GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מאיר שרעבי: המנכ"ל הקודם שבא ממשמר הגבול סגר 5 הוסטלים שבאמת עשו עבודה נפלאה, אני מכיר את הבוגרים שלהם.
<מאיר שרעבי: תל אביב, באר שבע, עוד כמה הוסטלים שנסגרו.
<מאיר שרעבי: ולמה?
<מאיר שרעבי: אני גם הכרתי אסירים שאם היה הוסטל, היו משתחררים.
<מאיר שרעבי: מתאימים, עומדים בכל הקריטריונים, אבל אין הוסטל.
<מאיר שרעבי: אומרים, אין הוסטל.
<מאיר שרעבי: אז הוא צריך לשבת בכלא וזה עצוב, מה אני אגיד לך.
<מאיר שרעבי: חבל, המדינה מפסידה, המשפחות מפסידות וגם האסירים שיכולים להיות כמו חזי וכמוני, לבוא להיות מנטל על החברה לנכס לחברה, למשפחות שלנו ולעצמנו.
תמר זנדברג: דבי שגיא.
<דבי שגיא: כן, אני שירתי הרבה שנים בשירות בתי הסוהר, כמו שביבי אמר, גם ניהלתי בתי סוהר, גם את נווה תרצה וגם את בית סוהר חרמון שמשמש כמרכז שיקום וטיפול בהתמכרויות.
<דבי שגיא: אני עכשיו מייצגת כאן צוות ועמותה שפיתחנו רעיון – אתה תאהב את זה מאיר, שנותן מענה להרבה, אני חושבת שלכל הדברים שעלו כאן על השולחן תחת קורת גג אחת.
<דבי שגיא: אני לא אדבר על הצד התקציבי, הוא מורכב, פילנתרופיה מול מדינה.
<דבי שגיא: אבל אני כן רוצה לספר על הרעיון.
<דבי שגיא: אנחנו מדברים על קיבוץ עירוני, שיתופי, שיקומי.
<דבי שגיא: כמו שיש היום קיבוצים עירוניים של תנועת אור ישראל, שאנחנו התחברנו אליה והם נותנים לנו חסות, ליווי והדרכה, הילדים שלי חיים בקיבוץ כזה בשני מקומות שונים.
<דבי שגיא: אנחנו רוצים להציע את דרך החיים הזאת כדרך חיים לאוכלוסיות קצה.
<דבי שגיא: מקבלים טיפול בתוך המסגרת הזאת ללקויות למידה, קשב וריכוז, פוסט טראומה של פגיעות מיניות, עם שימוש בכלים של אוריינות סביבתית.
<דבי שגיא: אנחנו מציעים את זה גם לבוגרי הפנימיות, זה בהחלט יכול להתאים לאסירים משוחררים, בטח לנוער.
<דבי שגיא: דרך אגב, גם את אבן דרך, שזה ההוסטל היחיד לנוער, לבוגרי אופק, וגם את זה סגרו ולא קיים היום מענה.
<דבי שגיא: מה שהקיבוץ העירוני מציע, בנוסף לכל הטיפול הזה שהזכרתי שהאוכלוסיות האלה מאוד זקוקים לו, זה הכל קורה תחת מסגרת של שיתופיות.
<דבי שגיא: הוא נותן גם את התשובה לבדידות ולהיעדר תמיכה שהאנשים האלה נתקלים בה.
<דבי שגיא: בגלל זה אם הם מגיעים אלינו, מקבלים את המענה ומכוונים אותם, לא רק נותנים להם דיור אלא גם מכוונים אותם לתעסוקה, נותנים להם כלים להמשיך לחיות.
<דבי שגיא: מי שבוחר בזה יכול לצאת אחרי מסגרת של שנתיים ולהגיד: עכשיו אנחנו חבורה, אנחנו רוצים.
<דבי שגיא: התרגלנו לדרך החיים הזאת.
<דבי שגיא: בבקשה, תקימו קיבוץ עירוני משלכם, הוא כבר לא קיבוץ עירוני שיקומי, הוא קיבוץ עירוני לאנשים נורמטיביים שרוצים להמשיך ולתמוך אחד בשני בדרך של שיתוף, להיות ביחד ולדעת לעזור ולהיעזר.
<דבי שגיא: אנחנו הכנסנו למודל שלנו גם מרכיבים של יזמות עסקית, כדי שמי שכבר עבר את הליווי לתעסוקה לא רק יעבוד בסידור מדפים אצל רמי לוי, אלא יוכל לעשות דברים בעצמו, להתפתח מקצועית כמו ששמענו כאן אנשים שרוצים להיכנס ולעבור מסלולים מקצועיים.
<דבי שגיא: יש בזה הכל.
<דבי שגיא: זה גם יכול להיות מודל מאוד מוצלח, וזה אלייך איריס, לבית מעבר.
<דבי שגיא: אני ניסיתי לעניין בזה את שב"ס, הלכנו וראינו מקומות פיזיים שיכולים לאכלס בית כזה יחד עם קשי מהתעסוקה, אני מנסה להגיע גם לרונית זר לפגישה להציג לה את המודל.
<דבי שגיא: זה יכול להיות עניין להרבה מאוד אוכלוסיות, שאנחנו מקווים שנצליח לעשות את זה בקטן.
<דבי שגיא: התחלנו עכשיו קצת בדרום תל אביב, וכנראה נתחיל גם עם נערות במצוקה בירושלים.
