GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אפי שפר: אנחנו יותר מתעסקים עם האכיפה בתחום, כמו שציינתי קודם, עם הרשויות המקומיות.
<אפי שפר: אין לנו שום צורך – באמת, אנחנו יכולים תמיד לשתף פעולה עם מי שרוצה, ואם יהיה צורך באמת שהרשויות המקומיות יגיעו למקום אנחנו נפעל ונגיע.
תמר זנדברג: כלומר, בעצם, אפשר כאן להשתמש בקו הזה כדי לייסד איזשהו שיתוף פעולה בין משרד הבריאות למשרד החינוך?
<אלון שרון: יש שיתוף פעולה בהליך הרישוי.
<אלון שרון: בתהליך הרישוי, הנושא של בריאות בבתי ספר, נבדק - - -
<אפי שפר: הוא נבדק תעבורתית, אבל אנחנו לא אחראיים על הנושא הזה.
תמר זנדברג: אה, בסדר.
תמר זנדברג: אני עכשיו מדברת בנושא העישון.
<עירית לבנה: זה לא נכון להכניס – אנחנו רוצים שההתנעה תהיה באמצעות, כמו שאמרנו, מפקח וצוות חינוכי.
<עירית לבנה: ל – של פקח רשותי שייכנס לבית הספר, יש פה איזשהו משהו שהוא - - -
תמר זנדברג: אני מבינה לגמרי.
<עירית לבנה: אנחנו מחלישים את זה בבתי הספר, ואנחנו אומרים: אנחנו לא יכולים להתמודד עם זה, בואו תעזרו לנו.
<עירית לבנה: יש פה משהו שהוא בעייתי.
תמר זנדברג: לא, בגלל זה אני דיברתי על שיתוף פעולה, לא על פקח רשותי.
תמר זנדברג: גם דיברנו כאן שלא הרשויות – רשויות מקומיות זה דבר אחד, משרד הבריאות זה דבר אחר.
תמר זנדברג: אני כן, ושוב, האמת שנחשפתי לנושא הזה של הבקרה לא מזמן.
תמר זנדברג: זאת אומרת, יש איזשהו, את יכולה לקרוא לזה שוט.
תמר זנדברג: יש ניטור, יש פיקוח של משרד החינוך על בתי הספר, אוקי?
תמר זנדברג: הנושא הזה, השילוב – הרי בסופו של דבר, גם הסברה ומדיניות חינוכית, צריכה לבוא עם איזשהו – לא רוצה לקרוא לזה שוט, עם איזושהי ידיעה שיש פה גם ניטור.
תמר זנדברג: שאם יבוא פקח, שמעבר לזה שיסתכל – שישב עם המנהלת ויראה, אני לא יודעת, מה שהוא בודק שם, את מספר התלמידים לכיתות ואת השעות המנוצלות, את האוכל בצהרונים ואני לא יודעת מה.
תמר זנדברג: גם הנושא של – הוא נכנס, הוא רואה, מעשנים פה, לא מעשנים פה, מבוגרים, תלמידים, מעשנים – ניגש מישהו, ואומר או לא?
תמר זנדברג: כלומר, זה נושא חינוכי, לראות שיש - - -
<עירית לבנה: זאת הבקרה שאנחנו עושים.
תמר זנדברג: אז אני שואלת - - -
<עירית לבנה: אני רוצה רגע לתת דוגמה איפה כן יש: אנחנו מתמודדים עכשיו עם הנושא של הקיוסקים והמזנונים, ופה עם הרשויות, כיוון שהרשויות – בית הספר מכיל את הקיוסק ואת המכונה, ומי שנתן ועשה את ההתקשרות זה בהרבה מקרים הרשות המקומית.
<עירית לבנה: פה אנחנו עובדים ביחד עם הרשויות בנושא של אכיפה וכל הדברים.
<עירית לבנה: פה ממש יש שיתוף פעולה, כי יש פה – פשוט שיתוף פעולה כי המהות היא אחרת.
<עירית לבנה: זה לא עניין חינוכי, זה עניין שמי שנתן את הרישיון לעסוק בתוך בתי הספר, וההנחיות הן של משרד הבריאות ושלנו, לכן אנחנו ביחד.
<עירית לבנה: הנושא של אכיפה בתוך בית ספר, זו דעתי, אני חושבת שזה צריך להיות בבתי ספר מקדמי בריאות, זה צריך להיות מפקח.
<עירית לבנה: אנחנו רוצים שמפקח שנכנס – יבדוק בכלל על נושא הבריאות.
<עירית לבנה: האם יש תכנית, כי הגדרנו – זה נכנס לאיזשהו מערך שמדברים לא רק על תזונה ועל הפעילות הגופנית, אלא כן על הנושא של אין עישון וכולי.
<עירית לבנה: צריך להיות הטאבו הזה של מה מותר - - -
תמר זנדברג: אני שניה מסכמת מה אתם אומרים, שני דברים.
תמר זנדברג: אחד, דיברנו על נושא הבקרה ואמרתם, מה נכנס בדיוק?
תמר זנדברג: מה ה - שבודקים אותו?
<אלון שרון: בודקים האם תלמידים מעשנים בבתי הספר- - -
תמר זנדברג: איך, בעין?
תמר זנדברג: או שמסתובבים בחצר?
<אלון שרון: בעין, ראיון עם מורים, יושבים עם המנהל.
