GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עמרי מסרי: המחמאה הכי גדולה שקיבלתי מאחד החבר'ה זה שהמקום מרגיש כמו בית, כלומר - - - אוקיי, יש כביסה - - - באמת יש מקום אחד שהם מרגישים שלא שופטים אותם, הם לא צריכים - - - במקום שמכבדים אותם, באמת, הדבר הראשון שאנחנו צריכים להעניק זה השירות הטוב ביותר עבור - - - ולאוכלוסייה הנוכחית אנחנו צריכים לעשות הרבה מעבר, באמת לעבוד בצורה יצירתית עם המערכת בכדי להגיע לתוצאות הרצויות.
<עמרי מסרי: זה משהו שהוא קצת - - - אנחנו בתור - - - בין אם זה מתנדבים, יש לנו את אורך הרוח להתקדם מול המערכת - - - אבל לעתים - - -
תמר זנדברג: איסר.
<איסר פולניצר: התכנית שלנו פה - - - בתל אביב - - - ופה אני מתנדב קרוב לשמונה שנים.
<איסר פולניצר: התכנית הזאת צריכה להיקרא תכנית להצלת חיים - - - פעם בשבוע, פעם בשבועיים ש - - - וזה הרגע שאנחנו מנכיחים אותם.
<איסר פולניצר: עד אז הם שקופים, אף אחד לא רואה אותם - - - כך אנחנו - - - שיש לנו - - - והדבר האחרון ש - - - תראו, אנחנו בעצם פוגשים את השקופים האלה ברחובות ואנחנו מביאים אותם ומנגישים עבורם את כל השירותים שיש, אם זה - - - אנחנו מלווים אותם.
<איסר פולניצר: אנחנו לא נותנים להם להיות לבד.
<איסר פולניצר: היא שואלת 'אבל מי יבוא לבקר אותי?', 'אני אבוא לבקר אותך, מתנדבים יבואו, אנחנו משפחה, אנחנו איתך'.
<איסר פולניצר: אם היא צריכה משהו, ניקיון, אשפוזים, היא באה אלינו.
<איסר פולניצר: אנחנו אומרים לה 'אנחנו מחכים לך בסבלנות, אנחנו נהיה - - - ', 'כשאתם תרצו', שנה, שנתיים - - - זה היה חמש, 'אנחנו איתכם'.
<איסר פולניצר: כל האנשים שיושבים במשרדים לא מגיעים לרחובות.
<איסר פולניצר: סליחה, חלק מהעובדים והעובדות הסוציאליות שהן פחות בהתמכרויות, ככה בלשון המעטה, לא כל כך יודעות מה הולך ברחוב.
<איסר פולניצר: כי לשבת במשרד וכשהיא מדברת איתה והיא מדברת איתה בסוג מסוים של מגמה - - - על הצרות שלה, כי היא מנסה לכוון, כי היא רוצה להוציא משהו, זה לא מה שקורה לה בחיים האמיתיים.
<איסר פולניצר: יש פה בעיה.
<איסר פולניצר: אנחנו מדברים איתה ברחל בתך הקטנה, כי אנחנו אלה שמדברים איתה.
<איסר פולניצר: אנחנו מתעסקים עם תכנית שהיא גם מצילה נפשות.
<איסר פולניצר: אנחנו וכל האנשים שברחוב, זה לא רק אנחנו.
<איסר פולניצר: אנחנו מקשרים בינם ואז אנחנו לא אומרים לה 'תלכי לפה', 'תלכי לשם', קובע איתה פגישה, אוקיי, קבענו שלוש פגישות, אחרי חודש היא מתייצבת, בסדר, היא - - - בחמש בבוקר, מה, אני מדבר איתה על פגישה בעשר?
<איסר פולניצר: זה לא נראה הגיוני.
<איסר פולניצר: פעם זה יצא לה, הגענו - - - ממשיכים הלאה.
<איסר פולניצר: זזים, מלווים, צריכים בסוף את תעודת הזהות?
<איסר פולניצר: סליחה - - - רק להגיע לאשפוזית, צריכה להיווצר סדרת נסים עד שהיא תגיע לאשפוזית, לאפצ'י של התהליך שמדברים עליו.
<איסר פולניצר: זו התכנית, זה יזה"ר ואת זה צריך להבין.
<איסר פולניצר: ואם ייקחו אותנו לא רק כממזערי נזקים, דרך אגב מזעור הנזקים זה לאוכלוסייה הכללית, שלא תתבלבלו - - -
<הדס שיין: כמה יש במעברים?
<הדס שיין: במעבר ל - - -
<נטע הראל: לשיקום?
<הדס שיין: לשיקום, כן .
