GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<קרן לנדסמן: לא כואב, ההפרשות, הרבה פעמים נלך לגניקולוג ולא נחשוב בכיוון של מחלות מין.
<קרן לנדסמן: נשים הרבה פחות מדברות על חיי המין שלהן, גם כשאנחנו מדברות בדלת סגורה ואני שואלת אותם אפשר לראות שגברים נותנים נתונים יותר אמיתיים ממה ש - - -
תמר זנדברג: זה בחוץ, פחות מתביישים.
<קרן לנדסמן: כן, פחות מתביישים בזה וזה גם נחשב יותר טוב, עדיין, ב-2017.
<קרן לנדסמן: אבל, שוב, אלה הנתונים של המרפאה פה, לא הניידת עדיין.
<יעל גור: אבל תיכף נהיה עם קרן כי נציג עכשיו את התחומים.
<יעל גור: על הפלטפורמה הזאת של מרפאה למחלות מין התפתחו שישה תחומים כשהניידת היא ספינת הדגל של המרפאה, נגיע אליה בסוף, רק נסקור את התחומים.
<יעל גור: קרן, שכרגע דיברה, תדבר על תחום HIV עם נתונים שהיא מכירה מבעוד מועד.
<קרן לנדסמן: התחום של HIV במרפאה זה או אנשים שיודעים שהם חריגים והם מגיעים מאיזה שהיא מדינה אנדמית והם מגיעים להיבדק פה, אנשים ללא ביטוח רפואי שמגיעים להיבדק פה ולהיכנס לתכנית הלאומית לחסרי ביטוח, או לחילופין גילויים חדשים, שזה חלקם אנשים ממדינות אנדמיות, הרבה מאוד ישראלים.
<קרן לנדסמן: אני מנסה להיזכר, בשנה האחרונה היה לנו גבר אחד בזנות והשאר היו בעיקר אנשים ממדינות אנדמיות, היו לנו מעט מאוד ישראלים ילידי הארץ שאובחנו כאן.
<הדס שיין: זה 135?
<קרן לנדסמן: אלה נתונים של 2016, זה לפני שנה.
<קרן לנדסמן: צריך לשים לב שיש פה את האנשים שמקבלים תוצאה שאיננה שלילית, זה לא אומר בהכרח חיובית, זו הבדיקה הראשונה שאנחנו עושים, צריך לעשות בדיקה שנייה מדויקת יותר וברורה יותר.
<קרן לנדסמן: 17 בסופו של דבר יצאו חיוביים ל-HIV.
<יעל גור: יש לנו 7 false positive, שחשבו שהם חיוביים, אבל בבדיקה המשכית הם יוצאים שליליים.
<קרן לנדסמן: חלקם במעקב.
<יעל גור: הצגנו את תחום HIV ממש בקצרה, אני ארוץ על התחומים האחרים.
<יעל גור: במסגרת תחום להט"ב במרפאה, שעד לפני חודשיים כלל שני עובדים, עובד ועובדת.
<יעל גור: נינה מובילה את תחום להט"ב במרפאה וכרגע בלי עובד סוציאלי.
<יעל גור: היה עובד סוציאלי מקסים שעבד איתנו שש שנים, יונתן מרטון, הוא עבר לעבוד באגודה ובמסגרת תחום להט"ב חלק מהעשייה הוא גם טיפול פסיכו סוציאלי לאנשים להט"בים, בין אם הם מעורבים בזנות ובין אם הם מתמודדים עם נסיבות חיים כאלה ששמות אותם בסיכון חוזר ונשנה.
<יעל גור: אני אתן דוגמה, היה מטופל אחד, ת', שהגיע לכאן, הוא לא עובד בזנות, אבל בגלל נסיבות חיים ובגלל פגיעה שהוא חווה בילדות, שהוא משחזר שוב ושוב הוא מוצא את עצמו מדי יומיים-שלושה זרוק באיזה שהוא חניון פה באזור התחנה אחרי שאנסו אותו קבוצה של אנשים, בדרך כלל אפריקאים, אבל לאו דווקא.
<יעל גור: ותשאלו למה זה קורה לו שוב ושוב, כי יש שם בעיה.
<יעל גור: הוא הגיע לטיפול אצל עובדת סוציאלית במרפאה על הרקע הזה, כי הוא בא להיבדק שוב ושוב וניסינו להבין למה הוא צריך להיבדק שוב ושוב ואז הבנו שיש כאן סיפור.
<יעל גור: זה אמנם לא אדם בזנות, בדרך כלל הטיפול הפסיכו סוציאלי ניתן פה לאנשים שמעורבים בזנות, אבל זה אדם שהוא בהחלט שייך לחלק הטיפולי פה.
<יעל גור: מאז שיונתן עזב אין כאן טיפול פסיכו סוציאלי לאנשים להט"בים, אבל כן נינה עושה מיצוי זכויות סוציאליות, בעיקר לנשים טרנסג'נדריות שמעורבות בזנות כדי להצליח לממש את הרצון שלהן לשינוי מגדרי.
<יעל גור: את רוצה להגיד על זה כמה מילים?
