות והאגודות לא יתחילו בפעילות הסברה - - -
מירב בן ארי: אני גם חייבת לומר לך שלעשות פעילות הסברה על שימוש בסמים שהיא תהיה אפקטיבית, צריך גורמי מקצוע.
מירב בן ארי: זה לא לשלוח את יו"ר האגודה וזה.
חן גרינברג: אני גם לא אעשה את זה, כי זה לא מייצג את הקהל שלי.
מירב בן ארי: ברור, זה צריך להיות במקום אחר, מקום טיפולי יותר, במקום של להבין גם איפה אתה מגזים, איפה מה שאתה אומר בערב - - -
חן גרינברג: עוד משהו אחרון, והייתי רוצה להגיד את זה למשרד הפנים.
חן גרינברג: אפשר להוריד הילוך קצת עם הסטודנטים.
מירב בן ארי: המשרד לביטחון פנים.
חן גרינברג: המשרד לביטחון פנים, סליחה.
חן גרינברג: אפשר להוריד הילוך, הסטודנטים הם לא סוחרי סמים.
חן גרינברג: זה לא קהל מאיים, זה לא קהל – זה הקהל שבעתיד יוביל את המדינה - - -
מירב בן ארי: דרך אגב, אני שאלתי אותך אם זה היה לפני שנה, כי הם דיי הורידו הילוך בחודשים האחרונים.
חן גרינברג: אז זהו, שלא.
מירב בן ארי: בחודשים האחרונים, אני מציעה שתבדוק.
חן גרינברג: בחודשים האחרונים לא שמעתי, אבל בשנה האחרונה היו לנו כמה מקרים שאני אישית ליוויתי שני סטודנטים לתחנת משטרה באמצע הלילה.
חן גרינברג: זה פשוט לא הקהל יעד שלהם, הם לא אמורים לעשות את זה.
חן גרינברג: אין בעיה, בואו תיכנסו לקמפוסים, תעשו פעילות הסברתית.
חן גרינברג: אתם רוצים לנסות לרכך את התופעה, אבל האלימות והבריונות הזאת זה לא הפתרון.
מירב בן ארי: תודה חן.
מירב בן ארי: אתה רוצה להעיר עוד משהו?
מאור דהן: אני חושב שרק הריטלין הוא לא ב - - -
מירב בן ארי: רגע, מי אתה רק?
מאור דהן: שמי מאור, אני יושב ראש בווינגייט.
מאור דהן: אני חושב שדווקא הריטלין לא צריך להיות בסקר הזה בכלל.
מאור דהן: סמים אותו בקטגוריה אחת עם LSD ו-MD ודברים כאלה, זה קצת מנותק.
מאור דהן: זה קצת ההפך התפקיד שלו.
חגית בוני נח: הוא פספס, אמרנו שריטלין, מתילפנידט הוא בפקודת הסמים.
מאור דהן: כן, אבל זה לא כמו סמים שאתה עושה בשביל להתנתק מהמציאות או ליהנות.
מאור דהן: זה סמים שאתה עושה כדי ללמוד ודברים כאלה.
חגית בוני נח: האמת שהרוב עושים את זה באמת כדי ללמוד, אבל יש חבר'ה שפשוט כותשים את זה, עושים שורות - - -
מאור דהן: זה באמת בשוליים בתחנה המרכזית, אבל מי שבאמת לומד ולוקח ריטלין זה לא בשביל לבוא למבחן מסטול.
חגית בוני נח: אני יכולה שניה להתערב?
חגית בוני נח: אני רוצה רק לומר שכשהייתי ברשות הייתי אחראית על פרויקט סטודנטים, ועם אלון גאייר אנחנו פתחנו במכללת ספיר בפעם הראשונה, זה עלה – עשו שם קבוצות של מניעת עישון סיגריות, ופתאום עלה שהבעיה שחבר'ה רוצים להפסיק לעשן קנאביס ולא מצליחים.