תמר זנדברג: אוקי, אז האם תלמידים מעשנים, מה עוד?
<אלון שרון: האם המורים מעשנים?
<אלון שרון: האם יש להם את האפשרות לעשן בצורה מוסדרת באופן פורמלי או חצי פורמלי?
<אלון שרון: האם בבית הספר מתנהלות תכניות למניעת שימוש בסיגריות, סמים, אלכוהול?
תמר זנדברג: אתם בודקים שיש גם סיגריות בתוך החבילה של סמים, אלכוהול וסיגריות?
<אלון שרון: כן.
תמר זנדברג: אוקי, כלומר שיש דגש ספציפי גם על סיגריות, לא רק על מניעה של סמים ואלכוהול, אלא גם סיגריות.
תמר זנדברג: אז זה במסגרת הבקרה של משרד החינוך.
<אלון שרון: זה במסגרת הבקרה, ואני אומר עוד פעם - - -
תמר זנדברג: עכשיו, אני - - -
<אלון שרון: התעכבנו השנה בגלל האירועים שתיארתי שהם מחוץ לשליטתנו.
<אלון שרון: כרגע נראה שהעניין נגמר, ואנחנו נוכל ל – את הבקרה, גם אם באיחור מסוים, בקרה כסדרה.
תמר זנדברג: עכשיו בנושא בתי הספר מקדמי הבריאות, יש לכם עבודה יחד עם משרד הבריאות בתוך התחום הזה?
<עירית לבנה: כן, אנחנו ביחד, זאת תכנית לאומית.
<עירית לבנה: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא, וזה מה שיפה ונכון.
תמר זנדברג: יש לה גם מרכיב של איזשהו, אני יודעת, בדיקה מעבר לתכנית החינוכית?
<עירית לבנה: כן, ברור.
<עירית לבנה: אני לא יודעת, כל השינוי של הסביבה.
<לירון ספרד: זה כמו תקן.
<עירית לבנה: זה כמו תו תקן- - -
תמר זנדברג: ומניעת עישון זה בתוך זה.
<עירית לבנה: וייחודה ונכנס פנימה, לא תוכל לקבל את ההכרה.
<עירית לבנה: ההכרה תינתן בין המרכיבים מעבר לתכנית, וזה מהשינוי הסביבתי שאתה עושה, אחד מהם יהיה הנושא של בית ספר נקי מעישון, חד משמעית, לכולם.
<עירית לבנה: אני אומרת שוב, היום אנחנו יותר מרוכזים ביסודיים, אני לא מקלה ראש שיש מורים שמעשנים ביסודיים.
<עירית לבנה: בעל יסודיים, הפעילות היא יותר חינוכית, זאת אומרת מחטיבות ביניים, אפילו בגילאים - - -
תמר זנדברג: אז את אומרת ככה, בית ספר - - -
<עירית לבנה: אנחנו משלבים את זה בהמון דברים כדי לקבל את - - -
תמר זנדברג: זאת אומרת, בית ספר שיקבל תו תקן של מקדם בריאות, הוא חייב להיות נקי מעישון.
תמר זנדברג: איך האכיפה על זה?
יהודה גליק: אני לא מצליח להבין רגע, הרי יש הנחיה, לפי מה שאני מבין, של חוזר מנכ"ל.
יהודה גליק: יש חוק שאסור למורים לעשן בבית הספר, אז מה זה אומר, אם יש בית ספר שזה - - -
<קריאה: התייחסנו לזה, חבר הכנסת גליק.
יהודה גליק: אמרתם שיש בקרה, נכון?
יהודה גליק: ברגע שהגעת לבית ספר, התברר לך שיש שם מורים שמעשנים.
יהודה גליק: מה העונש שאתה נותן לבית הספר הזה?
<קריאה: קודם כל, יש הליכים ש - - -
יהודה גליק: לא הבנתי את התשובה.
יהודה גליק: מה העונש – האם בית הספר הזה מקבל סנקציה?
יהודה גליק: האם משרד החינוך נוקט בסנקציה מול בית ספר שבו יש מורים שמעשנים בניגוד לחוזר מנכ"ל?
<קרן רוט איטח: בניגוד לחוק.
יהודה גליק: בניגוד לחוק.
<קרן רוט איטח: מורים – בית ספר שיימצא שכזה, יוזמן לבירור אצל המפקח, ואם צריך אצל מנהל המחוז, ובוודאי שיטופל.
יהודה גליק: שמה זה אומר?
יהודה גליק: באיזה סנקציות אתם נוקטים כלפי בית ספר שיש בו מורים שמעשנים?
יהודה גליק: כולנו יודעים שיש - - -
תמר זנדברג: אבל רגע, עוד לא הגענו לזה.
תמר זנדברג: איך בכלל עם יודעים שיש בית ספר כזה?
יהודה גליק: הוא אמר שיש בקרה - - -
תמר זנדברג: הבקרה הזאת התחילה השנה- - -
יהודה גליק: בסדר, אז אמרו שיש בקרה, אבל הם מצאו – יופי, יש עכשיו בית ספר, מקיף י"ג לא יודע איפה, יש שם מורים ש - - -
תמר זנדברג: חבר הכנסת גליק – לא, זה כן משנה, כי כרגע התיכונים הם מחוץ לזה ושם - - -
יהודה גליק: המורים, אני מדבר כרגע על המורים.
<לירון ספרד: מבקשים מהם לחדול, קודם כל, כמו שהחוק אומר.