<נינה הלוי: אני אגיד בקצרה שסצנת זנות הרחוב הולכת ונכבשת על ידי נשים טרנסג'נדריות בשנים האחרונות, גם בגלל שיותר ויותר אנשים טרנסג'נדרים יוצאים מהארון וגם בגלל שגיל היציאה מהארון הולך ויורד ולכן אנשים שיוצאים מהארון בגיל מאוד צעיר בחברה לא סובלנית מוצאים את עצמם ברחוב בלי מערכת תמיכה, אז מדובר בזנות בעיקר לשם הישרדות.
<נינה הלוי: אנחנו פוגשים אותם בזירות זנות ברחוב, שגם עוברים שינוי מאוד רדיקלי בתקופה האחרונה עקב המאמץ לנקות את הזנות מהרחוב בעיריות שונות.
<נינה הלוי: זה לא פשוט, נהיה לנו יותר קשה בעצם לאתר את הקהל של מרפאות הטיפול.
<יעל גור: אני אוסיף שמה שעוד עושה נינה זה לא רק להפעיל את הניידת ברחוב שמיועדת לנשים טרנסג'נדריות ולגברים MSM בזנות, היא גם עוסקת במיצוי זכויות סוציאליות בכל הקשת, כמו עובדת סוציאלית, למרות שהיא לא, בכל הקשת של זכויות, גם בביטוח לאומי, גם מול הוצאה לפועל, גם מול סיוע משפטי, גם מול משרד הפנים וגם מול הוועדה להתאמה מגדרית של משרד הבריאות.
<יעל גור: מעבר לזה נינה מפעילה גם את המרפאה שלנו עם הוועד למלחמה באיידס בגן מאיר, יש לנו פעם בשבוע מרפאה שפונה לאנשים להט"בים שלא נוח להם, לא לבוא אלינו ולא לוועד למלחמה באיידס, אלא לגן מאיר.
<יעל גור: אז זה תחום הלהט"ב.
<יעל גור: דיברנו על תחום HIV, דיברנו על תחום הלהט"ב, נדבר רגע על תחום ההסברה.
<יעל גור: מלבד העבודה פה במרפאה עם אנשים שכבר באים עם מחלת מין או חשד למחלת מין ומלבד העבודה עם אוכלוסיות קצה אנחנו מנסים להגיע גם לבני נוער שיכולים להיות בעתיד בסיכון לכל מיני עוולות כאלה ואחרות שישימו אותם בסיכון גם להיות חולים במחלת מין ואנחנו מנסים לעשות שם עבודת מניעה.
<יעל גור: הכסף לפעילות הזאת לא מגיע משום משרד ממשלתי, לצערנו, לא ממשרד החינוך ואפילו לא ממשרד הבריאות שמממן אותנו.
<יעל גור: אנחנו מתרימות את הכסף מחברות מסחריות באמצעות הוועדה הבין משרדית לאישור פרסומת מסחרית, כי אנחנו גוף ממשלתי, אבל אנחנו עובדות בהתאם לתקציב שיש לנו ובשנים שיש לנו - - -
תמר זנדברג: סליחה, לפני שאת עוברת יש לי שאלה קודמת, גם מכיוון שהמנדט שהוועדה שלנו הוא סמים בסופו של דבר ואנחנו מאוד הרחבנו עם הזמן את המנדט של הוועדה, מהסיבה העיקרית, לא כי סתם אנחנו רוצות לפלוש לתחומים, אלא כי אנחנו רואות שסמים נמצא או במוקד או בפריפריה של המון המון סוגיות אחרות, כמו זנות, כמו טראומה במובן הרחב, לרבות טראומה מינית, כמו מצב סוציואקונומי והמון דברים אחרים.
תמר זנדברג: בכל זאת אני רוצה לגעת בנושא הסמים, אם את יכולה להגיד מילה על מה אתן רואות כאן, מעבר לנושא הסמים וההזרקה, את זה אנחנו מבינות, זה מאוד מאוד ישיר, אבל למשל אנחנו גילינו במהלך העבודה שלנו שנשים מכורות ונשים בזנות, בעצם יש חפיפה מאוד גדולה וגם חפיפה מאוד גדולה לטראומה, בעיקר בילדות.
תמר זנדברג: אני מבינה שבסוף אתם מרפאת קצה מבחינת חירום, זאת אומרת מי שמגיע לפה זה ממש מהשטח וזה, אבל בכל זאת - - -
<יעל גור: וגם עבודת מניעה, בבתי ספר ובפנימיות.
תמר זנדברג: אבל למין.
<יעל גור: לא רק.
תמר זנדברג: אוקיי, אז לזה תיכף תגיעי, אבל אני כן רוצה רגע לשאול, הנשים בזנות שאתם פוגשות והגברים, כמו המקרה הזה שתיארת, אני מבינה שהמצב של טראומה וכתוצאה מזה שימוש בסמים באופן שקשור - - -
<יעל גור: אז אני אגיד.
תמר זנדברג: סתם לדוגמה, יש לכם פסיכיאטריות בצוות הרפואי שרואות את הדבר הזה?
<יעל גור: לא, אבל אני אענה לשאלה המרכזית שלך, איפה אנחנו פוגשים את המעורבות של סמים גם לא בהזרקה.
<יעל גור: אז קודם כל הקבוצה שהכי מדאיגה אותנו זה קבוצה של MSM, גברים שמקיימים יחסי מין עם גברים והסצנה שנקראת כימ-סקס, כאילו השימוש בכימיקלים שהוא לא בהזרקה.