<חגי ברוש: זה עם דוד, דבי?
<דבי שגיא: כן, אתה הפנית אותנו אליו ואנחנו מתחילים לעבוד איתו עכשיו בהכוונה לתעסוקה.
<דבי שגיא: האנשים שלו הם דרי רחוב, שהוא נותן להם דיור, אבל מעבר לזה- - -
<חגי ברוש: הצעתי לך ולמירב או לוועדה, לבוא לראות את המודל שהוא פיתח שם בתל אביב של דירות להומלסים, שאני אומר לך, בראייה שלי הוא צריך לקבל פרס ישראל על הרעיון ועל המחשבה של מה שהוא מוביל שם, כי זה בעלויות מאוד נמוכות בתקציבים שקיימים, זכאויות לסיוע בשכר דירה והבטחת הכנסה, הוא נותן לאנשים האלה פתרונות.
<חגי ברוש: מה שהיא עכשיו עושה למעשה, דבי מתלבשת עם איזשהו תיווך באמת קטן שלי, מתלבשת יחד עם הבחור שאז נפגשנו איתו – הם מתלבשים על ההיבט השיקומי של הדירות האלה, שזה משהו מדהים.
<חגי ברוש: יש שם הרבה חבר'ה עם בעיות של התמכרויות, וכמו שאני רואה ממנה, זה הולך לכיוון.
<חגי ברוש: שווה לבקר שם.
<דבי שגיא: אם אנחנו מראים לכם, כל אחד עם המעט שיש לו, אם אתם יוצרים שותפות שזה מה שדוד עשה, עכשיו אנחנו אומרים: תעשו בשביל עצמכם.
אריה ביבי: אז אפשר בשקט לסגור את ההוסטלים ולהעביר לכם.
תמר זנדברג: להפך.
אריה ביבי: אז אני מסודר, לא, קודם כל הייתה לי בעיה מצפונית.
אריה ביבי: דבי, את היית אצלי פעם.
אריה ביבי: הייתה לי בעיה מצפונית, עכשיו אין לי בעיה מצפונית.
<דבי שגיא: אנחנו חושבים שהמודל הזה יכול להצליח לתת מעטפת מאוד טובה גם כלכלית, גם דיור, גם תעסוקה ואחר כך גם תמיכה הדדית של אותם אנשים שצריכים.
אריה ביבי: אני חושב שהמודל הזה הוא מצוין.
אריה ביבי: דבי עם החבר'ה שלה הציגו לי, שירות בתי הסוהר עושה עבודה יפה, וגם חגי עם כל הזה.
אריה ביבי: אבל אנחנו חוזרים להוסטלים, ואני אומר לך חד משמעית: יש לי אנשים בהוסטלים שאני לא – שהם של חגי בכלל, לא שלי, ואנחנו מטפלים בהם.
אריה ביבי: ההוסטלים ייסגרו אם לא יהיה לי תקציב, כי אני לא יכול לחיות עם תקציב של 30 מיליון, ומתוכם 12.5 מיליון אני באובר.
אריה ביבי: זה לא ילך.
תמר זנדברג: אוקי, אנחנו לא ניתן לזה יד לסגירה הזו, כי זו באמת בכייה לדורות.
תמר זנדברג: זה understatement יחסית למה שצפוי פה.
תמר זנדברג: טוב, אני רוצה רגע לסכם.
תמר זנדברג: סיימת דבי?
תמר זנדברג: קודם כל חשוב לי להודות לכולכם שהשתתפתם, ובמיוחד לך ביבי, אני מרשה אחרי כל הישיבה הזאת לקרוא לך ככה.
תמר זנדברג: באמת, אני רוצה להגיד- - -
אריה ביבי: רק לציין דבר אחד- - -
תמר זנדברג: ככה קראו לך גם כשהיית בכנסת?
אריה ביבי: כשהייתי גם ילד קטן, לא קראו לי בשם אריה, אלא תמיד קראו לי ביבי.
אריה ביבי: גם כשהייתי בצנחנים וביתר המקומות.
אריה ביבי: אני ביבי, זה שם מקורי.
אריה ביבי: היו אמוראים ותנאים, אחד האמוראים הגדולים, בעיראק היו הרבה אמוראים כי התנאים רובם לא היו בעיראק.
אריה ביבי: אחד האמוראים הגדולים, קראו לו הרב ביבי, ומאז השושלת הזו.
אריה ביבי: כך שהשם שלי הוא ביבי, זה לא קיצור של משהו.
תמר זנדברג: אני באמת רוצה להודות לך גם על ההשתתפות בישיבה, אבל יותר מזה, יש לי הרגשה, כמו שאומרים בסרט, שבהחלט מדובר כאן בתחילתה של ידידות ושותפות ארוכה ונפלאה.
תמר זנדברג: באמת אני חייבת להגיד שמצאנו כאן שותף לכל – שאר הנוכחים פה, אנחנו פחות או יותר מתכנסים כאן הרבה, ולמדנו, הכרנו וסיירנו.
תמר זנדברג: אני חושבת שהכניסה שלך היא באמת מכפיל כוח משמעותי לנושא הזה, אז תודה לך.
תמר זנדברג: אני רוצה לסכם בכמה דברים.
תמר זנדברג: קודם כל, אחד, אמרתי את זה בהתחלה ואני חוזרת על זה כסיכום.