<לירון ספרד: החוק גם אומר שקודם כל צריך לבקש לחדול.
<לירון ספרד: מבקשים לחדול, וברגע שמבקשים לחדול, הציפייה היא שזה יסתיים ולא יקרה שוב.
<לירון ספרד: מעבירים את זה למנהל, וכמו במדינה, מה שנקרא – נותנים התרעה, קודם.
יהודה גליק: כמה בתי ספר נענשו בגלל שמורים - - -
<לירון ספרד: לא, אין נתון כזה.
תמר זנדברג: אפס.
יהודה גליק: אפס, אוקי, זאת התשובה.
יהודה גליק: כלומר, מבקשים לחדול ולא חודלים - - -
<לירון ספרד: אני לא – תראה, אתה – אדוני לא שמע את הסקירה שלנו בתחילת הדיון.
יהודה גליק: נכון, האמת שרוב הזמן חיפשתי איפה הדיון הזה מתקיים.
<לירון ספרד: בתחילת הדיון הצגנו את הפעולות שעשינו, וגם אמרנו:
<לירון ספרד: החוק שנחקק הוא מעבר לזה – חוק, גם אם הוא נחקק, הוא מצריך שינוי חברתי.
<לירון ספרד: מורה שהיה רגיל לעשן במשך 25 או 30 שנים במוסד החינוך שלו, ואומרים לו עכשיו לא, אז זה - - -
יהודה גליק: אפשר להגיד לו: לך תעשן בחוץ.
<לירון ספרד: נכון, אז יצאו הנחיות לכל – עם כניסתו של הצו לתוקף, יצאו הנחיות לכל מוסדות החינוך.
<לירון ספרד: זאת הנחיה וזאת המדיניות, אנחנו פועלים לפי החוק שהמחוקק קבע ואמר את דברו.
<לירון ספרד: אנחנו פועלים לפי זה.
יהודה גליק: תענישו בתי ספר – אם תבואו בעוד שנה, תגידו ש - - -
<לירון ספרד: אני חושב שנכון, קודם כל מה שנקרא להתריע, ואם אחרי התרעה מגלים שההפרה ממשיכה, אין ספק ש - - -
תמר זנדברג: ההנחיות האלה קיימות כבר שנתיים.
<לירון ספרד: שנה.
תמר זנדברג: למה פברואר 2016.
<לירון ספרד: שנה וחצי.
תמר זנדברג: שנה ועשרה חודשים.
<קרן רוט איטח: אני לא מקבלת את האמירה הזו, אני חושבת שמאוד אכפת לנו מהבריאות של הילדים ואנחנו עושים המון פעולות, גם בנושא של העישון, סליחה.
<קרן רוט איטח: גם בנושא של העישון אנחנו עושים המון פעולות ואני ממש מצטערת שזה ככה נחווה.
<קרן רוט איטח: הסיפור של העישון הוא לא רק סיפור של בית ספר, הוא סיפור של חברה, הוא סיפור של מדינה, הוא סיפור של ההורים.
<קרן רוט איטח: אי אפשר לצפות שבית הספר יעשה את כל השינוי, כשבחוץ יש מלחמה אחרת.
<קרן רוט איטח: אז בואו ניקח את הדברים בהקשר הנכון.
<קרן רוט איטח: מערכת החינוך עושה את כל מה שהיא יכולה לעשות, והיא עושה הרבה.
<קרן רוט איטח: נכון שתמיד יש עוד מה לעשות, אבל אי אפשר לצפות שמערכת החינוך תעשה את הכל.
<קרן רוט איטח: יש עוד הרבה מה לעשות, ואנחנו משתפרים, אנחנו בודקים את עצמנו, אנחנו רואים איפה יש לקונות ואיפה כדאי עוד לעשות, ואנחנו עושים.
יהודה גליק: בניגוד לחברה, אתם מוסד – אתם מערכת שיש לכם התרעה, בקרה ופיקוח בתוך מה שקורה.
יהודה גליק: שם אתם – אני לא יכול ללכת להעניש מי שהולך ברחוב, ואת כן יכולה להעניש מורה.
<קרן רוט איטח: אני חושבת שהסיפור הוא לא רק ענישה, ואתה יודע, גם בבית לא תמיד כשילד צורח אז הענישה או קפד ראשו זה מה שעושה את העניין.
<קרן רוט איטח: צריך לזכור שמדובר באנשים מבוגרים, שזה הרגל שמאוד קשה להיפטר ממנו.
<קרן רוט איטח: כשהם התחילו לעבוד לא היה בכניסה שאסור לעשן, שאי אפשר לעשן ושזה תנאי שהוא לא מאפשר לך להיות מורה.
<קרן רוט איטח: זה שינוי שצריך לעשות.
<קרן רוט איטח: עובדה שבהרבה בתי ספר, יותר ויותר קורה שבתי ספר הוציאו את חדרי העישון.
<קרן רוט איטח: הם מקיימים את החוק בוודאי, וקיימו את החוק עוד לפני החקיקה - - -
תמר זנדברג: יש לכם נתון כזה, קרן?
<קרן רוט איטח: אין לי נתון- - -
תמר זנדברג: אז איך את יודעת שזה קורה?
<קרן רוט איטח: כיוון שאנחנו שומעים דיווחים בשטח.
תמר זנדברג: מאה אחוז, אבל חייבים גם איזושהי מגמה, 20%, 10%, 90%, כמה?