<יעל גור: אני לא יודעת להגיד בדיוק לאיזה קבוצות הסמים האלה שייכים, אבל כל הסמים ש - - -
<רני חלבי: כל ה-MD ונייס גיא.
תמר זנדברג: בעצם אתן פוגשות את זה כמחלות מין שמגיעות כתוצאה - - -
<יעל גור: לא, אנחנו פוגשות את האנשים שמשתתפים בסצנה הזאת והם מחוקים, הם מתעוררים בבוקר ואחד הדברים שיש להם ב-to do list להיום זה לבדוק שהם לא נבדקו באיידס ואז הם באים לפה ומספרים את הסיפור, חלקם אנחנו גם מחברים לשירותי סיוע נוספים כדי לעזור להם לא להגיע עוד פעם למצבים האלה, חלקם מטופלים פה.
<יעל גור: יש אנשים שלוקחים בעצמם סם אונס, כדי למחוק את התחושה, כדי להצליח לעמוד באקטים מיניים רבים בלילה, מכל מיני סיבות.
<יעל גור: זאת למשל קבוצה אחת, כשאת שואלת מי הם לא המכורים של התחנה המרכזית הקלאסיים, אז זאת קבוצה אחת.
<רני חלבי: וגם אלה שעשו שימוש לרעה בתרופות, כמו ריטלין, וליומים, כל האופיאטים, קלונקס, שאפילו מקבלים אותם מרופא המשפחה שלהם.
<קריאה: זה סמים, ואיפה האלכוהול שהם צורכים כל כך הרבה?
<יעל גור: אני אדבר רק על עוד שתי קבוצות.
<יעל גור: קבוצה נוספת זה כל האנשים, גברים ונשים וגם נשים טרנסג'נדריות שמעורבים ומעורבות בזנות וזקוקים לחומרים פסיכו אקטיביים כדי לשרוד את האקטים ואת התופת והם לאו דווקא בהזרקה.
<יעל גור: פה זה הרבה אלכוהול וכל מיני דברים שאנשים לוקחים.
<יעל גור: והקבוצה השלישית זה אנשים שחיים על תחליפי סם והם עדיין ממשיכים להיות מעורבים בזרם הלא מרכזי של החברה וגם אותם אנחנו פוגשים.
<יעל גור: אז אלה שלוש הקבוצות שלא נמצאות מתחת לפנס של אנשים מכורים עם מזרקים בתחנה, סצנת הכימ-סקס, תחליפי סם וחומרים פסיכו אקטיביים כדי לעמוד בתופת של הזנות.
<יעל גור: אני יכולה לדלג על המצגת הרחבה, יש לנו עוד הרבה עבודה עם נוער בסיכון, בפנימיות, בהוסטלים של חסות הנוער, ששם אנחנו מדברים גם על שימוש בסמים ובאלכוהול ועל הסיכונים של הפעילות הזאת כשבאים ומתחילים לקיים יחסי מין בגיל צעיר.
<יעל גור: אנחנו מדברים איתם על כל מה שמעניין אותם, זו סדנה של שלושה מפגשים, על אוננות, על פורנוגרפיה, על איך לבחור פרטנר מיני, על אם אני הומו או לסבית, אם הם שואלים, וגם על שימוש בסמים.
<יעל גור: זאת אומרת זו פעילות מניעתית שמתקיימת.
<יעל גור: בנוסף יש לנו גם אתר אינטרנט וקו ייעוץ, שנקרא safe sex.co.il שעובד בשיתוף עם המחלקה לשחפת ואיידס ושם אנחנו עונים לשאלות של אנשים שמתקשרים לקו הייעוץ.
<יעל גור: גבר אומר 'הייתי אתמול מחוק, השתמשתי בחגיגת ואני לא יודע אם הפצעים שיש עליי כרגע זה כתוצאה מזה' ואז עונה לו יועצת שיודעת להסביר מתי יוצאים פצעים כשנדבקת במחלת מין ולהגיד שגם אם זה לא בגלל זה יש סיבה טובה לבוא ולהיבדק.
<יעל גור: זאת אומרת מין אאוטריץ' כזה שקורה או דרך הרשת או - - - ויש את הניידת, הניידת שאתם תראו עוד מעט.
<יעל גור: הניידת פועלת כת"פ של מרפאת לוינסקי והיא גם חלק מהתכנית הלאומית למיגור הזנות, התכנית הלאומית שהוקמה במשמרת של מרית דנון כשהיא הייתה ראש הרשות לקידום מעמד האישה, תכנית שפעילים בה שלושה משרדים, החינוך, הרווחה והבריאות.
<יעל גור: הרווחה מפעילה את 'סלעית', 'אופק נשי' והבריאות מפעיל את הניידות.
<יעל גור: יש ניידת כמו שלנו גם בחיפה - - -
<חגי ברוש: יש גם את 'בשבילך' בבאר שבע.
<יעל גור: נכון, יש גם את 'בשבילך' בבאר שבע.
תמר זנדברג: חגי הוא ראש תחום טיפול ושיקום ברשות למלחמה בסמים.
<יעל גור: אז עבדנו הרבה עם קודמך, עם ד"ר חיים מהל, חבר טוב של המרפאה.
<חגי ברוש: גם אני חבר טוב.
<יעל גור: מצוין, אז אנחנו שמחות להכיר, כי באמת עם חיים עבדנו הרבה.
<יעל גור: עכשיו רואים תמונות שלו בכל העולם.