תמר זנדברג: הוועדה מבקשת מהרפרנטים של משרדי האוצר ובט"פ כמו שצוין כאן, ביחד איתך, לדווח לנו עד יום חמישי הקרוב על שיחה, קודם כל משולשת ביניכם, והאם – מה יש ביניכם.
אריה ביבי: אני יוצא מפה, כבר נדבר איתם על זה.
תמר זנדברג: אני אומרת עד יום חמישי, כי ביום חמישי אנחנו צריכים לפרסם את הלו"ז לשבוע הבא, על ה-4 מיליון האלה שאמרת, אם יש בעיה או צריך, אנחנו נתכנס כאן שלושה – אנחנו נתכנס כאן באותו פורום, באותו הרכב, ביום שני בדיוק עוד שבוע מהיום, כדי לראות שהנושא הזה באמת קודם כל מטופל.
תמר זנדברג: הוועדה תהיה בקשר איתך, אם לא נמשיך לעקוב כל שבוע.
תמר זנדברג: בשביל 4 מיליון שקל – רגע שנייה.
תמר זנדברג: דבר שני, הוועדה שמעה ומאוד הייתי אומרת בסקרנות ועוקבת אחרי כל נושא השיקום, שהוא כולל שיקום דירתי, נקרא לזה, דרך הוסטל, דירות מעבר, מגורים משותפים.
תמר זנדברג: שמענו כאן מאוד בברכה ובעניין את המודל של הקיבוץ השיתופי השיקומי, כמענים לסוגיה המרכזית, כמו שאנחנו רואים אותה, בשיקום, שזה הדיור.
תמר זנדברג: סוגיית השיקום כשלעצמה היא סוגיה מאוד משמעותית בעולם ההתמכרויות.
תמר זנדברג: אנחנו מכירים את הצורך בשיקום אחרי הטיפול הראשוני, אחרי הגמילה, אחרי הכלא.
תמר זנדברג: מדובר באמת באנשים שהעולם – באמת הם פגשו את הצדדים הכי אכזריים, נמוכים וקשים שלו.
תמר זנדברג: אחרי שאנחנו, כמדינת ישראל, הענקנו להם את המענה האכיפתי, את הכלא ואת הגמילה דרך משרד הבריאות, ומה שלא נרצה – היכולת שלנו להעמיד אותם על הרגליים, היא תלויה בשיקום, והשיקום תלוי במידה רבה מאוד באיזשהו מענה ופתרון דיור.
תמר זנדברג: לכן, הרצף הזה חייב להינתן.
תמר זנדברג: על אחת כמה וכמה, ששמענו פה שמדינת ישראל נמצאת בעצמה – אני מתייחסת עכשיו ספציפית לאסירים המשוחררים.
תמר זנדברג: המדינה נמצאת בעצמה בחשיבה על צמצום הכליאה, צמצום הצפיפות בבתי הכלא התחלה של פינוי, קצת יותר שחרור ואוורור במסגרת פתרונות אחרים.
תמר זנדברג: אז בוודאי ובוודאי שלא יתכן שביד אחת נלך לצמצום כליאה ולפתרונות שיקום אחרים, וביד השנייה נסגור הוסטלים שנותנים בדיוק את המענה הזה, בדיוק לאוכלוסייה הזו.
תמר זנדברג: זה אבסורד שלא יעלה על הדעת וזה באמת יציג אותנו גם באופן מגוחך, שיד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה, וגם באופן שבסופו של דבר מפקיר את האסירים המשוחררים המכורים שזקוקים לכך יותר מכל.
תמר זנדברג: עוד דבר שאני גם רוצה להגיד אותו בסיכום: הוועדה פה שמעה בתדהמה את העובדה שיש אנשים שיושבים בבתי הכלא על סעיף עוני, ועוד נפגעים פעם שנייה בזמן שהם לא מועמדים לתכנית שיקום.
תמר זנדברג: בעצם השיקום שלהם הופך להיות וולונטרי, וככה לא מוכוון ולא מאורגן על ידי רשויות המדינה, שזה שב"ס, רש"א ומשרדי הממשלה השונים.
תמר זנדברג: אנחנו נבחן, עכשיו אני אומרת ונתנה לי רשות בשם חברה הכנסת מירב בן ארי, שהיא שותפה וחברה פעילה בוועדה.
<קריאה: שיש לה יום הולדת היום.
תמר זנדברג: אה, שיש לה יום הולדת היום.
תמר זנדברג: אז קודם כל נברך אותה בהיעדרה במזל טוב.
תמר זנדברג: אנחנו באמת נבחן גם הצעות חקיקה, אנחנו נקיים פגישה יחד אתכם – פגישת עבודה לחוד יחד עם הקליניקות, איזה הצעות קיימות על השולחן שהצעתם, איזה עוד אפשר לחשוב עליהם, בין אם שינוי אותו סעיף שמפנה לאותו חוב שהוא נובע מפיצוי, ובין אם אחרים.
תמר זנדברג: יכול להיות, לנו פה בכנסת יש נטייה ללכת לחקיקה, יכול להיות שהיא דרושה פה ויכול להיות שהיא לא דרושה פה.
תמר זנדברג: יכול להיות שהכלל הזה שהשתרש, שכביכול וועדת השחרורים שמה את זה כתנאי סף, יכול להיות שזה לא נחוץ ואפשר להתיר את זה.
תמר זנדברג: חקיקה זה התפקיד הראשון של הבית הזה, אבל לא תמיד הוא מחויב במציאות, ולא כל דבר צריך ללכת לחוק.