<אבנר כבל: משהו כמו 220-250.
<דני גולד: אני זוכר שמ-2007, משך חמש שנים, היו משהו כמו 5,000 איש שעברו דרכנו, מתוכם כמעט 1,000 שיצאו לגמילות, אבל זה לא 1,000 איש, אלא זה יכול להיות מישהו שיצא שלוש פעמים.
<דני גולד: אם נשארו 200 או 300 מהם נקיים אז זה נפלא.
<אבנר כבל: בין 220 ל-250 אנשים כל שנה, אנשים נפרדים, לא לפעמיים או שלוש.
<נטע הראל: אפשר להעביר נתונים מדויקים על זה, זה כמה עשרות.
<אבנר כבל: אני אעשה קצת סדר, זה נשמע כאילו שתי קבוצות נפרדות, זה לא, זה פשוט עובד ביחד.
<אבנר כבל: המבנה הזה בעצם נותן שירותים לאותה אוכלוסייה, המזרקים וכוס הקפה והמקלחת והבגדים שהם מקבלים ואוזן קשבת שהם מקבלים, זה אמצעי בסך הכול.
<אבנר כבל: זה לא המטרה שלנו.
<אבנר כבל: המטרה שלנו היא שני דברים, אל"ף, למנוע הדבקות של מחלות כמו HIV שבמידה שמישהו ירצה בעוד שנה להיות בגמילה אז הוא ישמע שהוא חטף את המחלה לא תהיה לו מוטיבציה.
<אבנר כבל: זה אחת, למנוע את המחלות.
<אבנר כבל: והדבר השני זה להוציא אותם מהרחוב.
<אבנר כבל: לכאורה, מי שמסתכל אומר 'טוב אז הם באים, באים מקבלים מזרקים והולכים', לא, מטרת העל שלנו זה להוציא אותם מהרחוב.
<אבנר כבל: כל המזרקים וסביב זה אלה אמצעים.
<אבנר כבל: כשהם באים לפה יש חשיבה רחבה איך להוציא אותם מהרחוב.
<אבנר כבל: איך עושים את זה?
<אבנר כבל: הם פונים אליי, מי שרוצה גמילה אני מפנה אותם למרכז גמילה.
<אבנר כבל: מי שכרגע לא יכול גמילה ואם יש זמן יש פה אחת שתרצה להגיד משהו, היא מהרחוב, עמרי הזמין אותה במיוחד, אז אם יש כאלה שלא יכולים כרגע להיגמל, לא שלא רוצים, לא יכולים, אני מזמין אותם למרכז מתדון או סובוקסון או סובוטקס.
<אבנר כבל: יש כאלה שמגיעים כבר במצבים מאוד מאוד קשים.
<אבנר כבל: אני קצת מתלבט אם להראות לך את התמונה הזאת, אני מקווה שתעמדי בזה.
<אבנר כבל: הם מגיעים אלינו בצורה שכזו.
<אבנר כבל: הבחור הזה, אם נשים לב, הוא יצא מבית החולים, הוציאו אותו מבית החולים כי פשוט לא יכלו לטפל בו, ראו אותו במצב הזה ולא יכלו לטפל בו והוא הגיע לכאן.
<אבנר כבל: הוא בא לפה - - -
<נטע הראל: מאוד קשה להחזיק אותם באשפוז.
<נטע הראל: יש פה אנשים שהרבה פעמים הם עם שחפת.
תמר זנדברג: הם בורחים מבית החולים או שבית החולים לא - - -
<שלומית מנשקו: הם בורחים.
<אבנר כבל: לא, לא, בואו נעשה סדר.
<אבנר כבל: בית החולים לא דואג שהם יברחו, יש לנו שם שיתוף פעולה מאוד מאוד הדוק.
<אבנר כבל: באיכילוב.
<שלומית מנשקו: לא רק באיכילוב.
<אבנר כבל: הקמנו אפילו קבוצת ווטסאפ של פורום של כל עובדי הרחוב, של עלם, 'מישהו לרוץ איתו', מרפאת לוינסקי, 'צעד ראשון', יזה"ר, בית חולים איכילוב, יש לנו עבודה ברמת שיתוף פעולה מדהימה עם איכילוב.
<אבנר כבל: מה שכן, הם מגיעים לשם בקריז, הם לא יכולים לשבת שם, זה לא שלא רוצים לטפל בהם, רוצים, אבל זה מאוד קשה.
<נטע הראל: אי אפשר לייצר - - - הם לא נותנים מתדון.
<קריאה: זה תלוי בראש המחלקה.
<אבנר כבל: אני אסביר איך זה עבד לפני כן.