<יעל גור: הניידת יוצאת ומנגישה את מה שעושים פה במרפאה, בדיקות למחלות מין, מחלקים קונדומים, אפילו קצת מזריקים לפעמים, אם יש שאריות.
<יעל גור: זה לא במקום תכנית יזהר החשובה, אבל בשטח לפעמים רואים אישה שצריכה מזרק ויש לנו קצת מזרקים לתת.
<יעל גור: מחלקים חוברות הסברה, שיש בהן מידע גם על מין בטוח וגם על סיכונים אחרים שאפשר לפגוש ברחוב, כולל עצות לנשים איך להימנע מלהידבק במחלות מין כשהן עם לקוח שלא רוצה קונדום וכולל עצות על שימוש נכון בסמים.
<יעל גור: למשל ב-2013 הוצאנו ניידות יחד עם אבנר.
<יעל גור: הייתה התפרצות של - - - אולי את תספרי על ההתפרצות שהייתה ב-2013, כתוצאה מהחגיגת?
<מיכל סביון: ב-2012 הייתה התפרצות של HIV בנרקומנים באזור של התחנה המרכזית ואז עשינו ועידה של כל הנוגעים בדבר, לוינסקי, יזהר, איכילוב, ויצאנו לרחובות לחקור מה הסיבה לזה.
<מיכל סביון: מה שהסתבר, שזה היה בדיוק בתקופה שהקימו את הגדר בין מצרים לישראל, הזרימה של ההרואין הפסיקה לעבור ואנשים התחילו להשתמש בחגיגת, כשאת החגיגת לא צריך להרתיח, את ההרואין מרתיחים, והוא היה מאוד זול אז בצורה חברתית הם חלקו בו ונדבקו אחד מהשני.
<יעל גור: אז הניידת שלנו ממש הוסבה באופן חירומי רק לטפל בהגברת הבידוק של האנשים ברחוב לראות אם יש נדבקים נוספים.
<יעל גור: חילקנו פקקים, חילקנו מזרקים בצורה מתוגברת וממש הנחינו את האנשים איך לעשות שימוש אקסקלוסיבי - - -
<הדס שיין: זה מה שהוביל לחקיקה ב-2013, חוק הנשאות, הסיפור של ההתפרצות שהייתה ב-2013.
<יעל גור: ההתפרצות הייתה ב-2013, לא 2012.
<מיכל סביון: 12'.
<רני חלבי: זה התחיל ב-2012 וזה נכנס ל - - - אז התגלו כל הנשאים.
<הדס שיין: זה היה ב-12', ב-13' הוחל חוק הנגזרות.
<הדס שיין: חוק הנגזרות הכניס את ארבע המשפחות של סמי הפיצוצייה לתוך פקודת הסמים המסוכנים, קטינון, מטקטינון, המפטימין או מטמפטמין.
<יעל גור: היה קשר?
<הדס שיין: בוודאי, זה היה הטריגר לחוק.
<יעל גור: מה שעושה הניידת בשעות לא חירום כמו של התפרצויות כאלה של HIV, היא פשוט יוצאת לזירות זנות, אחת מהן אתם תראו היום, רק שלזירה הזאת של אזור התחנה המרכזית אנחנו יוצאים ביום ראשון בערב וביום שני בערב.
<יעל גור: ביום שני קורצים יותר לאוכלוסייה הלהט"בית, יום ראשון לכולם, והניידת מגיעה עם מתנדבים, עם רופאה, עם עובדות סוציאליות, עם מנטוריות, מחלקים אוכל, מחלקים בגדים להחלפה, מציעים לאנשים להיבדק, נותנים טיפול תרופתי, נותנים חיסונים להפטיטיס B, להפטיטיס A, למי שצריך, ול-HPV אם זה נשים בתחילת הזנות, אחר כך כבר אין טעם, ובעצם מתחילים לייצר קשרים בינאישיים כדי שאחר כך הנשים יגיעו למרפאה ויתחילו קשר עם עובדות סוציאליות.
<יעל גור: חשוב לספר שהעובדות הסוציאליות הרבות פה לא יוצאות רק לניידת, הן גם מקבלות את הנשים שהן פגשו ברחוב לתהליך פסיכו סוציאלי פה במרפאה, שהמטרה שלו יציאה מהזנות.
<יעל גור: אנחנו סוג של שירות ראשוני על הרצף ש'סלעית' הוא ההמשך שלו.
<יעל גור: אז לעתים אנחנו מפנות את הנשים ל'סלעית', אבל יש נשים שגרות בדירה עם הילדים שלהן, הן לא רוצות לשהות בהוסטל ב'סלעית', התחילו כבר קשר עם עובד סוציאלי פה והוא ממשיך עד שהן עולות על דרך ולאו דווקא מכורות לסמים, הכוונה עולות על דרך מחוץ לזנות וממשיכות להיות או מטופלות פה או באופן פרטני.
<יעל גור: אנחנו תיכף נגיע לרשימת הצרכים, אז אנחנו נחזור לנשים האלה שיצאו מהזנות כי יש עדיין צרכים גם אחרי שיוצאים מהזנות.
<יעל גור: אם לראות את היקפי העבודה ב-2013 אז הקשרים הפסיכו סוציאליים שתיארתי היו עם 76 נשים, שהגיעו לכאן לשיחות במרפאה, אצל נעה, אצל זהר, אצל רני ואצל עובדות סוציאליות נוספות שלא נמצאות פה.