תמר זנדברג: לפעמים יותר קל לקדם דרך החלטות של שרים או של וועדות מקצועיות כאלה ואחרות.
תמר זנדברג: מבחינתנו, אני שמעתי את זה כאן פעם ראשונה למרות שקראתי בעיתון וכולי, אבל העובדה שזה עד כדי כך מעגל קסמים שקשה לצאת ממנו, היא באמת בלתי נתפשת.
תמר זנדברג: אני מודה גם לסנגוריה הציבורית, גם לקליניקות ולכל הגורמים שהעמידו אותנו על הנושא הזה.
תמר זנדברג: הוועדה תקיים סיור גם בהצעות פה שהועלו, ויחד אתכם נראה איך אפשר לשלב ידיים.
תמר זנדברג: ככל שיתקדם ויהיה איפה בתכנית בראשון שאתם מתחילים, אנחנו בקשר הדוק אתכם.
תמר זנדברג: כל איפה שיהיה מקום אנחנו נשמח.
תמר זנדברג: אם יש לכם רעיונות שהוועדה שמחה לבקר בהם- - -
אריה ביבי: כשתהיו בראשון, יש לנו הוסטל בראשון.
אריה ביבי: אז פשוט היא לא באה, יש לה בדיקות, למנהלת איילת.
אריה ביבי: אז יש לנו הוסטל שנקרא הוסטל מפתחות, שאנחנו נשמח מאוד לארח אתכם.
<קריאה: הוא הוסטל רק לאנשים אלימים.
אריה ביבי: בסדר, אם תרצו ירושלים אז ירושלים.
<קריאה: לא, גם מכורים מגיעים, הם באים אליי.
<קריאה: אני רוצה שתזכור שהרשות החדשה שלנו עוסקת גם בנושא האלימות.
תמר זנדברג: אין בעיה, אז אנחנו נקיים סיור במודל שלכם, אבל אנחנו גם – הוועדה גם תקיים סיור באחד ההוסטלים הקיימים שלכם, כדי ללמוד ולהתרשם מהנושא.
תמר זנדברג: הבנתי שזה כבר היה אמור לצאת לפועל, אבל נחדש ימינו כקדם.
אריה ביבי: סליחה, ברגע שאנחנו משקמים, אנחנו גם מערערים את שירות בתי הסוהר.
אריה ביבי: יש להם היום, בשירות בתי הסוהר- בפסיקה האחרונה של רובינשטיין, הוא דיבר על 2,7 מטר לאסיר.
אריה ביבי: בתקופה שלי, היה 2,7 – אני התחלתי את התקופה, וכשסיימתי היה 4,5.
אריה ביבי: אני הנציב הראשון שבנה בתי סוהר.
אריה ביבי: הנה, יושבים פה אנשים מבתי הסוהר.
אריה ביבי: אני הנציב הראשון, בניתי את צלמון, את חרמון, הגדלתי את מעשיהו, לא משנה.
תמר זנדברג: לדעתי אם אתה תהיה ביבי לא רק כשם מקורי, אלא גם ככינוי, אז אולי הרבה דברים ישתפרו.
אריה ביבי: אבל מה אני אומר פה?
אריה ביבי: ברגע שאנחנו נשקם יותר, פחות אנשים יחזרו.
אריה ביבי: אם פחות אנשים יחזרו יהיה יותר מרחב.
תמר זנדברג: זה מה שבעצם עומד במוקד של כל העבודה שלנו.
תמר זנדברג: אני באמת רוצה להודות לכולם, גם למדנו הרבה וגם אני מקווה שנזיז משהו בתחום הזה.
תמר זנדברג: שלום לכולן ולכולם, צהריים טובים.
תמר זנדברג: אני פותחת את ישיבת הוועדה שהיא בעצם סיור במרפאת לוינסקי, תודה למרפאה על הרוח, נמצאים איתנו היושבת ראש והמנכ"ל.
תמר זנדברג: ברוכים הבאים, ברוכה הבאה, ברוך הבא.
תמר זנדברג: שניכם הייתם איתנו גם בכנסת, מבחינתנו זה עדות גם לשיתוף פעולה בין הוועדה לבין הרשות וגם לרצינות שאתם לוקחים את התפקיד וגם מתחברים לשטח וגם במסגרת הוועדה, אז זה בכלל אות גם לשיתוף פעולה וגם החשיבות שמייחסים לדברים.
תמר זנדברג: נפתח איתכן, בהצגה של המרפאה.
תמר זנדברג: מהסביבה ומהמקום כבר התרשמנו בדרך.
תמר זנדברג: אני חושבת שכל אחד פה עלה ממקום אחר, מיציע אחר, אז יש התרשמות מצרפית של האזור, גם הגיאוגרפי וגם החברתי.
תמר זנדברג: תציגי את עצמך, שם ותפקיד, לפרוטוקול.
<יעל גור: שמי יעל גור, אני עובדת סוציאלית ואני מנהלת את מרפאת לוינסקי והפעילויות הניידות שלה מיום הקמתה לפני 15 שנה.
<יעל גור: מרפאת לוינסקי היא מרפאה למחלות מין ואיידס של לשכת הבריאות תל אביב.
<יעל גור: את הלשכה מייצגת פה היום ד"ר מיכל סביון ואנחנו שמחות לארח אתכם.
<יעל גור: נמצאות כאן בחדר כל מי שאתם לא מכירים ומכירות מהוועדה זה עובדות המרפאה הניידת.