<קרן רוט איטח: אני לא רוצה לומר סתם, כיוון שאין לי נתון ולכן האכיפה פה, כדי לתת נתונים מדויקים.
<קרן רוט איטח: אבל אנחנו כן בשטח, אנחנו כן פועלים בשטח ורואים מה קורה בשטח.
<קרן רוט איטח: במקומות שאנחנו מזהים את הפעולות, אנחנו נכנסים ומתערבים.
<קרן רוט איטח: זאת המטרה של יחידה מקצועית.
<לירון ספרד: יש פה נציגים של השטח.
תמר זנדברג: אוקי, שנייה רגע, אני אתן, אין בעיה.
תמר זנדברג: עמוס האוזנר, אחרי זה – מי פה?
תמר זנדברג: אתם יכולים רק - - -
<קריאה: אני גם אשמח.
<אינה ברון: אני אינה, יועצת חינוכית ומדריכה ביחידה למבס.
<אינה ברון: בחולון בת ים.
<קריאה: מובילה בית ספרית.
תמר זנדברג: מובילה בית ספרית, אוקי.
תמר זנדברג: ואתן?
<בלייניש מקונן: אני מפקחת במנהל החינוכי התיישבותי, גם רפרנטית בנושא סמים, אלכוהול ומניעת עישון.
<קריאה: שמך בבקשה.
<בלייניש מקונן: שמי בלייניש מקונן.
תמר זנדברג: אז עמוס האוזנר, ואחרי זה נעבור אליכן.
<עמוס האוזנר: יושב ראש המועצה הישראלית למניעת עישון.
<עמוס האוזנר: נקודת המוצא שלי, גברתי יושבת הראש, חבר הכנסת גליק, זה שהורים, שהזכירו אותם קודם, בין ה-80% מהם שלא מעשנים, ואפילו 20% מהם שכן מעשנים, לא רוצים שהתלמידים שלהם ייחשפו לעישון בבתי ספר.
<עמוס האוזנר: זאת נקודת המוצא.
<עמוס האוזנר: יפה.
<עמוס האוזנר: עכשיו, אחרי שזאת נקודת המוצא, אז צריך שלהורים האלה תהיה כתובת.
<עמוס האוזנר: זאת מכיוון שאם להורים האלה תהיה כתובת במשרד החינוך שאליה הם יוכלו לפנות כדי להגיד: בבית הספר הזה מעשנים תלמידים, מורים, או כמו בתיק שאני טיפלתי בו, השומר בבית הספר, מכה אחרת שעליה לא דיברנו.
<עמוס האוזנר: אז צריך שתהיה כתובת, ואם תהיה כתובת, לדעתי חלק גדול מהבעיה הזאת תיפתר.
<עמוס האוזנר: אין כתובת, הורה צריך ללכת דרך וועד ההורים - - -
<קרן רוט איטח: ממש לא.
<קרן רוט איטח: שניה, יש הורים שפונים או ליועצת בית הספר או למנהל בית הספר, ומגישים תלונה.
<עמוס האוזנר: איך הורה יודע למי הוא צריך - - -
תמר זנדברג: מגישים תלונה על מה?
תמר זנדברג: על עישון של מורים?
<עמוס האוזנר: אני הצגתי, כאשר השומר בבית הספר עישן, בית הספר צחקו ממנו.
<עמוס האוזנר: אז למה אתה אומר - - -
<לירון ספרד: אדוני, הדוגמה הפרטנית שלך לא מייצגת את מערכת החינוך.
<עמוס האוזנר: למה היא לא מייצגת?
<לירון ספרד: כי היא לא מייצגת את מערכת החינוך.
<עמוס האוזנר: אז מי כן?
תמר זנדברג: רגע, אחד אחד, שהפרוטוקול – אנחנו מקדמים בברכה – סליחה רגע, זה אומנם לא תכנית טלוויזיה אבל הפרוטוקול לא שומע וזה נשאר לעד.
תמר זנדברג: זה לא רק צופים בבית באותו רגע, זה גם הפרוטוקול.
<עמוס האוזנר: אז אולי מי שכן מייצג זה מנכ"ל משרד החינוך, מר אבוהב, שבאותו דיון טלוויזיה בתכנית הבוקר של אורלי וגיא, מופיע מולי בנושא הזה של השומר שעישן, והוא מספר שלמורים מותר לעשן בבית הספר.
<עמוס האוזנר: מה לעשות?
<עמוס האוזנר: – וזה היה עכשיו, בספטמבר השנה.
תמר זנדברג: מנכ"ל משרד החינוך?
<עמוס האוזנר: מנכ"ל משרד החינוך.
<עמוס האוזנר: אז אם מנכ"ל משרד החינוך לא יודע, אז מי אנחנו מצפים שכן יידע?
<עמוס האוזנר: אני גם כתבתי למנכ"ל משרד החינוך, ואמרתי לו: תודיע באיזושהי צורה שאתה טעית במה שאתה אמרת, והוא לא עשה כלום עם זה.
<עמוס האוזנר: זאת אומרת, בסופו של דבר, רוב האנשים לא יודעים את הכלל הזה.
<עמוס האוזנר: אם מנכ"ל משרד החינוך לא יודע, רוב האנשים לא יודעים, והם לא יודעים את מה שנאמר פה שהם צריכים ללכת למפקחת, ליועצת, לא יודע.