<יעל גור: 36 מתוך הנשים האלה ממש מגיעות לטיפולים ארוכי טווח, של יותר משנה, כשאנחנו מדברים על ארוך טווח, הן מגיעות לפה כל שבוע לשיחות ועושות עם עצמן תהליך עד שהן ממש נוטשות את הזנות.
<עדי ענבר: זנות רחוב או דירות?
<יעל גור: בעיקר דירות, אבל גם רחוב.
<יעל גור: כשמדובר בזנות רחוב הרבה מאוד מהפעמים הן פשוט יוצאות לגמילה אחר כך ואז הן מגיעות יותר למעגלים שאתן מכירות.
<יעל גור: תיכף נדבר על החוסרים שאנחנו מזהים, הכנו שיעורי בית לקראת הדיון הזה.
<אהרון שבי: איך מתקיים הרצף מול 'סלעית' לגבי האוכלוסייה - - -?
<יעל גור: קודם כל מצוין, גם יחסי עבודה טובים וגם שיתופי פעולה אמיתיים.
<יעל גור: יש נשים שהן מכורות לסמים והקשר שלנו הוא בעיקר עם דירת החירום של 'סלעית'.
<יעל גור: הן גרות בדירה, הן באות לפה, אנחנו עומלות ביחד על תכנית הטיפול של הנשים עצמן, אם הנשים גם קשורות אלינו.
<יעל גור: לגבי הנשים שלא משתמשות בסמים או לפחות לא בסמים בהזרקה ומופנות להוסטל, בדרך כלל מתקיים תהליך הפניה מסודר שבו האישה מסיימת את הקשר שלה פה ומתחילה תהליך בהוסטל.
<יעל גור: לעתים יש נשים שגרות בהוסטל וממשיכות לבוא לעובדת הסוציאלית שלהם בלוינסקי וזה הכול מוסכם וכמובן פר אישה, מה שטוב לה, אם זה טוב לה והצוות מתקשר אז זה עובד.
<יעל גור: והצוות מתקשר, אחרי הרבה שנים אנחנו למדנו שהממשקים האלה, בלתי אפשרי לא לעשות אותם.
<יעל גור: רצינו לספר על המסלול הסגול.
<יעל גור: זה איזה שהוא פרויקט שיצרנו עבור נשים שהן בזנות והן צריכות מתדון כי הן לא מצליחות לעלות על דרך.
תמר זנדברג: מתדון או סובוטקס, תחליף סם.
<יעל גור: או סובוטקס, וזה שיתוף פעולה שיצרנו - - - תספרי, רני.
<רני חלבי: המסלול הסגול, ככה בתמצות, הוא בעצם איזה שהוא מסלול שהבנו שיש את הצורך הזה במסגרת הניידות, במיוחד בתחנה המרכזית הישנה של נשים שאו שהן הרבה שנים ברחוב, נכנסות ויוצאות מבתי סוהר, היו לא פעם אחת בגמילות, לא מצליחות, גם אלה שהן עם תחלואה כפולה ואפילו תחלואה אחרת, מרובה, של HIV ומחלות נלוות, והן לא מצליחות להיגמל מסמים וחשבנו שיהיה נכון שיהיה בשבילם מסלול גמיש.
<רני חלבי: אותו מסלול כמו המסלול הירוק שעשינו עם אבנר לגבי נשים מהרחוב לגמילה, אז המסלול הסגול לזה לתחליף סם, כשהן עושות צילום חזה וא.ק.ג במידה שזה למתדון ובאותו יום שהן מגיעות, הרופא פוגש אותן ונותן להן מינון של תחליף סם.
<רני חלבי: המטרה היא בעצם לגייס אותן למוטיבציה לשינוי, לטיפול, ועושים איתן מיצוי זכויות, גם מול היחידה לדרי רחוב, מול הביטוח הלאומי, מול קופות החולים, מול מרפאת איידס, מול המרפאה לבריאות הנפש בהרבי מבכרך.
<רני חלבי: זו אוכלוסייה שמאוד נופלת בין הכיסאות, הם לא מצליחים מכל מיני סיבות להשתלב במסגרות הידועות והרגילות וזה משהו שבנינו תוך כדי עם רותי, שחבל שהיא לא פה, שהיא האחות של המרפאה ביפו, של מרפאת יסעור, שיוצאת איתנו לשטח כבר כמה שנים כל שבוע - - -
<חגי ברוש: דרך אגב, המרפאה עוברת לא רחוק מפה.
תמר זנדברג: לאן היא עוברת?
<חגי ברוש: היא עוברת למסגר.
תמר זנדברג: איפה במסגר?
תמר זנדברג: בקצה?
<רני חלבי: כן.
<רני חלבי: ככל הנראה, כנראה בתחילת המסגר, שזה די קרוב לתחנה.
<רני חלבי: הצורך הזה עלה כשכל המטרה של רות הייתה לזהות נשים שהן תחלואה כפולה ולהביא אותן לקבל טיפול במרפאה לבריאות הנפש - - -
<חגי ברוש: אצל ענת?
<רני חלבי: היום זו ענת, אז זו הייתה אביבה, לא משנה, למקום הזה.