<יעל גור: יש כאן עובדות סוציאליות, אולי רק תרימו יד, רני חלאבי, מנהלת המרפאה הניידת, ד"ר קרן לנדסמן, רופאה, נינה הלוי, מדריכה, מנטורית ומובילה את תחום הלהט"ב במרפאה, נעה אחות ועובדת סוציאלית, יעל שהצטרפה, מנטורית וקרימינולוגית, וזהר, עובדת סוציאלית וגם אני עובדת סוציאלית.
<יעל גור: אז אנחנו שמחות לארח אתכם.
<יעל גור: אנחנו בדרך כלל, לאורך השנים, אירחנו דיונים, לרוב של הוועדה למאבק בסחר בנשים ותמיד יצאנו אחר כך גם לסיור, וזה גם מה שנעשה היום.
<יעל גור: הייתה רק אי הבנה, כנראה שלי, אבל עשינו תיאום ופתרנו את זה, בת שבע ואני, הסיור לא יכול להיות רב משתתפים כי כשאנחנו יוצאים לזירות זנות, אנחנו לא בוקי נאה שבא עם אוטובוס ומביא קהל, אנחנו באים קבוצה קטנה, זה הצוות וחברת הכנסת, העוזרת שלה ואולי עוד חברה או שתיים, לא מעבר לזה.
<יעל גור: אז אנחנו נארח את כולכם בשמחה פה בבוקר, אל הסיור בשטח יצטרפו מתי מעט, נחליט אחר כך, מי שנורא חשוב לו.
<יעל גור: מי שיכול לוותר ולתאם סיור אחר אנחנו נשמח כי אחרת הסיור הופך להיות סיור ראווה והוא לא מאפשר למידה לאורחים.
<יעל גור: אז מראש אני מתנצלת אם יש כאן אי תיאום בציפיות.
תמר זנדברג: אין בעיה, אנחנו באנו לראות את המקום כמו שהוא ואנחנו נתאים את זה - - -
<אהרון שבי: אבל בכל זאת בהקשר הזה שכן תהיה נציגות בסיור, נציגי משרדים.
<יעל גור: בסדר, אני חושבת שמי שזה נורא חשוב להם יבואו, אנחנו נסתדר, רק חשוב לי לבקש אם אחרים, נגיד אבנר לא צריך את הסיור הזה, הוא מסייר יותר מאיתנו - - -
<אבנר כבל: אגב, הם אמורים להיות ביום ראשון אצלנו.
<יעל גור: אוקיי, אז אני אומרת, מי שיכול לוותר, זה פשוט יאפשר למי שמסייר למידה יותר של מה אנחנו רוצים להראות.
<יעל גור: אז עכשיו אנחנו נצלול לתוך המרפאה.
<יעל גור: אתם מבקרים במרפאת לוינסקי ששייכת למשרד הבריאות, היא הוקמה לפני 15 שנה, תיכף אני אספר קצת על הרקע, אבל זו מרפאה שכל אחד שמגיע לכאן, ואתם כרגע בשעות קבלת קהל, יש רופאה בחדר רופא, ואדם מגיע עם סיפור של מחלת מין, עם חשד למחלת מין או איידס, עם סימפטומים או סיפור של פגיעה מינית, מין מחוץ לקשר הקבוע, צריכת זנות, מעורבות בזנות, אדם שביקר בחו"ל וקיים יחסי מין עם מישהו שהוא לא מכיר ויש לו חשד שאולי הוא נדבק או נדבקה במחלת מין, באים לפה וזה אנונימי.
<יעל גור: אין אח ורע לדבר כזה בשירותי המדינה, שמפעילים שירות שהוא אנונימי וחינמי.
<יעל גור: כלומר זה לא תלוי בביטוח בריאות ממלכתי.
<יעל גור: למרות שלכולנו יש ביטוח בריאות ממלכתי, יש 30% מהמבקרים במרפאה שאין להם כזה, כי הם באים מארץ אחרת והם חסרי מעמד אזרחי, מה שאנחנו קוראים מבקשי מקלט.
<יעל גור: גם אותם אנחנו בודקים ונותנים להם את הטיפול מ-א' ועד ת' כאילו יש להם חוק ביטוח בריאות ממלכתי, כי השירותים האלה מכוסים על ידי משרד הבריאות, לא קופות החולים.
<יעל גור: כל מי שמגיע לכאן ונבדק כאן, יש לו סיבה למה הוא לא הולך לקופת חולים, כי זה לא נעים לי לבוא ולהגיד לרופאה שלי בפרדס חנה, 'תשמעי, היה לי קשר מחוץ לנישואים', כי היא גם מטפלת בבעלי, אז ככה כל מי שמגיע לכאן מגיע כי הוא לא יכול להגיע לקופות חולים.
<יעל גור: לכן הדבר הזה משרת גם את הקהל של מי שלא מגיעים לפה.
<יעל גור: כל מי שיש לו מגע מיני עם אנשים שבאים אלינו, זה מכפלות של פי ארבעה ופי עשרה, גם מטופלים אצלנו.
<יעל גור: זה לא איזה נישה סקטוריאלית, זה שירות קריטי לשירותי בריאות הציבור במדינת ישראל ויש כמונו בכל עיר גדולה בעולם.
<יעל גור: ביקרתי בכמה כאלה והשירותים הם תמיד חינמיים ואנונימיים ובתחנות מרכזיות כדי להיות נגישים מאוד.