<עמוס האוזנר: הם לא יודעים את הנקודה.
<עמוס האוזנר: הדבר הראשון שאני מצפה ממשרד החינוך, זה שהם יידעו את ההורים, קודם כל, למי צריך לפנות.
<עמוס האוזנר: ברגע שאתם תיידעו את ההורים, אז יהיה הרבה יותר קל והרבה יותר פשוט, מכיוון שרוב ההורים לא רוצים וגם רוב התלמידים לא.
<עמוס האוזנר: רוב התלמידים גם כן לא מעשנים, ולרוב התלמידים זה גם מפריע.
<עמוס האוזנר: הם צעירים, הם תוססים, בוודאי ש - - -
תמר זנדברג: אני רק רוצה – אני רגע רוצה שניה לעצור ורק להגיד משהו.
תמר זנדברג: אתה הזכרת את השומר וזה נכון גם למורים, אני כן רוצה רגע להתחבר לאמירה של קרן.
תמר זנדברג: כל הישיבה הזו אמורה למנוע עישון ואנחנו הולכים לעתיד, בתקווה קרוב, של בתי ספר, מערכת חינוך, ואולי גם חברה נקייה מעישון ובריאה.
תמר זנדברג: אני כן חושבת, וזו גם הבקשה שלי אליכם, שהדבר הזה צריך להיעשות ברמה החינוכית, כמו שאתם עושים הסברה וכולי, אבל גם ברמה האכיפתית אל מול המנהלים ואל מול המפקחים, ובעבודה הזאת.
תמר זנדברג: בסופו של דבר, פשוט אני אגיד – לא חשוב, בעיר מגוריי, מה שנקרא, היה מקרה של שומר שפוטר מעבודתו בחברת כוח אדם, שאתה יודע שהיא לא משופעת בזה – ואדם מבוגר, בגלל תלונה של אחד ההורים על עישון.
תמר זנדברג: אני חושבת ש - - -
<קריאה: שומר בבית ספר?
תמר זנדברג: שומר בבית ספר.
תמר זנדברג: אני חושבת שהטיפול שלנו צריך להיות ברמה החינוכית וגם האכיפתית, במובן של איך בית הספר מונע פינות עישון, מונע עישון של מורים, כמובן עישון של תלמידים.
תמר זנדברג: בסופו של דבר, לפטר את הש.ג שהוא עובד קבלן ואיש מבוגר – לפרנסתו, אני לא חושבת - - -
<עמוס האוזנר: לא זו הייתה הכוונה - - -
תמר זנדברג: אני לא אמרתי שזו – מכיוון שהזכרת את המילה שומר, אני אומרת את זה בסוגריים.
<עמוס האוזנר: התיק הזה נגמר בזה שמי שאנחנו כן פנינו אליו, זה באמת לאותה חברת שמירה.
<עמוס האוזנר: לא חברת כוח אדם, חברת שמירה.
תמר זנדברג: חברת שמירה זה חברת כוח אדם, בוא, עזוב.
<עמוס האוזנר: לא, הם מעסיקים – הם אחראיים לגבי הנורמות - - -
תמר זנדברג: הם מעסיקים, זו חברת כוח אדם.
תמר זנדברג: הנורמה מבחינתנו - - - לא, זאת חברה שהיא לא אחראית על השמירה, היא מעסיקה את השומר.
תמר זנדברג: בוא, אנחנו יודעים הרי במה מדובר.
תמר זנדברג: זו לא חברה שמייצרת – אין בעיה, אני רק אומרת – אני כן מתחברת לדברים שלך, מבחינתנו הפנייה וההנחיה צריכה להיות אל המנהלת באותו בית הספר, אל צוות המורים וכולי.
תמר זנדברג: לפנות לחברה שתעשה בסופו של דבר את הדבר הקל ותענה לזה ותפטר את השומר המבוגר, לא זו הדרך.
<עמוס האוזנר: הפנייה הייתה למנהלת בית הספר.
<עמוס האוזנר: כשהפנייה למנהלת בית הספר לא עזרה והיא צפצפה על הנושא, אז אחר כך הייתה פנייה - - -
תמר זנדברג: העובדה ש – הדיון הזה מוקדש - - -
<עמוס האוזנר: לא פיטרו את השומר, העבירו אותו לתפקיד אחר.
<עמוס האוזנר: זה מה שקרה, לא פיטרו אותו.
תמר זנדברג: העבירו אותו לתפקיד אחר, זה מכובס להגיד פיטרו.
תמר זנדברג: עמוס, תשמע שנייה, אני רק רוצה לעצור אותך קודם.
תמר זנדברג: הדיון כאן מטרתו לראות מה קורה כשפונים למנהלת בית הספר.
תמר זנדברג: אנחנו פה מול משרד החינוך, מול המנהלים, מול משרד הבריאות.
תמר זנדברג: בסופו של דבר, מה שאתה מתאר זה הפתרון הקל, כי אנחנו לא יודעים – אם בבית ספר הזה המנהלת ''מצפצפת'', כמו שאתה אומר, אז יכול להיות שיש מורים מעשנים והיא גם תצפצף.
תמר זנדברג: כלומר, האקלים הבית ספרי, הנקי והבריא, הוא שחשוב לנו פה, ולא לרדוף ולפטר איזה שומר – את החוליה החלשה בשרשרת.