<אבנר כבל: לפני כן מה שהיה קורה, מי שהיה רוצה מרכז גמילה היה צריך להירשם, לחכות שבוע, שבועיים, שלושה שבועות, לארגן 1,200 שקלים בשביל להיכנס לגמילה.
<אבנר כבל: כשהם מגיעים לפה הם לא צריכים לחכות יומיים אפילו, אנחנו שולחים אותם לעשות צילום חזה במרפאה, במלש"ח - - -
<נטע הראל: במרפאת שחפת בתל אביב.
<אבנר כבל: הוא עושה את הצילום במקום, בלי כסף, בלי תעודת זהות הם מקבלים אותם ומשם אנחנו מפנים אותם למרכז גמילה.
תמר זנדברג: לאן?
<אבנר כבל: לטמרה, לקרית שלמה, לאשדוד או לאשפוזית 'הדרך'.
<אבנר כבל: יש כמה מקומות שאנחנו עובדים איתם.
<אבנר כבל: עכשיו, יש כאלה כמו שאמרת - - - כשאנחנו שולחים אותם לגמילה אין להם, לא סיגריות - - -
<קריאה: הוא מלווה אותם גם אחרי זה מהאשפוזית אחר כך גם לקהילה.
<אבנר כבל: נכון.
<אבנר כבל: הוא נכנס לגמילה, הוא צריך סיגריות, הוא צריך שמפו, לבנים להחלפה הוא מקבל מהמקום, אנחנו מממנים לו את זה גם כן.
<אבנר כבל: במסגרת העבודה שלנו עם מרכזי הגמילה עשינו איתם הסכם, כל מכור שאנחנו שולחים לטיפול, בין שלושה ימים בונים לו איזה תכנית - - - שאם הוא ירצה - - - יהיה לו לאן ללכת.
<אבנר כבל: כך שהמעבר לקהילה טיפולית זה מדלת לדלת.
<אבנר כבל: את התשלום הראשון, גם מה שמסדרים לו, הביטוח הלאומי - - -
<חגי ברוש: במרפאת לוינסקי מסרו לנו שהאשפוז בגמילות קוצר משלושה שבועות ל-14 יום.
<חגי ברוש: אתה יודע על זה משהו?
<אבנר כבל: זה היה בקרית שלמה.
<חגי ברוש: קרית שלמה בלבד?
<חגי ברוש: זאת אומרת האשפוזיות ב'הדרך' ודולפין זה שלושה שבועות?
<אבנר כבל: כן.
<אבנר כבל: זה עניין של משרד הבריאות.
<אבנר כבל: הנקודה היותר חשובה זה רמת שיתוף הפעולה שיש עם כולם, יש שיתוף פעולה מדהים.
<אבנר כבל: אגב, אני אעיד לזכותך, שלושה ראשי ועדות כבר ראיתי בוועדה לענייני סמים, זו פעם ראשונה שאני רואה שיש - - - באמת, אני אומר את זה מכל הלב.
<אבנר כבל: זו פעם ראשונה ואני אומר את זה כמכור נקי, אני פשוט מרגיש מוגן, אני מרגיש שאנחנו במקום טוב.
<אבנר כבל: אני אומר שאנחנו צריכים לזכור שהמטרה שלנו היא - - - מבחינת הציבור, 'מה, נותנים להם מזרקים' וזה וזה - - - כשהם מגיעים לפה והוועד למלחמה באיידס, שיש פה נציגה שלהם, נמצאים שם ועושים להם בדיקות, יודעים מה קורה איתם.
<אבנר כבל: עכשיו, יש כאלה שלא יודעים בכלל שהם חטפו את המחלה.
<אבנר כבל: כשהם יודעים זה שוק מאוד מאוד רציני, אבל לפחות אפשר לטפל בזה, אפשר למנוע עוד הדבקות.
<אבנר כבל: זאת אומרת יש פה מגוון רחב של שירותים שהכול קשור בכול והמטרה הסופית זה להוציא אותם מהרחוב.
<אבנר כבל: יש פה אחת שתיכף, ברשותך, נשמע אותה.
<אבנר כבל: היא לא מצליחה להיגמל.
תמר זנדברג: רגע, עמרי, רק נגיד, יש לנו לפרוטוקול מוקלט, לבקשתה אנחנו יכולים לחסות את השם או כל פרט מזהה שהיא תבקש.
תמר זנדברג: אני אסביר לה, רק תגיד לה שלפני שהיא אומרת את השם ש - - -
<אבנר כבל: אני רק אסכם את הדברים.
<אבנר כבל: מה שחשוב זה שנזכור - - - הייתה אי הבנה לגבי שתי קבוצות כאלה.