<עדי ענבר: כמה פונים יש לכם בשנה?
<יעל גור: אני אגיע לכול.
<יעל גור: המרפאה הוקמה בסוף שנות ה-90 על רקע המאבק של מדינת ישראל בסחר.
<יעל גור: זהבה גלאון, חברת הכנסת שהקימה את הוועדה הזאת, בעצם הגיבה לכל מה שהיה כתוב בעיתונים ולכל מה שכתבו בדוח מחלקת המדינה האמריקאית ובדוחות אמנסטי, שמדינת ישראל היא מדינת יעד לסחר בנשים.
<יעל גור: אז היא הייתה בין הראשונות ברשימה השחורה, כשלצדנו היו מדינות כמו קולומביה ומצרים שלא נאבקו בסחר, ובעצם ההחלטה להקים את המרפאה הייתה אחד מהמענים שמדינת ישראל יזמה כדי להתמודד עם תופעת הסחר בנשים למטרות זנות.
<יעל גור: מה שעוד קרה בסוף שנות ה-90, תחילת שנות ה-2000 שראו עלייה מאוד משמעותית בזיבה.
<יעל גור: צוותים של לשכת הבריאות, שבה עובדת מיכל, יצאו בעקבות דיווחים שהגיעו על גברים, על מאות גברים, שיש להם זיבה, הם יצאו לבתי בושת באזור תל אביב.
<יעל גור: הם דגמו נשים ב-72 בתי בושת בעיר ובדקו את הקשר בין הממצאים בזיבה שהיו בגברים לבין התחלואה אצל אותן נשים וראו שיש קשר.
<יעל גור: המרפאה הזאת היא גם מענה לאותו הקשר אפידמיולוגי.
<יעל גור: כלומר המרפאה היא תולדה של שילוב אינטרסים, גם אפידמיולוגי וגם חברתי ולכן גם הוחלט, מי שהקים את המרפאה, פרופ' תמי שוחט, שהיום היא מנהלת ה-ICDC, המרכז הישראלי לבקרת מחלות, החליטה שבגלל שהשירות קם גם על רקע חברתי וגם רפואי מי שצריך לאגד את הפעילות ולהוביל אותה זה דווקא אדם מתחום העבודה הסוציאלית.
<יעל גור: ואז אני נכנסתי לתמונה.
<יעל גור: המטרות האלה הן המטרות שתמי קבעה אז: צמצום שיעורי התחלואה במין, העלאת המודעות בקהל למה זה המחלות האלה לאוכלוסיות שנדבקות ומדביקות, הפחתת הסטיגמה וגם טיפול פסיכו סוציאלי לצד הטיפול הרפואי לקורבנות סחר.
<יעל גור: היום זה בעיקר אנשים בזנות, לא הרבה קורבנות סחר כמו שהיו אז, כי המדינה עשתה הרבה עבודה.
<יעל גור: בסוגריים, למי שלא יודע, אנחנו כבר לא ברשימה השחורה של מחלקת המדינה האמריקאית, אנחנו בדוח - - - במקום הראשון.
<יעל גור: לא שאין סחר, לא שאין עוד מה לעשות, אבל אלה המטרות של המרפאה.
<יעל גור: האסטרטגיות הן אסטרטגיות שלקוחות מההמלצות שקיימות בעולם.
<יעל גור: האורים והתומים זה ארגון הבריאות העולמי וה-CDC, המרכז הלאומי לבקרת מחלות, שמדברים על בדיקות לאוכלוסיות בסיכון גבוה, זאת המרפאה הניידת שתיכף תראו, מדברים על חינוך לבריאות, זו הפעילות שאני תיכף אציג שעושים בבתי ספר, מדברים על מתן חיסונים ועל בדיקות סקר.
<יעל גור: זה הרקע ומקורות ההשראה שאני אוסיף שמכיוון שהצוות משופע בעובדות סוציאליות חלק משמעותי מהחזון ומהדרך הוא מאופיין בערכי העבודה הסוציאלית של כבוד האדם וחוסר שיפוטיות ודיבור עם האדם במקום שבו הוא נמצא, האדם או האדמית, גבר או אישה, התייחסות שהיא בגובה העיניים, ניסיון לתת מענה לא רק למחלת המין או להקשר של ההידבקות, אלא בכלל לנסיבות החיים שמביאות איש או אישה להיות נזקק לשירותים של מרפאה למחלות מין, ואנחנו מתעסקים הרבה בצדק חברתי.
<יעל גור: תיכף תראו איך הדברים האלה מתקשרים.
<יעל גור: אז אם צריך על רגל אחת להגיד מה עושים במרפאת לוינסקי, אז זו תמונה של המסדרון, שכולכם הלכתם בו לאיבוד, אנשים מגיעים לפה בסוף ורואים מרפאה כמו שאתם רואים.
<יעל גור: אחר כך נעשה לכם גם סיור במרפאה.
<יעל גור: יש כאן קבלת קהל.
<יעל גור: כל שבוע יש חמישה ימי פעילות, מגיעים, עוברים דרך הדלת, לשאלתך, 4,000 איש בשנה, שסופרים כל אחד פעם אחת, וקרוב ל-6,000, לפעמים אפילו יותר, ביקורים, כי יש חלק גדול מהאנשים ביקורים - - -
תמר זנדברג: כמה גברים, כמה נשים?
<יעל גור: נראה לכם את ההתפלגויות.