<עמוס האוזנר: אז אני אקח מקרה אחר שפורסם ב-YNETעל בית ספר בחדרה, שכאשר הקימו שם את פינת העישון, - בעצם בברכת הנהלת בית הספר.
<עמוס האוזנר: כששאלו אותם על הנושא – זה אומנם היה לפני תחילת החוק הזה, אבל לתלמידים זה היה אסור גם לפני תחילת החוק הזה.
<עמוס האוזנר: אז הם אמרו: זאת לא פינת עישון, זאת פינה למניעת עישון.
<עמוס האוזנר: כדי להצליח במניעת עישון ולהסביר לתלמידים, אז צריך לתת להם קצת לעשן - - -
תמר זנדברג: בסדר, אז כאן – אבל פה, דוגמאות כאלה, זה המקום שלכם להיכנס ולפעול.
<קרן רוט איטח: אז בוודאי, כשדברים כאלה קורים אנחנו נכנסים לשם.
<עמוס האוזנר: אז צריך קודם כל שתהיה כתובת, ושההורים יידעו למי הם צריכים לפנות.
<עמוס האוזנר: אני מבטיח שאז תהיה לכם אינפורמציה מאוד מסודרת איך מעשנים ואיפה מעשנים.
<עמוס האוזנר: דבר שני שאני הייתי מבקש מאחר ואני מרבה להרצות בבתי הספר על הנושא הזה, מאוד מפריע שאין בבתי הספר סטטיסטיקות על הנושא של העישון של התלמידים.
<עמוס האוזנר: אז למשל, אם אני מרצה, אני מאוד הייתי רוצה לדעת כמה הועילה ההרצאה שלי.
<עמוס האוזנר: זאת אומרת, האם אחרי שנכנס מרצה - - -
<קרן רוט איטח: אתה מצפה שאחרי הרצאה הילדים יפסיקו לעשן?
<עמוס האוזנר: אני רוצה לדעת - - -
תמר זנדברג: שלא יתחילו, מה זאת אומרת?
<עמוס האוזנר: למה את מפריעה?
<עמוס האוזנר: את לא מקשיבה.
<עמוס האוזנר: אני לא הפרעתי לך, תקשיבי, אולי יש פה דברי טעם.
<עמוס האוזנר: אם אני מרצה בחטיבת ביניים לילדים שלא התחילו לעשן, אז אני רוצה לדעת אם עוד שנתיים-שלוש-ארבע, הם התחילו לעשן.
<עמוס האוזנר: זה קל מאוד לבדיקה ולא בודקים.
<עמוס האוזנר: את אמרת בכלל, אני לא צריך שיוסי הראל, כמו שנאמר כאן, עושה סטטיסטיקות – זה מועיל, אבל זה לא המטרה.
<עמוס האוזנר: המטרה היא שבתי הספר ידעו, שמשרד החינוך יערוך את הדברים.
תמר זנדברג: כן, זה בהחלט משהו – נתונים - - -
<אלון שרון: יש למשרד החינוך כתובת.
<אלון שרון: יש לו גם יחידה לתלונות הציבור, יש לו גם מפקחים - - -
תמר זנדברג: בסדר, זה לא – תראה, הממשק - - -
<עמוס האוזנר: אתה מדבר על הנושא הקודם.
תמר זנדברג: לא, שניה, אני אומרת לך כאמא לילדה במערכת החינוך, פניות הציבור במשרד החינוך זה דבר – בית ספר זה דבר שלהורים ולתלמידים - - -
<אלון שרון: כשיש בעיה לילדה שלך, למי את פונה?
תמר זנדברג: למנהלת.
<אלון שרון: יפה, אז הנה.
תמר זנדברג: הממשק הקהילתי עם המשפחות ועם ההורים הוא מול בית הספר.
תמר זנדברג: אין לי מושג מי זאת המפקחת ואם יש כזאת בכלל, אני מכירה את הצוות ואת המנהלת.
<עמוס האוזנר: זה סימן שיכול להיות שהמנהלת המסוימת הזו אולי לא מעוניינת במיוחד בנושא הזה.
תמר זנדברג: רגע שניה, בואו נתקדם.
תמר זנדברג: אביטל, שנייה, אנחנו צריכים להתקדם עם הדיון ולהגיע לקראת סופו.
תמר זנדברג: פחות או יותר הבנו, ואחד הדברים שבאמת אנחנו תכף נרצה מכם בסוף, זה בדיון המשך.
תמר זנדברג: ניתן כמה חודשים, אבל שנתחיל לדבר על נתונים ועל מספרים.
תמר זנדברג: כרגע זה דיון באוויר, יש לנו הנחיות, כולנו מבינים את החשיבות, אבל על מנת שנראה שינוי אמיתי ולא רק בסקרים של יוסי הראל, שהם מקיפים וחשובים, אבל מתוך המערכת עצמה.
תמר זנדברג: אז את זה נגיד בסיכום, אבל בואו רק נשלים את הסבב.
תמר זנדברג: אביטל, אחרי זה השטח.
<אביטל פאטו בן-ארי: דוקטור אביטל פאטו בן-ארי, מנהלת מחלקת הסברה וקידום בריאות באגודה למלחמה בסרטן.
<אביטל פאטו בן-ארי: קודם כל, אני רוצה להגיד שאנחנו עומדים בצמוד לשפ"י ועם משרד החינוך, ויש לנו שיתוף פעולה פורה.