חגית בוני נח: אז אלון, עם כל התעוזה שלו, הדיקן, אמר:
חגית בוני נח: אני עושה עכשיו סדנה – הוא היה מוכן לצאת, והוא זכה בחלקו לתגובות חיוביות ובחלקו לזה, אבל נרשמו לסדנה שמונה סטודנטים שרצו להיגמל.
חגית בוני נח: בסוף בפועל הגיעו ארבעה.
חגית בוני נח: פתחנו את הסדנה הזו לארבעה שאמרו שהם מזהים על עצמם – כי הרבה מאוד בתחושה של הכחשה, אני לא אומרת.
חגית בוני נח: רוב הסטודנטים באמת אין להם בעיה, אוקי?
חגית בוני נח: אבל יש כאלה שכן, ואותם צריך לזהות ולבודד, והוא עשה שם סדנא באמת בקטע של כמו שעושים לסיגריות, רק בנושא של קנאביס.
חגית בוני נח: זו הייתה הצלחה גדולה מבחינתי, אפילו שהגיעו רק ארבעה.
חגית בוני נח: זה אומר שיש אנשים שיש להם - - -
מירב בן ארי: חגי, אתה רוצה להוסיף משהו?
מירב בן ארי: חוץ מספיר, לא הייתה עוד דוגמה כזו של התערבות של הרשות?
חגי ברוש: היו דוגמאות, וחגית ריכזה את הפעילות הזאת.
חגי ברוש: כרגע אנחנו יושבים ברשות החדשה על תורת ההפעלה, מן הסתם תהיה התייחסות גם לעניין הזה.
חגי ברוש: אני הייתי מציע ליושב ראש אגודת הסטודנטים, באמת לבדוק אפשרות לשיתוף פעולה עם הרשות, להוציא מכתב לדני שחר ראש הרשות לקיים פגישה.
חגי ברוש: אני חושב שזה יהיה חשוב מאוד.
חגי ברוש: אני רק רוצה להגיד שביחס למה שקורה בנושא הקנאביס בארץ, אז הגידול שראינו או חווינו פה מ-2003 לעכשיו, הוא מינורי באופן יחסי.
חגי ברוש: זאת אומרת, אוכלוסיית הסטודנטים לאורך 30 השנים האחרונות תמיד הייתה בהיקף צריכת קנאביס גבוה באופן משמעותי מהממוצע הארצי.
חגי ברוש: מה שקרה עכשיו זה שבאמת דווקא אצל הסטודנטים זה גדל באופן, אני יודע מה, בשליש.
חגי ברוש: אבל בארץ יש לנו קבוצות אוכלוסייה לפי אותו סקר שחגית ציטטה, שככמות השימוש שם עלתה פי 4 ופי 5.
חגי ברוש: זאת אומרת, אם לוקחים לדוגמה אוכלוסיות של גילאי 18-21, או גילאי 22-25, אז אנחנו רואים שהתוצאות הן הרבה יותר קשות, מובהקות בכלל הצעירים.
חגי ברוש: אנחנו כרגע במשרד יושבים באמת על תכנית שתהיה מבוססת רוחבית, תתמקד בנוער וצעירים, הבעיה המרכזית שלנו.
מירב בן ארי: אז אולי חשוב לשתף את ההתאחדות?
חגי ברוש: אני אומר כאן ועכשיו שאנחנו נשמח לכל שיתוף פעולה.
חגי ברוש: אני באמת ממליץ לפנות בצורה מסודרת, לתאם ישיבה מסודרת אתנו, בהיבט שלי לדוגמה, בהיבט של הטיפול ובהיבט של המניעה.
חגי ברוש: נוכל לקדם את זה.
חגי ברוש: אם זה יבוא גם מכם - - -
מירב בן ארי: עוד הערות?
מירב בן ארי: רק הערה אחרונה, חגית.