<רני חלבי: זה לא כל כך הצליח כי היה קשה לגייס אותן ואז עלה הרעיון של אולי לתת להן תחליף סם ולהצליח לגייס אותן לשיקום ולטיפול.
<רני חלבי: אנחנו אולי נגיע למה צריך בנוסף כי הן עדיין ממשיכות ליפול בין הכיסאות, יש עוד כיסאות שהן נופלות ביניהם.
<רני חלבי: גם אלה שמקבלים תחליפי סם, בין אם זה מתדון, או סובוטקס או סובוקסון, לא משנה, אין להם מעבר, אין לאן לשלב אותם מעבר.
<יעל גור: תיכף נראה את הרשימה ואת תציגי אותה.
<דני שחר: אני חייב לשאול שאלה, זה קצת מתחבר לסיום שהגברת אמרה.
<יעל גור: רני, שהיא מנהלת פעילות השטח של המרפאה.
<דני שחר: זה נראה לי סוג של מעגל שאי אפשר לצאת ממנו.
<דני שחר: רוב האוכלוסייה הזאת זה לא רמת אביב ג', הם דירוג סוציואקונומי הכי נמוך, עם בית קשה, והחיבור של סמים וזנות ופרנסה זה דבר שאני לא מבין איך אפשר לנתק אותו.
<דני שחר: אני שואל ממקום של הדיוט, מי שלומד.
<יעל גור: קודם כל אנחנו תמיד מאמינות שאפשר.
<יעל גור: זה קשה מאוד.
תמר זנדברג: דני שחר הוא מנכ"ל הרשות החדשה שהיא היום אלימות, סמים, אלכוהול.
<יעל אוחנונה: אז אני רוצה לענות לך במשפט.
<דני שחר: הלוואי שאני טועה.
<יעל גור: זה נשמע בלתי אפשרי, מה שאנחנו עושות.
<יעל גור: זה מה שהוא שאל, זה נשמע לו בלתי אפשרי.
<יעל אוחנונה: מי שרוצה יוצא מהמעגל הזה.
<יעל אוחנונה: הנה השוטרים פה, מור פה, הוא יגיד לך שזה לא רק בדרום תל אביב, זה גם בצפון תל אביב וזה גם מהבתים הכי טובים.
<דני שחר: זה בדיוק מה שאמרתי, כי לאחד מרמת אביב ג' הנושא הכלכלי פחות רלוונטי.
<דני שחר: הרי בחורה שצורכת סמים כדי שתוכל לרכוש היא הולכת לזנות, זה פחות או יותר, תקנו אותי אם אני טועה.
<יעל גור: זה לא תמיד ככה.
<יעל אוחנונה: אני אענה לך בעוד תשובה.
<יעל אוחנונה: זנות הייתה קיימת לפני, הסמים זה רק היה המשהו שהשתיק לה את הקטע שהיה לה את - - -
<יעל גור: מהניסיון שלנו, מה שיעל אומרת, התהליך הוא כזה, זה ככה סכמה, יש פגיעה מינית בילדות, הזנחה, סביבה מאוד פטריארכלית, אין מוצא, הילדה לא יכולה להתלונן על מה שעשו לה, היא הולכת עם הכאב הזה ונאכלת מבפנים ובלית ברירה היא בורחת מהבית, גם אם הבית הוא בית משופע ברמת אביב או בטבריה, זה לא משנה.
<יעל גור: יכול להיות אבא עורך דין עם המון המון קשרים במשפחה, היא מוותרת על כל הנטוורקינג הזה והיא לבד והיא נסחבת כי מי שעברה פגיעה מינית בילדות בקלות נסחבת אחרי אנשים שמציעים לה אהבה ושייכות, אבל הם בעצם המתווכים לעיסוק בזנות.
<יעל גור: זה יכול להיות נער, פשוט מתוחכם וערמומי, שאומר לה 'בואי תעשי מישהו פה בתחנת דלק ויהיה לנו כסף לנסוע לאילת', או 'יהיה לנו כסף לקנות טלפון' וכך היא נסחבת לזנות.
<יעל גור: המנגנונים הדיסוציאטיביים שהיא רכשה בילדות, בגלל שהיא עברה פגיעות מיניות משרתים אותה עד גבול מסוים שבו היא צריכה חומרים פסיכו אקטיביים ואז נכנס השימוש בסמים.
<יעל גור: אני מנהלת את המרפאה 15 שנה ועובדות פה עובדות סוציאליות שפוגשות, ראית, 76 נשים בשנה בטיפול, בשיחות, זה הסצנריו, הסמים בדרך כלל מגיעים אחרי הזנות.
<יעל גור: אבל זה בכלל לא משנה, זה - - -
<רני חלבי: זה בדיוק מה שאמרתי, שלכן ברגע שאנחנו מצליחים לשלב אותן והן מקבלות את התרופה שהן צריכות להירגע כל בוקר, ואנחנו מביאות אותן לדירת החירום כי בינתיים אין בית, לישון שם, וזה גם איזה כתובת יעד שמשם אנחנו באות וממשיכות לעשות איתן עבודה בבקרים ולרשום אותן ביחידה לדרי רחוב וללכת איתן לביטוח לאומי ולהמשיך לעשות איתן את העבודה, כשהמטרה היא באמת לעזור להן לצאת מהרחוב, אבל פה אנחנו נתקלים בקשיים.
<דני שחר: יש לכם מחקר מלווה שבודק הצלחה?