<אביטל פאטו בן-ארי: אני יודעת בדיוק כמה קשה הנושא של שינוי נורמה חברתית, כי זה בדיוק מה שאנחנו רוצים לעשות פה.
<אביטל פאטו בן-ארי: אנחנו רוצים לעשות שינוי נורמה חברתית, המבסים עובדים מאוד קשה בשטח לגבי שינוי עמדות.
<אביטל פאטו בן-ארי: אני מכירה את העבודה של קרן ושל אורלי, שזו עבודת קודש.
<אביטל פאטו בן-ארי: אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב לא רק על הנושא של אכיפה וחינוך, שזה אני יודעת בוודאות שהם עושים, זה איך אנחנו יכולים לסייע להם.
<אביטל פאטו בן-ארי: איך שאר המערכת יכולה לסייע, כי כמו שקרן כאן אמרה, בצדק, בית ספר זה רק חלק מהפאזל.
<אביטל פאטו בן-ארי: מה שקורה בתוך בתי הספר זה רק חלק מהפאזל, ואני רוצה להכניס עוד חלק אחד קטן לפאזל, שאנחנו לא דיברנו עליו עדיין, ואני לא חושבת שזה של משרד החינוך ותתקנו אותי אם אני טועה, אלא של משרד הבריאות, וזה הנושא של התקנות לגבי השילוט בבתי הספר.
<אביטל פאטו בן-ארי: עד כמה שאני יודעת, ובאמת כאן חיים יתקן אותי אם אני טועה, התקנות לגבי שילוט מוסדות חינוך עדיין לא נחקקו, ואם הן נחקקו, הן לא מיושמות בשטח.
<אביטל פאטו בן-ארי: למה זה כל כך חשוב?
<אביטל פאטו בן-ארי: כשהורה נכנס לבית ספר, כשהורה מגיע לטקס בבית הספר, ובטקס – הטקס נערך בחצר, והורה מדליק סיגריה כי הוא רגיל לעשן בשטח פתוח, והחצר זה שטח פתוח לכל דבר ועניין, הוא לא יודע אפילו שאסור לו לעשן.
<אביטל פאטו בן-ארי: אם אנחנו שומעים כאן שלא כל המנהלים ולא כל אנשי החינוך יודעים, אז בוודאי ובוודאי שלא כל ההורים יודעים.
<אביטל פאטו בן-ארי: כדי שהורה יוכל להתלונן, כמו שעמוס אמר, או להגיד: יש כאן משהו שלא נאכף, הוא קודם כל צריך לדעת על קיום החוק הזה.
<אביטל פאטו בן-ארי: בשלטים בבית הספר, השילוט בבית הספר הוא לא רק להזכיר למורים ולתלמידים שאסור לעשן, רובם יודעים מזה.
<אביטל פאטו בן-ארי: זה א', קביעת מציאות בשטח.
<אביטל פאטו בן-ארי: בית הספר הוא בית הספר נקי מעישון, ולראייה, השילוט המתאים בכל מקום.
<אביטל פאטו בן-ארי: זה גם מזכיר לכל מי שנכנס לשטח בית הספר, שזה מישהו שמביא את הdelivery- של הקופסאות ומניח אותן במזכירות, והוא עם סיגריה ביד בדרך מהאוטו למזכירות, זה השומר וזה ההורה.
<אביטל פאטו בן-ארי: אני באמת חושבת שאנחנו צריכים לחשוב כאן
<אביטל פאטו בן-ארי: בנוסף למה שנאמר, על באמת איך אנחנו מסייעים לבית הספר ואיך אנחנו מסייעים למערכת החינוך בתהליך הזה.
<אביטל פאטו בן-ארי: הסיפור של השילוט, למשל, הוא דבר שיכול להישמע קטן, אבל הוא ממש לא, כי הוא קובע מציאות בשטח.
<אביטל פאטו בן-ארי: הוא קובע מציאות בשטח, והוא אומר כאן מה הנורמה ומה אנחנו מצפים שיקרה בבית הספר.
<עמוס האוזנר: זה חוק.
<עמוס האוזנר: זאת אומרת, זה לא שזה התנדבות, יש חוק שמחייב את הצבת השלטים האלה.
<אביטל פאטו בן-ארי: אני לא יודעת אם עדיין נחקקו התקנות לגבי השילוט במוסדות החינוך.
<חיים גבע: חיים ממשרד הבריאות.
<חיים גבע: יש תקנות שילוט שהן חלק מה – בהמשך לחוק עצמו, לחוק מניעת העישון, יש תקנות שמגדירות מאוד במפורט לגבי כל אחד מהמקומות הציבוריים, איזה סוג שלטים, באיזה גודל, באיזו צורה, כמה ולאיזה צורך בדיוק.
<חיים גבע: לגבי מוסדות חינוך, אומנם זה לא תוקן אחרי התיקון של האיסור המוחלט בבית ספר, ועדיין, התקנות היום הן מגדירות שצריך להציב שלטים בכניסה, לפי מספר הכניסות לבית ספר, בכל מקום נראה לעין, במעברים, מסדרונות, באופן שיהיה מספיק כדי ליידע על איסור העישון, ובכל פינת ישיבה.
<חיים גבע: מדובר על שלטים של 20X30, וזה אומר דיי הרבה שלטים בבית ספר.