<אבנר כבל: נכון - - - זה עובר כחוט השני - - -
<הדס שיין: נכון, איך המעבר, אם יש לך מעבר בין - - -
<אבנר כבל: בוודאי.
<הדס שיין: עניין אותי גם, אם מדובר בנוער - - -
<אבנר כבל: לא, נוער אנחנו לא - - -
<הדס שיין: אז אם בא - - - אתם אומרים לו ללכת?
<אבנר כבל: אנחנו לא מתעסקים - - -
<חגי ברוש: נוער לא בא לפה, הדס.
<חגי ברוש: נוער לא מגיע לפה.
<נטע הראל: מפנים אותו ל - - -
<שלומית מנשקו: אני רוצה רק לסבר לכם את האוזן, אנחנו נכנסנו לפה בשנת 2012 - - -
<שלומית מנשקו: משרד הבריאות.
<נטע הראל: לשכת בריאות תל אביב, אחות שחפת.
<שלומית מנשקו: אני אחות מרכזת ממחוז תל אביב, ומה שקרה זה ששמנו לב באיכילוב שיש לנו אשפוזים רבים והדבקות, גילינו שלצהבת A, וביחד עם המשטרה הייתה עבודה קשה מאוד, הגענו לפה, בסופו של דבר הוחלט שנגיע לפה ונחסן את המכורים.
<שלומית מנשקו: אנחנו נתנו מנה אחת, גם בדקו אותם, היה פה רופא מאיכילוב שלקח דמים ל-HIV ולצערנו גם לא המשכנו עם החיסונים כי רצינו שהם יופנו למנה השנייה כעבור חצי שנה לקבל את החיסון בקופת החולים.
<שלומית מנשקו: אנחנו לא יודעים מה קרה עם זה.
<שלומית מנשקו: ואז הם חילקו להם פקקים וגילינו שאותו פקק עם החגיגת הם חסכו כסף ומזה הם שאבו, לקחו, הזריקו.
<נטע הראל: זאת אומרת הם היו מחונכים, ההתפרצות של HIV ב-2013, לא שהשתמשו באותו מזרק, אלא שהם השתמשו באותו פקק, הפקק שבו ממיסים את החומר, בגלל שהחומר הוא לא חומר שצריך לחמם אותו.
<שלומית מנשקו: הם לקחו מים מהברז ו - - -
<נטע הראל: כן, בחשו וכולם משכו מאותו פקק ובעצם נדבקו משם.
<נטע הראל: אבל זו הייתה דוגמה לכך שבאמת כשאותרה ההתפרצות השתמשו, וזו לא הפעם היחידה, במרכז וביזה"ר על מנת להגיע בצורה בלתי אמצעית לאוכלוסייה.
<נטע הראל: גם בתחום השחפת, איסר, אתה היית מעורב ממש בשבוע שעבר באיתור של מכור חולה שחפת.
<איסר פולניצר: ובסוף הם איתרו אותו.
<איסר פולניצר: הוא קיבל מכות בהדר בחיפה, פינו אותו לרמב"ם מפורק לחתיכות, אז הם מצאו אותו.
<נטע הראל: כן, אז אנחנו מוצאים את האנשים ברחוב.
<נטע הראל: גם כשאנחנו מאבדים אותם מבחינה רפואית הרבה פעמים אנחנו נמצא אותם דרך הפרויקט.
<שלומית מנשקו: זה לא רק דרך הפרויקט - - - את כולם.
<מור נהרי: אני מור, רכזת חינוך ועובדת סוציאלית - - - וגם נמצאת פה הרבה מאוד בשוטף, פעם בחודש סיור רחוב , פעם בחודש במרכז ועוד פעם בחודש באחד הסניפים האחרים של הפרויקט.
<מור נהרי: קודם כל ברמה האישית אני - - - וההנגשה של השירותים פה היא מדהימה - - - הייתה התפרצות מאוד מאוד גדולה בשנת 2011-2012 ועלייה מאוד מאוד חדה של - - - זה תודות לסמים הסינתטיים שנכנסו לשוק ולשימוש הרבה יותר תכוף במהלך היום, זאת אומרת - - - אפשר להזריק שלוש פעמים ביום, חגיגת - - - זאת אומרת אנחנו מדברים על עלייה בכמויות הזרקה מאוד מאוד גדולה.
<מור נהרי: בגלל זה כשאת אומרת שרואים פחות הזרקות, אני פחות רואה את זה במקום ש - - -
תמר זנדברג: כלומר מה שאת בעצם אומרת זה שגם השינוי בדפוס הסמים בסופו של דבר בתחתית - - - זה מגיע להזרקות גם של הסמים האחרים.
<נטע הראל: כן, וגם של תרופות מרשם.
תמר זנדברג: כן, קלונקס, ריטלין.