חגית בוני נח: בעבר היה לנו שיתוף פעולה עם כל התאחדויות הסטודנטים וגם דרך ההתאחדות החזקנו ממש סטודנטים מלגאים שם, שיעשו מלגה כללית, כולל גם עם הרשות לבטיחות בדרכים, ועשינו שם פעילויות בימי הסטודנט ונתנו מלגות לסטודנטים שעבדו דרך הדקנט, וזה פרויקט שפשוט התמסמס.
30696: השבוע דיבר איתי, אני לא זוכר את שם הבחור שהפעיל את זה באוניברסיטת תל אביב, פנה אליי בסוף האירוע כדי שנחזור לשולחן המשא ומתן כדי להחזיר את שיתוף הפעולה.
מירב בן ארי: אז אני אעשה סיכום.
מירב בן ארי: קודם כל, תודה רבה חגית על המחקר, זה היה חשוב מאוד.
מירב בן ארי: היה מאוד מעניין ותודה רבה על הפעילות הזו.
מירב בן ארי: גם לחגי, שאנחנו כבר הרבה זמן ביחד.
מירב בן ארי: חשוב שאתה תכיר את האנשים, כי בסופו של דבר – אני עושה שיתופי פעולה מצוינים עם חגי, וחשוב שגם אתם תהיו שם.
מירב בן ארי: תראו, אני רוצה גם להגיד תודה לנציגים של ספיר ולמשרדים.
מירב בן ארי: דרך אגב, אני חושבת שהתופעה הרבה יותר רחבה בקרב הסטודנטים, אבל יש הבדל, וזה גם מה שאמרתי לחן, יש הבדל בין סטודנטים בין מוסדות למוסדות.
מירב בן ארי: זאת אומרת, הסטודנטים במדינת ישראל הם לא מקשה אחת, ובואו נגיד שיש סטודנטים, סתם, שהולכים לפאנג'ויה כל שנה, ויש סטודנט שאפילו לא יודע מה זה פאנג'ויה.
מירב בן ארי: אז אי אפשר לשים את כל הסטודנטים, מה שנקרא בסל אחד.
מירב בן ארי: מה שכן, אין לי ספק אגב שכמו שחגי גם אמר, שהתופעה כמעט גדלה פי 4 באוכלוסייה הכללית של צעירים, אין לי ספק שבסקר שיעשו ההתאחדות, וההתאחדות יודעת לעשות את זה, אנחנו נראה מספרים גדולים יותר.
מירב בן ארי: כל אחד שיושב כאן מכיר לפחות כמה שהם סטודנטים שזה חלק משגרת חייהם.
מירב בן ארי: מה שלדעתי צריך לעשות כאן, קודם כל צריך לעשות סקר, איזושהי הבנה של מה שקורה ולהציג נתונים.
מירב בן ארי: במקביל, אני מציעה שההתאחדות תשלב עם הרשות, כי אני ואתה לא נופתע שנראה מספרים גדולים יותר.
מירב בן ארי: המטרה שלי היא לא לרדת לחיים של סטודנטים.
מירב בן ארי: באמת, אני גם באופיי אני מודה שתמכתי כל הזמן באי הפללה, קידמתי את זה, אני חושבת שחייבים להפסיק לרדת לחיים של מבוגרים, לתת להם לחיות את החיים שלהם.
מירב בן ארי: אם בן אדם יושב, סטודנט מעשן ג'וינט בסוף היום בצורה מפוקחת עם חבר'ה מבוגרים, צריך להתחיל לשחרר מהחבר'ה האלה, ובטח לא להתנפל עליהם, בטח לא לאסור אותם, כל ההזיה הזאת של להכניס בן אדם נורמטיבי לכלא.
מירב בן ארי: זה הדעות האישיות שלי.
מירב בן ארי: אבל איפה כן?
מירב בן ארי: כשזה מתחיל להיות משהו יום יומי, כשזה מתחיל להיות התמכרות.
מירב בן ארי: כשזה מלווה באלכוהול, בשימוש באלכוהול, שימוש בסיגריות, שימוש באותם חומרים פסיכואקטיביים.
מירב בן ארי: אז איך היא אמרה?