<חיים גבע: מה שכן, יהיה נכון לקבוע שלט אחד נוסף, גדול יותר, בכניסה לבית ספר, שאומר שהעישון אסור בתוך מתחם בית הספר, או משהו כזה, כמו שאנחנו רוצים לעשות, למשל, לגבי בתי חולים או מקומות אחרים, למשל בבריכה, יש עוד מקומות שצריך באמת לתקן את השילוט.
תמר זנדברג: שזה במסגרת עכשיו התקנות החדשות?
<חיים גבע: לא, התקנות הן צו שנוגע למקומות עצמם ולהגבלות בהם.
<חיים גבע: לגבי ה – יש תקנות נפרדות שגם אותן אנחנו נצטרך לתקן.
<חיים גבע: אחרי התקנות האלה נעשה סבב תיקון, כנראה, לתקנות.
תמר זנדברג: בבקשה, חברות.
<אינה ברון: לי חשוב להגיד ככה דברים - - -
תמר זנדברג: רק, שוב, שם ותפקיד לפרוטוקול.
<אינה ברון: אינה ברון ממשרד החינוך.
<אינה ברון: כן חשוב לי לציין דברים מהשטח, בנוגע לאמירה שלך שההורים לא יודעים למי לפנות.
<אינה ברון: לי היא מאוד קשה, כי אני ממש בשטח.
<אינה ברון: הורים בכל נושא שהוא, עישון, אלכוהול, אלימות, כל נושא שהוא, יש להם צינור ישיר לצוות בית הספר, וכל הורה מוצא לעצמו את הנישה, אם זה רכז שכבה, יועצת, מנהלת, מחנך, למי שהוא מתחבר.
<אינה ברון: דבר נוסף שאני רוצה לציין, שאנחנו – אצלי בבית ספר הפרטי שלי, שאני עובדת שם כבר המון שנים, כבר לפני 7 שנים הוצאנו את חדר העישון שהיה מיועד להורים, כבר לפני 7 שנים, טרם קיומו של החוק.
<אינה ברון: הוצאנו אותו החוצה, הוא לא קיים יותר.
<אינה ברון: היוזמה הייתה של מנהלת בית הספר דאז, שהייתה בעצמה מכורה קשה לטבק.
<אינה ברון: הוא פשוט יצא בהחלטה אחת של ישיבת צוות ניהול, למחרת החדר הזה נסגר ולא היה.
<אינה ברון: זהו.
<בלייניש מקונן: אז כמו שאמרתי, בלייניש מקונן, אני מפקחת וגם רפרנטית בנושא סמים, אלכוהול ועישון.
<בלייניש מקונן: אני רוצה דווקא לשתף כמה פעילויות שעשינו ולאיזו תוצאה הגענו.
<בלייניש מקונן: אחד, זה באמת אתגר 21, לקחנו אנשי צוות – אני מדברת על הפנימיות, אוקי?
<בלייניש מקונן: לקחנו צוות חינוכי, רכזים, מדריכים, אימהות בית, אחיות, עובדות סוציאליות ויועצות, ונתנו הכשרה בת 6 ימי, אחת לשבוע, כשהיו לה שתי גישות: גישה אחת של ידע, אוריינטציה, בכלל מה זה עישון בריאותי, סביבתי, משפחתי, בכלל כל הנושא של האוריינטציה.
<בלייניש מקונן: הנושא השני היה הגישה המוטיבציונית, למה בכלל כדאי לי להפסיק?
<בלייניש מקונן: מה אני מרוויחה?
<בלייניש מקונן: אם אני לא מרוויחה - - -
תמר זנדברג: את מדברת על הצוות החינוכי או על הילדים?
<בלייניש מקונן: על הצוות החינוכי, לא הילדים, צוות חינוכי.
<בלייניש מקונן: הגיעו 5 מעשנים מתוך 30, חמשתם הפסיקו.
<בלייניש מקונן: וזה היה משהו שככה – אור בקצה המנהרה.
תמר זנדברג: תביני איזו עבודה על חמישה מתוך שלושים, מתוך לא יודעת כמה.
<קריאה: עבודה מאוד אינטנסיבית - - -
תמר זנדברג: לא, אני יודעת - - -
<חיים גבע: יש עוד שני קורסי הכשרה במסגרת אתגר 21- - -
תמר זנדברג: לא, שלא תבינו, זה חשוב מאוד.
תמר זנדברג: אבל אחד הדברים שמנחים אותנו, שדווקא בגלל שכל כך קשה להפסיק וגם להתמיד בהפסקה, אחד הדברים הכי חשובים זה למנוע את הכניסה.
תמר זנדברג: שם בתי הספר, במיוחד התיכונים – אנחנו לא רוצים שהם יהוו את החממה להתחלה.
תמר זנדברג: לא בגלל, זו עבודה מאוד חשובה, אבל - - -
<בלייניש מקונן: אני אמשיך?
<בלייניש מקונן: שני מדריכים לקחו את העניין ממש כדגל, עשו עבודה גדולה בתוך הכפרים.
<בלייניש מקונן: אם הייתי יכולה להראות לכם את הווטסאפים אצלנו בקבוצה ואיזו התלהבות.
<בלייניש מקונן: כל פעם שחזרו לכפר, הצוותים דווקא, עזבו, עוד לא הגענו למשימה לעשות קבוצות לחניכים, אלא המדריכים עצמם ששמעו רצו לקבל את התכנית הזו.
<בלייניש מקונן: עוד משהו שעשינו, שנה שעברה הוצאנו ענף ירוק, נסיעה לפולין ללא עישון.