<מור נהרי: כן, וגם זכינו להיות חלוצים בארץ.
<מור נהרי: עכשיו הייתי בכנס בפורטוגל ו - -- להיות בקדמת הבמה ולקבל אותם כאן ב-2011 אצלנו.
<דני גולד: יש בשפתם של המכורים ביטוי, נרקומן אקסקלוסיבי.
<דני גולד: אלה שעברו מהרואין או קוקאין לריטלין ולעוד כאלה דומים, הם חושבים שהם איזה נישאים מעם, כי זה רק ריטלין וריטלין אתה יכול להשיג בכל מקום, לכן חלקם גם לא יגיעו.
<דני גולד: אז אתה לא רואה מספיק אנשים, אבל הם קיימים.
<דני גולד: לדעתי, כמו במקומות אחרים בעולם, אולי כדאי שאנחנו גם נתחיל להסתובב ברשתות החברתיות כי יכול להיות שיש אנשים שהם לא הומלסים וזקוקים לשירות הזה.
תמר זנדברג: אני מודיעה לך שיש.
<דני גולד: אני יודע, אני מכיר אותם.
תמר זנדברג: אתם רואים פה, אנחנו פשוט רואים את כל הקשת ו - - -
<דני גולד: בדיוק, והדלת שלנו צריכה להיות פתוחה גם לאנשים האלה.
<מור נהרי: אני רק רוצה לסיים ולהגיד שחד משמעית אני מסכימה ואני גם חושבת שלאור זה - - - זאת אומרת ב-2011-2013 ראינו קפיצה מאוד מאוד גבוהה בגרף באחוזים בקרב הנדבקים ב-HIV כל שנה, היו אחוזים גבוהים הרבה יותר מהרגיל של משתמשים בסמים בהזרקה ומאז אנחנו רואים ירידה מתמדת.
<מור נהרי: זאת אומרת כל שנה תודות לפרויקט הזה, תודות לכל הפרויקטים של מזעור נזקים, אנחנו ממש רואים ירידה של עוד שנה יורד עוד אחוז ועוד אחוז ועוד אחוז, ב-2016 הגענו לירידה של עוד אחוז ואני לא צופה שזה יהיה אחרת גם בשנה הקרובה.
<מור נהרי: חשוב להגיד שיש לזה חשיבות שהוא priceless, זאת אומרת היום הטיפול ב-HIV הוא מאוד מאוד מתקדם והוא מונגש לאוכלוסייה בחינם, אבל אנשים שהם דרי רחוב, אנשים שמציאות החיים שלהם היא כל כך כאוטית וכל כך לא מאפשרת נטילה רציפה של כדור פעם ביום, זאת אומרת אלה לא אנשים שיגיעו למצב של טיפול מיטבי ב-HIV ויחיו חיים, זאת אומרת שכל הדבקה שאנחנו יכולים למנוע זה חולים שהצלנו, פשוטו כמשמעו.
<הדס שיין: הם לא לוקחים את הפרפ?
<מור נהרי: לא נותנים פה פרפ.
<מור נהרי: אנשים שנחשפו ל-HIV לא לוקחים את הטיפול מציל החיים שלהם - - -
<שלומית מנשקו: הם לא לוקחים את מה שהם צריכים.
<נטע הראל: פרפ פה הוא לא טיפול, גם בתחום הפרפ, פרפ הוא לא סטנדרט לחשיפה דרך מזרקים, אלא יותר בקיום יחסי מין, במיוחד יחסי מין אנליים, אז ככה שזה לא רלוונטי פרפ עבור האוכלוסייה הזאת בשלב זה.
<מור נהרי: וגם באמת חשוב להגיד שבלוינסקי זאת אוכלוסייה ש - - - הם גם מוגדרים - - - זאת אומרת אנשים שמגיעים לכאן, שהם מזריקים ודרי רחוב וחיים במציאות החיים הזאת, טיפול כרוני הוא דבר שפחות רלוונטי.
<יואב בן ארצי: תמר, עוד משפט.
<יואב בן ארצי: פשוט מתבקש לומר את המשפט הזה, בכל אופן אני יושב בעיר הזאת ויש לי גם את היחידה לדרי רחוב שמן הסתם יש - - - וגם המכורים עצמם, וגם בסיורים שאנחנו עושים ובמבצעים משותפים עם כל החברים השותפים המאוד מאוד יקרים פה, אז הייתי רוצה להגדיל יותר את הסיורים והמבצעים שהמשטרה גם כן שותפה להם.
<יואב בן ארצי: רק אני אומר שנכון להיום חשבנו לקיים גם בדצמבר מבצע, אבל מסתבר שמשרד הבריאות כילה את המכסות שלו לאשפוז בקרית שלמה.