<יעל גור: זאת התפלגות הביקורים לפי שנים.
<יעל גור: אתם יכולים לראות שמ-2002 יש עלייה.
<יעל גור: תשאלו למה היא נעצרת ב-2013, אילוצי תקציב.
<יעל גור: אנחנו נאלצנו לשנות את הפרוטוקול הרפואי ולקבל בעיקר אנשים שהם בסיכון גבוה, כלומר מזריקי סמים, חסרי מעמד שמגיעים מארצות אנדמיות, גברים שמקיימים יחסי מין עם גברים, נשים טרנסג'נדריות, אנשים בזנות, נפגעי תקיפה מינית וצרכני זנות.
<יעל גור: אלה הקהלים בסיכון שתמיד יתקבלו פה.
<הדס שיין: מבוגרים או בני נוער?
<יעל גור: מבוגרים, אבל מגיל 14, יש לנו אפשרות.
<הדס שיין: ויש לך את התפלגות הנוער?
<יעל גור: לא, אין לי כאן התפלגות של הנוער.
<יעל גור: תיכף אני אראה התפלגות גילאית, אבל אין לי בתוך הנוער פה פילוח, אם תרצי אני אשלח.
<יעל גור: כל בקשה שיש לכם לגבי נתונים שלא מופיעה תבקשו, אנחנו נשלח בשמחה.
<יעל גור: .
<עדי ענבר: המשמעות היא שיש מי שמגיעים ולא מתקבלים?
<יעל גור: כמעט שלא, כי בעיקר מגיעים אנשים שהם כבר יותר בסיכון, כי זה עובר מפה לאוזן, אבל לצורך העניין, אישה סטרייטית היא לא בקבוצת סיכון, אם היא לא מזריקת סמים ולא בזנות.
<יעל גור: עכשיו, אם נגיד אני באה כאישה סטרייטית לבקר במרפאה ואומרת 'אני נורא רוצה להיבדק למחלת מין כי היה לי מין מחוץ לקשר הקבוע', אז אנחנו נעשה פה בדיקת HIV, אבל לשאר מחלות המין יגידו לי 'אם את יכולה, יש לך ביטוח בריאות, לכי לקופת חולים, התקציב שלנו לא מאפשר'.
<יעל גור: אם אני מאוד אתחנן, מאוד אבקש ואגיד שאני לא אלך לקופת חולים נקבל, אבל יש אנשים שיכולים כן ללכת לקופת חולים ורק כי פשוט נוח להם להגיע לפה כבר, או הם רגילים, אז הם פשוט יילכו לקופה וזה גם בסדר.
<יעל גור: המרפאה הזאת צריכה לשרת את מי שלא יכול להגיע לקופה.
<יעל גור: וזה פספוס, אם אישה סטרייטית מגיעה ויש לה סיבה, היא לא שייכת לקבוצת סיכון, אבל נגיד היא עברה מין עם אדם שהיא לא מכירה, מחלות מין הן לא תמיד סימפטומטיות, יכול להיות שיש לה כלמידיה, הרופא בקופה לא יבדוק את זה או היא לא תגיע לקופה ונפספס את זה.
<יעל גור: אז נלך לארצות מוצא.
<יעל גור: אתם רואים שרוב הפונים והפונות הם מישראל.
<יעל גור: חלק גדול מהזרים שמגיעים לפה הם חסרי מעמד שמגיעים מאריתריאה וכל השאר בשיעורים מאוד קטנים ממדינות אחרות.
<יעל גור: ההתפלגות לפי קבוצות סיכון, אנחנו רואים כאן את 2016, MSM, men who have sex with men, זה גברים שמקיימים יחסי מין עם גברים ובתוך הקבוצה הזאת יש גם הרבה משתמשים בסמים, אבל לא בהזרקה, לכן קבוצת הסיכון הראשית היא MSM.
<יעל גור: הרבה פעמים אתם יכולים לראות בתוך הקבוצות האלה גם כפילות, יש לא מעט אנשים שאנחנו רואים מקרן אפריקה שכבר מעורבים בזנות, אני אספר לכם על זה, אבל קבוצת הסיכון הראשית שלהם היא אפריקה.
<יעל גור: בתוך זנות פעילה יש גם מזריקי סמים, פה פיצלנו, יש משתמשי סמים, אבל לא בהזרקה.
<יעל גור: מי שמזריקי סמים פיצלנו פה למזריקי סמים.
<יעל גור: אין פה התפלגות גילאית.
<יעל גור: אני יכולה להגיד שהגיל הממוצע הוא בין 20 ל-40, שם רוב הקהל שלנו.
<יעל גור: מגיעים גם בני נוער, אבל זה לא הקבוצה הגדולה.
<יעל גור: . על הפלטפורמה הזאת של מרפאה למחלות מין, ולא הבאתי לכאן נתונים על תחלואה, לא חשבתי שזה עיקר הדיון, אבל אנחנו מוצאים כאן כמובן תחלואה.
<יעל גור: אני יכולה לספר באופן כללי שרוב האנשים שאנחנו מוצאים אותם חולים שייכים לקבוצת הסיכון שהראיתי.
<יעל גור: אפשר להסתכל על קבוצות הסיכון האלה עוד פעם ולהבין.
<יעל גור: רוב התחלואה מתגלה בקבוצות הסיכון האלה.
<יעל גור: בשנים האחרונות ראינו עלייה בעגבת, מחלה שניתן לטפל בה באמצעות אנטיביוטיקה, עלייה ב-HIV.