<דני שחר: זאת אומרת כמה כל שנה הצלחתם להוציא?
<יעל גור: מכיוון שאנחנו חלק מהתכנית הלאומית, מי שעשה את הסקר של הרווחה, אברהם כרמלי, יואב סנטו, הקבוצה הזאת, הם גם עשו מחקר הערכה.
<יעל גור: קיבלנו את הממצאים, אפשר לראות, הם לדעתי נמצאים וגם הוצגו בכנסת.
<יעל גור: אברהם כרמלי ביצע מחקר הערכה על 'סלעית', על 'אופק נשי' ועל המרפאות הניידות וגם הלב 24/7 והממצאים קיימים.
<דני שחר: סתם שאלה כללית, בלי מספרים, הפעילות שאתם עושים היא פעילות שמובילה לתוצאות?
<דני שחר: אני שואל ממקום של הדיוט, לא חלילה ב - - -
<יעל גור: בוודאי.
<יעל גור: אני אתן לך מספרים.
<יעל גור: באזור ה-100 נשים מטופלות, אני מדברת על מטופלות פסיכו סוציאלית כל שנה, בערך 10 יוצאות מהזנות כל שנה.
<יעל גור: אלה מספרים שלא משתנים, זה פחות או יותר היחס.
<הדס שיין: ו-90 נמצאות בתהליך?
<יעל גור: לעתים גם נושרות.
<יעל גור: הנה, בדיוק היום בישיבת צוות דיברנו על ש', דיברנו עליה באיזה שהוא הקשר ואז רני אמרה שהיא שוב חזרה להשתמש.
<יעל גור: זאת אישה שהיא אמא לשתי בנות, אני הייתי בטוחה, לא שמעתי עליה כבר איזה שנתיים ו - - -
<רני חלבי: יותר.
<יעל גור: כן, הדלת מסתובבת, אבל יש הרבה שמצליחות לא לחזור.
<קרן לנדסמן: אני אמנם הכי חדשה פה, אבל התפיסה הזו של 'זהו, זה אבוד', אז אנחנו יכולות לסגור את המקום ו - - -
<דני שחר: לא, לא אמרתי, בכלל לא מהמקום הזה.
<קרן לנדסמן: הנקודה היא נורא פשוטה, כן אפשר לצאת מזה, זה פשוט המון ליווי, המון השתתפות בתהליך וזה בדיוק מה שאנחנו עושות שם.
<קרן לנדסמן: אנחנו שם כדי להעניק מסגרת רפרנס שונה.
<קרן לנדסמן: כשאני יוצאת בניידת אני לא יוצאת בשביל לעשות את האבחנות הרפואיות הכי מתוחכמות, אני שם כדי לתת פרצוף מקבל ואוהד של הממסד הרפואי בשביל שהן יידעו שהן יכולות לפנות לרופא ולקבל מענה לבעיות רפואיות.
<קרן לנדסמן: כאשר העובדות הסוציאליות יוצאות בניידת זה כדי שנשים ברחוב יידעו שיש להן עם מי לדבר, שיש להן דרך ליצור קשר שהוא קשר בריא ובונה ולא קשר הרסני ושיש להן משהו להציע בעולם שהוא לא דרך הגוף שלהם.
<קרן לנדסמן: זו בדיוק העבודה שלנו כאן, זה אתגר מטורף, אבל הוא בהחלט אפשרי ויש לנו סיפורים מדהימים.
<דני שחר: אם חלילה נשמעתי כמעביר ביקורת, להיפך.
<יעל גור: לא, זה לא היה נשמע ככה, זה לא נשמע כביקורת.
<דני שחר: להיפך, אני חושב ממקום שצריך לחזק את המקומות האלה.
<יעל גור: נכון, אני שמעתי את זה מהדברים שלך.
<רני חלבי: אני חושבת שאנחנו כולנו נדע שהנשים האלה שחיות בחצר האחורית של החיים, וזו החצר האחורית של החיים ואפילו מעבר לזה, הן לא יודעות אפילו מה הזכויות שלהן.
<רני חלבי: אני חושבת שהעניין הזה שיש אנשים מהארגונים, וזה לא רק אנחנו, וזה אבנר מהרשות, שמאוד חשוב לציין אותו פה, שהוא מאוד אמפתי ובטלפון באמצע הלילה אפשר להזעיק אותו ולקבל מענה, זה לא כזה מובן מאליו, האנשים האלה יודעים מה הזכויות שלהם.
<רני חלבי: הם לא מבינים.
<רני חלבי: אני חושבת שהעניין שהוא מאוד ידוע, של אנשים שהם במצוקה מאוד קשה, זה הידע.
<רני חלבי: גם אם הם כרגע לא יכולים, אבל לפחות הם כבר יודעים שיש אופציה, שיש אבנר, שיש חלוקת מזרקים, שיש את מרפאת לוינסקי, שאפשר לבוא גם ביום.
<רני חלבי: יש טלפונים, כל הטלפונים הניידים שלנו מפורסמים בכרטיסי ביקור, של כל העובדים, והם מתקשרים.
תמר זנדברג: אני רק רוצה להחזיר את הדיון למסלול שלו, גם בגלל הזמן.
תמר זנדברג: חגי, משפט, ונחזור ליעל.
<חגי ברוש: מאוד חשוב, לגבי ההערה של דני.