מירב בן ארי: גם החברים באים ואומרים שמשהו לא בסדר.
מירב בן ארי: משהו לא בסדר אצל הסטודנט או אצל הסטודנטית, צריך שתהיה כתובת.
מירב בן ארי: אני לא יודעת כמה בנוח הוא ירגיש לפנות לדיקן.
מירב בן ארי: יש דיקנים מעולים, באמת, ישב כאן דיקן מצוין, לי הייתה דיקנית מדהימה כשהייתי סטודנטית, אבל לפעמים הרבה יותר נוח לפנות לחבר, ושהחבר יפנה למישהו באגודה.
מירב בן ארי: מספיק שיש שלט בכניסה שאומר אם נתקלת, בוא תדבר.
מירב בן ארי: תגיד לנו למי לפנות.
מירב בן ארי: מספיק שהיו"רים – אני, כשניהלתי מרכז לנוער בסיכון, הבאתי את שני הבלשים של המשטרה של המרכז שהיה בהרצליה, הבאתי שני בלשים נהדרים ממשטרת גלילות.
מירב בן ארי: הם באו, עשו שיחה אחת ומה שנקרא יצאו הנערים, כמעט חצי מהם באו ואמרו לי שמשהו השתנה בתפיסה שלהם.
מירב בן ארי: אז אני אומרת, אלף, שיתוף פעולה עם הרשות.
מירב בן ארי: בית, זה לא פוסל שיתוף פעולה עם המשרד לביטחון פנים, לא ברמה של לרדת לחיים של סטודנטים, אבל אולי באמת להכניס לקמפוס, להכניס לקמפוס בספיר את הבלשים שעוסקים במרחב הזה, במרחב של הדרום, שדרות לצורך העניין, לשיחה עם סטודנטים.
מירב בן ארי: להזמין את הסטודנטים אפילו לאירוע כזה בקמפוס, להזמין אותם.
מירב בן ארי: בואו, תשמעו.
מירב בן ארי: הרי כשאני מסתובבת באשפוזיות, מצד אחד אני באמת בעד אי הפללה, אבל מצד שני אני הולכת לאשפוזיות, בואו, חבר'ה, אף אחד לא מתחיל שימוש בסמים מהרואין ואף אחד לא מתחיל מקוק.
מירב בן ארי: אני, דרך אגב, לא מאלה שאומרים שכל מי שמעשן קנאביס בסוף יסיים שם.
מירב בן ארי: אבל אני אומרת שכל מי שסיים שם התחיל בפיצוציות והתחיל בזה.
מירב בן ארי: לכן, מספיק בעיניי שיחה עם בלשים שזו המומחיות שלהם, זה לא התפקיד של יושב ראש האגודה.
מירב בן ארי: מספיק שאתה יודע שאתה בא מההתאחדות, יושב עם מנכ"ל המשרד לביטחון פנים שדרך אגב, גם שם יש לי חברים מאוד טובים.
מירב בן ארי: לחשוב על שיתוף פעולה.
מירב בן ארי: אפילו פעמיים בשנה להכניס את הבלשים לקמפוס, לדבר איתם, לדבר עם הסטודנטים.
מירב בן ארי: ככה זה גם יפחית את המתח בין החבר'ה.
מירב בן ארי: בעניין הטיפולי, זה לדעת שלסטודנט יש כתובת לפנות ולהתקשר, ולהגיד שיש לו חבר שהוא קצת חושש שהוא כבר לא בכיוון.
מירב בן ארי: בסוף אנחנו רוצים לעזור להם, לא למרר את חייהם של הסטודנטים.
מירב בן ארי: אני לרשותך בעניין, בכל העניין של ההתאחדות.
מירב בן ארי: אני מציעה שתדבר עם חגי, כי באמת ייאמר לזכותו, איש מצוין שאנחנו עושים איתו הרבה שיתופי פעולה טובים, מהמקום של ההוליסטי הטיפולי ולא מהמקום של לרדת לחיים של הסטודנטים.