<יעל גור: שכיחות התחלואה במחלות מין עולה, ואולי נגיד במאמר מוסגר שקופות החולים אפשרו לגברים שמקיימים יחסי מין עם גברים החל מלפני חודשיים לקבל במחיר די סביר, של 300-370 שקל, תלוי בקופה, טיפול שנקרא פרה, זה טיפול מונע ל-HIV.
<יעל גור: אפשר לקחת את הטיפול הזה, זה לא טיפול שקל לקחת אותו, יש לזה כל מיני תופעות לוואי, אבל אדם שיודע שהוא בסיכון להידבק ב-HIV, כי יש לו פרטנרים מזדמנים והרבה פעמים הוא עושה סקס תחת השפעת סמים ואלכוהול, לעתים בוחר לקחת את זה ואז הוא בעצם לא מקפיד על שימוש בקונדום.
<יעל גור: כשלא מקפידים על שימוש בקונדום יש עלייה בתחלואה במין ואנחנו רואים את זה, לא היה צריך להיות נורא חכם כדי לנחש שזה יקרה ואנחנו צופים - - -
<קרן לנדסמן: אנחנו כבר רואים את זה.
<קרן לנדסמן: מגיעים אלינו למרפאה הרבה מאוד גברים שאומרים 'אני על פרה וצורב לי'.
<יעל גור: כן.
<יעל גור: ואנשים שמקבלים אצלנו אבחנה למחלת מין היום ובעוד שבוע ובעוד שבועיים וזה לא אותה אבחנה, כל פעם משהו אחר.
<יעל גור: אז את הנחיצות של המרפאה על הרקע הזה של עידן הפרה אנחנו נרגיש ואני מקווה שגם נצליח לעמוד בפרץ.
<עדי ענבר: וזה למרות ש-MSM הם 5% לכאורה מתוך כלל - - - 95% נשים ו-MSM - - - לפי דוח משרד הרווחה 2016.
<יעל גור: לגבי המעורבים והמעורבות בזנות?
<עדי ענבר: בזנות, 95% הם נשים.
<יעל גור: נכון, 95% הם נשים ומספרית, אני לא זוכרת באחוזים, אבל יש משהו כמו 500 גברים שאותרו בסקר ומספר דומה של נשים טרנסג'נדריות, קצת נמוך יותר.
<יעל גור: יש לי כל מיני דברים להגיד על הסקר ועל אמיתות הנתונים שבו, אבל בלי להעליב אף אחד, קודם כל זה גם היה 2015, את יודעת, הם ספרו את מה שהם מצאו, יש גם זנות שהיא נסתרת.
<יעל גור: אני לא יודעת עד כמה היא נלקחה בחשבון, אבל זה הרפרנס היחידי שיש, כי לא היה שום מחקר אחר.
<עדי ענבר: הנתונים הם פשוט לא פרופורציונליים בשום דרך לנתונים של משרד הרווחה, זאת אומרת יש פה שיעור מאוד גבוה של גברים ושיעור יחסית נמוך - - -
<יעל גור: אבל הם לא בזנות.
<יעל גור: MSM זה לא פניות.
<קרן לנדסמן: זה פניות למרפאה, זה גברים שעושים סקס עם גברים.
תמר זנדברג: השאלה שלך כן מעלה משהו אחר, שבעצם בהינתן שתופעת הזנות היא נשית בעיקרה, הגדול מאוד, ובהינתן שהמבקרים פה הם גברים לא מזנות, השאלה אם לא חסרות כאן הרבה נשים או שאנחנו כחברה מפספסים אותן.
<רני חלבי: אבל זה רק של המרפאה, זה לא של הניידת.
<רני חלבי: מה שאתם מחפשים זה הנתונים של הניידת.
<יעל גור: וגם זאת רק תמונה מקומית, זה לא אומר שום דבר על הארץ.
<יעל גור: וגם ה'בהינתן' הראשון שלך, שהזנות היא בעיקר נשית, הוא לא מדויק.
<יעל גור: מחקרים מהעולם על שכיחות של זנות באוכלוסייה מראים תמונה אחרת ברמת השוויון בין גברים לנשים.
<יעל גור: מהספרות שאני מכירה מהולנד, עדכנית, מ-2016, מראה ש-1% מכל ההולנדים נתנו מין תמורת אתנן, כסף או משהו אחר, וההתפלגות בין גברים לנשים היא כמעט 50-50, שזה מאיר באור מאוד של תהייה את הנתונים של הסקר.
תמר זנדברג: השאלה שלי לפחות, אולי זה מה שהתכוונת, זה האם יש נשים, אנחנו מתחום הסמים מכירות שהרבה פעמים אנחנו מפספסים את ההתמכרות של נשים, כי יש לה סימפטומים אחרים, כי יש לה קשיים בקבלת טיפול ודברים כאלה.
תמר זנדברג: השאלה האם גם במקרה של מחלות מין יש אי שם נשים יותר שקופות שאנחנו מפספסים את הטיפול הרפואי בהן בגלל כל מיני סיבות.
<יעל גור: מאוד יכול להיות שלפעמים כן.
<קרן לנדסמן: נשים באופן כללי הן יותר שקופות מבחינת מחלות מין, כיוון שאנחנו פחות סימפטומטיות.
תמר זנדברג: פחות כואב?
תמר זנדברג: פחות צורב?