<יואב בן ארצי: אין מכסות לאשפוז, בטח אבנר יודע את זה.
<יואב בן ארצי: אבנר, נכון?
<יואב בן ארצי: אתה יודע לגבי זה שמשרד הבריאות סיים את מכסות האשפוז שלו בקרית שלמה?
<אבנר כבל: כרגע כן, בקרית שלמה כן.
<יואב בן ארצי: כן, אז אם אפשר איכשהו לטפל בזה במהירות, זה צו השעה.
תמר זנדברג: שלום, ברוכה הבאה, תודה שהצטרפת אלינו, אני תמר זנדברג, חברת כנסת ויושבת ראש הוועדה לסמים ואלכוהול של הכנסת וזה סיור של הוועדה בהשתתפות גורמים מהרבה מאוד משרדי ממשלה, עיריית תל אביב, באנו לראות את פרויקט יזה"ר ו'צעד ראשון'.
תמר זנדברג: יש כאן פרוטוקול שמקליט את הישיבה, אז את יכולה שהדברים שלך בכלל לא יופיעו בפרוטוקול, את יכולה שהם יופיעו בלי השם, רק עם ראשי תיבות או בכל דרך שתבחרי.
תמר זנדברג: אם את רוצה, תציגי את עצמך, אם לא, רק באות.
<ל' - מכורה: אין לי בעיה להציג את עצמי, אם זה רק עניין של פרוטוקול וזה לא יוצא החוצה.
<חגי ברוש: אני הייתי מציע שלא.
<נטע הראל: זה צריך לעבור את הדוברות אצלנו ואנחנו לא אמורים לאפשר - - -
תמר זנדברג: זה עבר את הדוברות.
<נטע הראל: לא של משרד הבריאות.
<נטע הראל: אני מבקשת להוריד את זה.
<ל' - מכורה: שמי ל', אני מכורה לסמים מזה 23-24 שנים.
<ל' - מכורה: היום אני בת 40, אני זוכרת את עצמי מגיל 13 ברחובות.
<ל' - מכורה: אני תושבת ראשון במקור.
<ל' - מכורה: בראשון לא היה לנו ולא הכרנו מקום כזה של חלוקת מזרקים ודברים כאלה.
<ל' - מכורה: כשהגעתי לכאן גיליתי את המקום הזה שנותן קצת חום למכורים שיש להם אפשרות לבוא מדי פעם להתקלח, להתלבש, לאכול, לקבל את הטיפול שהם צריכים.
<ל' - מכורה: יש פה חובש שמטפל בהם, בפצעים שיוצאים להם ובכל מיני דברים שקורים להם עקב השימוש ועקב זה שהם נמצאים ברחוב.
<ל' - מכורה: רוב אלה שנמצאים בבתים, קצת אני אגיד לך, הם פחות חשובים לנגעים האלה.
<ל' - מכורה: מה שקורה זה ככה, גם אם אנחנו יוצאים מפה עם טיפול שאנחנו מקבלים דרך המרכז כאן, מזרקים, לא משנה מה, אם אנחנו נתקלים עם, לא עם כולם, ישנם שאפשר להגיד שמים וארץ, ואנחנו נתקלים עם שוטרים שהם ממש דורכים לנו על מזרקים, חדשים אני מדברת איתך, חדשים, אנחנו יוצאים מפה וכבר לקחנו שם ושם משפחה וגם מספר של אחד מהם, שממש כל פעם הוא בא ועושה לנו את זה מחדש, כאילו הוא יודע את הימים שאנחנו מקבלים את המזרקים והוא שובר לנו אותם.
<ל' - מכורה: אנחנו מסבירים לו, 'מה אתה עושה?
<ל' - מכורה: אתה גורם לנו רק למחלות, אנחנו מנסים למנוע את המחלות ואתה מביא לנו אותם', 'לא, תפסיקו להשתמש'.
<ל' - מכורה: זה נורא.
<ל' - מכורה: זה לא הפתרון.
<ל' - מכורה: אני באתי בשמם של הרבה מטופלים מבחוץ, אני באה מלפני זה כבר.
<ל' - מכורה: הרבה מטופלים היו מאוד מעוניינים שהמקום הזה יהיה פתוח כמה שיותר ימים בשבוע, שתהיה להם אופציה יותר להתקלח.
<ל' - מכורה: יש פה בנות שממש אין להן, אין להם אף אחד, הן ממש זרוקות פה והן עם עצמן, ממש ככה.
<ל' - מכורה: אני ראיתי אנשים במו עיניי מרימים מים משלוליות של איכסה, את אומרת, אלוהים, הם עושים דברים כאלה הזויים, מכורח הנסיבות.