מירב בן ארי: אין לי שום מטרה שבלשים יהפכו את זה, זה לא אוכלוסייה גם כזו, זו לא אוכלוסייה עבריינית.
מירב בן ארי: זו אוכלוסייה נורמטיבית.
מירב בן ארי: מצד שני, צריך לבדוק איפה אפשר כן לעזור וכן לסייע.
מירב בן ארי: לדעתי יש עם מי, פשוט צריך להתחיל לעשות שיתופים.
30696: אני מסכים עם כל מילה שאמרת, למעט העובדה שהוצאת אותי עם מלא משימות.
מירב בן ארי: חכה, אנחנו רק בוועדה השנייה.
מירב בן ארי: אני היום מנהלת כל כך הרבה וועדות, אז יש מלא משימות היום.
מירב בן ארי: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.
תמר זנדברג: הנושא שהועלה על ידי שלושה חברי כנסת לדיון מהיר הוא היעדר שקיפות וחשש להיעדר מינהל תקין בחידה לקנאביס רפואי.
תמר זנדברג: כידוע נושא הקנאביס הרפואי באופן כללי ובפרט היק"ר על שולחן הוועדה באופן קבוע ורציף.
תמר זנדברג: הפעם שמחנו להיענות להנחיה שהועברה אלינו מנשיאות הכנסת בעקבות יוזמה של שלושה חברי כנסת ובראשם חברת הכנסת שרן השכל, שאת יזמת את הנושא ואת הדיון.
תמר זנדברג: בבקשה, תציגי אותו ונפתח את הדיון.
שרן השכל: בוקר טוב לכולם ותודה רבה שהגעתם.
שרן השכל: זמן מה שאנחנו רוצים לקיים את הדיון הזה והוא נוגע לשקיפות.
שרן השכל: אני יודעת שאנחנו מעלים פעם אחר פעם את הבעיות שמגיעות כתוצאה מחוסר שקיפות שבסופו של דבר המטופלים סובלים מכך.
שרן השכל: אני אתן כמה דוגמאות.
שרן השכל: למשל, אנחנו יודעים שכשמונים אחוזים מהבקשות לרישיונות נדחות.
מיכאל דור: שמונים אחוזים מהבקשות מאושרות.
שרן השכל: סליחה.
שרן השכל: הרבה פעמים כאשר החולים מקבלים סירוב, הם לא מקבלים פירוט מדוע בעצם התקבל הסירוב.
שרן השכל: הרבה פעמים כאשר הם אחר כך עותרים לוועדת ערר, גם בוועדת הערר אין איזשהו פרוטוקול או תצהיר מסוים שאותו הם יכולים לקבל ולהבין מדוע הם לא מקבלים את התרופה שלהם.
שרן השכל: אני חושבת שהאמת היא שחבל שיובל לנדשפט לא הגיע היום כי רציתי שנוכל לקבל ממנו כמה תשובות.
שרן השכל: הגיע לידיעתי משהו – ואני לא יודעת אם הוא נכון כי זאת איזושהי כתבה שהועברה אלי מהאינטרנט ולכן רציתי שנקבל תשובות – על כך שבחברת בזלת שהיא בעצם חברה פרטית, יובל לנדשפט יושב בדירקטוריון כנציג המדינה.
שרן השכל: זאת כתבה שהתפרסמה בשבועות האחרונים.
קריאה: זה מידע שהגיע אלינו כהחלטה בעלת תוקף שיפוטי.
תמר זנדברג: תני לחברת הכנסת השכל לסיים את דבריה ואחר כך תוכלי להתייחס.
שרן השכל: השאלה היא האם הדבר הזה הוא באמת קיים כי לדעתי יש כאן ניגוד עניינים מובהק.
שרן השכל: כל העניין של רשות היק"ר שהיא הגוף שאמור לבצע את הרגולציה עצמה והיא בעצם הרגולטור אבל למעשה היא לא רק הרגולטור אלא היא גם בפועל מי שמוציא לפועל את ההנחיות שלה עצמה.