<חגי ברוש: מה שאני רוצה לומר זה שהנושא של מזעור הנזקים כתפיסה באזור הזה בא לידי ביטוי בצורה באמת מדהימה.
<חגי ברוש: זאת אומרת פה אנחנו פחות עוסקים באמת בהצלחה נטו, אבל כמו שאתה שומע גם בזה, אבל יותר באמת להפוך את האנשים השקופים האלה לפחות.
<חגי ברוש: יש פה מערכת באמת יוצאת דופן.
<חגי ברוש: אני חושב שגם אבנר וגם רני אלה מלכי השטח של האזור הזה, הם מכירים את השטח ברמה מדהימה, יחד עם שאר המסגרות שפועלות פה ובסופו של דבר שיתוף הפעולה זה אחד הדברים הכי יפים שיש פה.
<חגי ברוש: זה רמת שיתוף פעולה שיש פה כמעט בין כל הגורמים, בין 'סלעית', 'צו ראשון' ו'צור אביב' ו'יסעור' שעכשיו באים יותר קרוב לפה וזה יקל עלינו וכל הפסיפס - - -
<יעל גור: וחדרי המיון, בתי החולים.
<חגי ברוש: הפסיפס האנושי הזה עובד פה בצורה בלתי רגילה.
<חגי ברוש: זה לא מספיק מה שיש, באמת שזה לא מספיק, רשימת הצרכים - - -
<יעל גור: זה השקף הבא, הלא מספיק, ומבחינתי סיימתי.
<חגי ברוש: זה לחלוטין לא מספיק.
<חגי ברוש: מה שעוד חשוב לי לומר, דני, זה שכל הסוגיה של נשים, וזה אחד הדברים שאני לפחות, מאז שאני בתפקיד, משתדל ללוות את זה באמת בצורה אינטנסיבית, גם ברמה של מסגרות, אנחנו היום יודעים באופן ברור ומוחלט שהעובדה שלאורך כל השנים פיתחנו מסגרות מעורבות פגענו בנשים.
<חגי ברוש: היום חלק גדול מהנשים - - -
<יעל גור: בבקשה, הרמת לנו לשקף הבא.
<חגי ברוש: אבל בהיעדר מסגרת הן נשארות ברחוב, בהיעדר מסגרת אין להן שום מוצא כמעט החוצה, והיום אנחנו באופנסיבה, קודם כל שבי, הם קיבלו תקציב יפה לפתח מסגרות לנשים וכל הראייה היום מסתכלת על הפרדה, טיפול נפרד לנשים וגברים מתוך המקום הזה.
<חגי ברוש: במובן מסוים הן איבדו אמון במערך הטיפול לאורך שנים, כי הן היו מגיעות למסגרות, חוות שם שוב פעם ניצול וכל מיני מניפולציות ואומרות 'לי זה מספיק'.
<חגי ברוש: זה גם משהו שבא לידי ביטוי בדברים שאמרה רני, אבל אנחנו משתדלים היום ברמה לאומית למשוך את הנושא הזה קדימה.
תמר זנדברג: בעצם הערת כאן שתי הערות, שתיהן מאוד חשובות, השנייה על הנשים, אני מצטרפת לכל מילה.
תמר זנדברג: אני, כשנחשפתי לזה לראשונה אני ממש הייתי בהלם מהמציאות הזאת, שגם יעל תיארה, ואמרה את זה באחת הישיבות אחת מחברות הכנסת, נדמה לי עליזה לביא, אם אני לא טועה, בתור כאלה שמטפלות בנשים אנחנו פוגשות אותן בזנות ופוגשות אותן בהפרעות אכילה ופוגשות אותן בהתמכרויות ובהמון המון מקומות שאנחנו יודעות שהן סוגיות נשיות ובעצם אחת התובנות שלמדנו כאן
תמר זנדברג: זה שיש מצע אחד משותף לכל התופעות האלה וזו הפגיעה המינית, בעיקר בילדות, טראומה מינית שאחר כך שולחת נשים, חלק לזנות, חלק להפרעות אכילה, חלק להתמכרות, חלק לטראומות אחרות, פסיכיאטריה כמובן.
תמר זנדברג: יש פה מצב משותף שאם נבין אותו זה מוליך אותנו אחורה אחורה.
תמר זנדברג: זו הערה ראשונה.
תמר זנדברג: באמת פיתוח מסגרות טיפול מותאמות לזה זה מאוד חשוב.
תמר זנדברג: אחת השאלות ששאלתי, התולדה של הסיור הזה זה שהנציגות של המרפאה היו אצלי באחד הדיונים, כבר לא זוכרת על מה, ושאלתי אותן 'יש לכם פסיכיאטרית, ליווי פסיכולוגי פסיכיאטרי במרפאה?' כי אישה שמגיעה, שבאה מהרחוב, היא בזנות והיא מכורה, יש לה טראומה, היא זקוקה לטיפול.
<יעל גור: נכון, וגם הטיפול מצריך תמיד איזה שהיא הערכה פסיכיאטרית, כי ההערכה של הפסיכיאטרים היא סוג של כרטיס כניסה לטיפולי המשך.
תמר זנדברג: לתחלואה כפולה ולכל הדברים.
<יעל גור: לתחלואה כפולה, לגמילה, אפילו להפסקת היריון.
<רני חלבי: גם לנכות, גם להגיש אותן לסל שיקום, לתביעת נכות.