<ל' - מכורה: עכשיו, אם יהיה להם את הכמה פעמים שאנחנו באים לפה, ואת יודעת, לפעמים אנחנו באים לפה בימים של בנות, ויש גם של בנים בנות, כמה השעות האלה זה ממלא אותנו.
<ל' - מכורה: קודם כל אנחנו נפרדים מהרחוב.
<ל' - מכורה: כמה השעות האלה שאנחנו נפרדים מהרחוב, זה נותן לנו כמה שעות של מחשבה עם עצמנו, מה שאין לנו ברחוב.
<ל' - מכורה: ברחוב אין לך אפשרות לחשוב מה אתה רוצה לעשות עם החיים שלך, מה אתה רוצה קדימה, ברחוב אתה רק חושב איך להביא עוד ועוד ואיך להשתמש עוד ואיך לגמור את עצמך כמה שיותר מפני שאתה לא רוצה להרגיש ולחוש שאתה בעצם ברחובות.
תמר זנדברג: את יכולה לספר לנו קצת על עצמך?
תמר זנדברג: איפה את, מה את עושה ביום יום?
<ל' - מכורה: כן.
<ל' - מכורה: אני הייתי מטופלת במרכז אביב קרוב לתשע שנים.
<ל' - מכורה: מבן זומא העבירו אותנו לפה, לרחוב הרכבת.
<ל' - מכורה: כשאני עברתי מרחוב בן זומא לרחוב הרכבת חרב עליי עולמי, בוא נגיד ככה.
<ל' - מכורה: כשעוד הייתי בבן זומא המצב היה אחרת.
<ל' - מכורה: כשהעבירו אותנו לרכבת התחילו פה ושם קצת בעיות.
<ל' - מכורה: הייתי נקייה שמונה שנים, נפלטתי עקב סמי הפיצוציות האלה שהוציאו.
<ל' - מכורה: אני לא צריכה להגיד לכם, החגיגת והנייס גיא וכל הדברים הכי הכי הכי מסוכנים שקיימים.
תמר זנדברג: כשהיית נקייה היית מטופלת במתדון?
תמר זנדברג: ומה עשית?
<ל' - מכורה: הייתי עובדת קופאית אחראית בסופר, - - -, עבדתי שם קרוב לארבע שנים.
<ל' - מכורה: הייתי נראית בן אדם אחר לגמרי, שקלתי 90 קילו, וזו אחת המגמות שלי, להגיע לשלב הזה, לחזור למקום הזה.
<ל' - מכורה: זו אחת התפילות שלי.
<ל' - מכורה: אני יודעת שאני יכולה, אני באה ממקום, אני באתי מבית של שני הורים מכורים לאלכוהול, עוד שני אחים מכורים לסמים, אחד נפטר ממנת יתר, אבא שלי, איבדתי אותו לפני חודשיים.
<ל' - מכורה: באתי ממקום די קשה.
<ל' - מכורה: ילד בן 5, 6, 7, לא משנה, גדל ורואה הורים אלכוהוליסטים, מרביצים אחד לשני, משטרות ואמבולנסים וזה, אי אפשר לצפות ממנו שהוא יגדל להיות איזה פרופסור.
<ל' - מכורה: כשאני נכנסתי למתדון, אחי גם היה אמור להיכנס ובגלל שלא היו מקבלים באותה תקופה אחים לטיפול מתדון אז לא קיבלו גם את אחי ותתפלאי לדעת שכשאחי נפטר, ביום שישי, ביום ראשון אמא שלי מקבלת טלפון שיגיע לראיון קבלה, באותו מרכז שלי.
<ל' - מכורה: את מבינה?
<ל' - מכורה: זאת אומרת שהם כן יכלו, וכבר היינו שני אחים מטופלים במרכז.
<ל' - מכורה: אז על עוד אחד שיכולנו להציל, אבל איך אומרים?
<ל' - מכורה: אי אפשר לעצור מה שנכתב מלמעלה.
<ל' - מכורה: כשאחי הגדול נפטר החזקתי עוד איזה שנתיים, אבל הרגשתי שזה עניין של זמן, כי זה היה עניין של - - - ההורים שלי הפסיקו לשתות אלכוהול, הם היו מטופלים ב-AA ברמת גן, גם אבא שלי, אחרי שהוא היה נקי 14 שנה מאלכוהול, את יודעת, כל המחלות, אחרי שבן אדם מתנקה וזה, גילו לו את המחלה בבטן ואז לפני חודשיים איבדנו אותו מהמחלה.
<ל' - מכורה: כיום אני גרה - - -, גרה לבד עם בעלי החיים שלי, עושה מה שצריך לעשות.