שרן השכל: האם הדבר הזה לא יוצר איזשהו ניגוד עניינים?
שרן השכל: האם יש צורך ביותר שקיפות בגלל שזה המצב הנוכחי או שמשרד הבריאות אומר שזו המציאות הקיימת, זה גם הרגולטור, גם המוציא לפועל ודווקא בגלל שיכול להיווצר ניגוד עניינים, אולי חשוב לבוא ולקיים יותר שקיפות.
שרן השכל: אולי חשוב גם להכניס כמה נציגי ציבור לכל מיני ועדות, אם זה בוועדות ערערים ואם זה בנציבות עצמה של היק"ר עצמו.
שרן השכל: הדיון הזה סובב סביב שלושת הנושאים האלה ואנחנו רוצים לשמוע את התשובות.
תמר זנדברג: נמצאים אתנו דוקטור מיקי דור שאתה סגן מנהל היק"ר?
מיכאל דור: לא.
מיכאל דור: אני יועץ רפואי ראשי.
תמר זנדברג: מנהל היק"ר לא היה יכול להגיע אבל נמצא אתנו נציג בכיר שהוא פרופסור איתמר גרוטו שכאן הוא למעשה בתפקידו כמשנה למנכ"ל משרד הבריאות, כך שזאת בהחלט נציגות בכירה מהמשרד.
תמר זנדברג: אני חייבת לומר ברשותכם, גם דוקטור דור וגם פרופסור גרוטו, לפני שתדברו אנחנו נעשה הפעם הפוך.
תמר זנדברג: נשמע כמה נציגים שנמצאים כאן.
מיכאל דור: בשעה 12:30 אני חייב לצאת.
איתמר גרוטו: גם אני כי יש לי ועדה אחרת.
תמר זנדברג: אנחנו נחתור לסיים עד השעה הזו.
תמר זנדברג: אני רוצה שהדיון הזה יהיה ממוקד.
תמר זנדברג: אנחנו כאן הרבה מדברים על הרפורמה ואני רוצה שנעשה את הדבר הבא.
תמר זנדברג: אני רוצה שנשמע שלושה-ארבעה דוברים בקצרה, כל אחד במסגרת של שלוש דקות, ולאחר מכן אני רוצה שאתם תתייחסו לשני דברים.
תמר זנדברג: האחד, לדברים שיעלו, ושנית, וזה במיוחד אליך דווקא פרופסור גרוטו, כי יש לנו כאן את היק"ר – ואני אומרת את זה עוד לפני ששמענו את הדברים ואני חושבת שזה עומד במוקד הדברים שכל פעם דברים חוזרים ועולים – שמצד אחד היא מתפקדת כסוכנות ממשלתית, כפי שהגדירה את זה חברת הכנסת השכל, כרגולטור, והיא בהתאם לדירקטיבה גם העולמית ובהתאם למה שקיים בהרבה מקומות בעולם, היא גוף שאמור להתוות מדיניות בתחום הקנאביס הרפואי, לתכלל, לארגן ועדות התוויות, להכתיב את כל המדיניות של מדינת ישראל ולדאוג שהיא מתבצע.
תמר זנדברג: אבל יש לה עוד תפקיד והוא בעצם התפקיד המרכזי שלה נכון להיום והוא האישור הרפואי של ההמלצות לקבלת קנאביס רפואי.
תמר זנדברג: הכפילות הזאת, הדואליות הזאת, מייצרת המון בעיות החל מעומס ובירוקרטיה שבאמת נובעת מהעובדה הפשוטה שהתחלנו עם כמה מאות – ונמצא כאן שלומי סבג שבאמת הוא מוותיקי התחום והוא האבא של כל הדבר הזה – ועוד מעט היום מגיעים לשלושים אלף.
תמר זנדברג: בתוך זה כל מיני שיטות הפקסים וכל הדברים האלה שכל פעם חוזרים ועולים, ותכף נשמע אותם שוב.
תמר זנדברג: דבר שני, ואולי יותר מהותי, העקרוני.