<ל' - מכורה: אני לא אגיד לך שבהתחלה, כשנפלטתי מאביב, חזרתי לשם כמטופלת בסובוקסון, הרגשתי שזה לא מתלבש עליי על הגוף כמו שהאדולן התלבש, אז נפלטתי שוב מהסובוקסון ואז פניתי לאבנר לבקשת עזרה.
<ל' - מכורה: באותו יום שפניתי לאבנר לבקשת עזרה, ממש ככה, כמו שאני אומרת לך, הוא דיבר עם מרכז יסעור ולמחרת הלכתי עשיתי צילום חזה, אק"ג, אחרי 48 שעות כבר התחלתי לקבל טיפול ונתנו לנו גם שלושה חודשים חינם, לא היינו אמורות לשלם טיפול שלושה חודשים, נתנו לנו חינם.
<ל' - מכורה: יפה.
<אבנר כבל: זה אחרי מאמצים.
<ל' - מכורה: ברור, אחרי מלחמות.
<אבנר כבל: אחרי הרבה הרבה מאמצים וויכוחים.
<ל' - מכורה: המון.
<ל' - מכורה: יש דברים בחברה שלנו, שאנשים לא מבינים.
<ל' - מכורה: כשהם רואים מכור הם ישר מתרחקים וזו סטיגמה.
<ל' - מכורה: זה לא נכון, אנחנו בנויים נפשית, פנימית, מכל הכיוונים, אנחנו בנויים, גם אנחנו.
<ל' - מכורה: אנשים שהולכים ועושים פשעים ועושים עבירות כדי להסתדר, בשביל להביא את המנה שלהם.
<ל' - מכורה: אמנם ברוך ה' אלוהים הוציא אותי מזה, שאני מטופלת במתדון ואני לא זקוקה לזה, אבל אני רואה שם תמונות לפעמים, של לקחת למכור את המנה האחרונה, היא כבר בתוך המזרק, אני מדברת איתך על מנה שבמזרק, ולהשפריץ אותה באוויר זה לגרום לו עוד פשע ועוד עבירה, כי בתכלס, שורה תחתונה, הוא יילך להשיג את המנה שלו, הוא לא יישאר חולה ולא אכפת לו מאיפה.
<ל' - מכורה: אני מדברת איתך ממקומות שאני פעלתי ואני מדברת מבפנים, ממקומות שאני עברתי אותם.
<ל' - מכורה: השורה התחתונה הנזק שנגרם הוא כפול והוא לנו.
<ל' - מכורה: עכשיו, מצד אחד אני אומרת, כשבאו ועשו בלגן בלוד וסגרו תחנות, סגרו בשניות את כל התחנות, עשו מלחמות.
<ל' - מכורה: פה עומדת נגדנו תחנה אחת שאנחנו לא מסוגלים להתמודד איתה.
<ל' - מכורה: התחנה הזאת, כל יום מוציאים משם גופה, על בסיס יום יומי.
<ל' - מכורה: אם לא על בסיס יומי, יום כן יום לא, יום למה לא, בוא נגיד ככה, יוצאת משם גופה, אם זה מהזריקות, אם זה ממחלות, אם זה כתוצאה מדבר, או דום לב שקרה לבן אדם פתאום כתוצאה מחוסר שינה של כמה ימים ובן אדם ממשיך להשתמש בסמים, הלב לא עומד בלחץ וזה מה שקורה.
<ל' - מכורה: אלה דברים שהמקום הזה מונע והמון.
<ל' - מכורה: לי בכל אופן המקום הזה הציל את החיים ולעוד הרבה כמוני.
תמר זנדברג: איך הקשר שלך היום עם המקום?
תמר זנדברג: כל כמה זמן את באה?
<ל' - מכורה: כרגע הוא פתוח שלוש פעמים בשבוע, אני מגיעה שלוש פעמים בשבוע.
<ל' - מכורה: גם אם זה לא בשביל משהו מסוים, אז אני מגיעה.
<ל' - מכורה: ממלא אותי השלוש-ארבע שעות שאני יושבת כאן ולא בחוץ ברחוב, עם כל מה שקורה שם ועם כל הזוהמה ועם כל זה.
<ל' - מכורה: אני מעדיפה לשבת כאן, מקום חם, אוזן קשבת, לפעמים אני באה במצב נפשי לא טוב, ממש, אני מדברת איתך על מצב נפשי ירוד שכבר בא לי לשים חבל לעצמי.
<ל' - מכורה: ופה מדברים איתי ונותנים לי ללכת עם הרגשה אחרת לגמרי.
<אבנר כבל: זה מה שנקרא אי של שפיות באי שפיות.
<אבנר כבל: עם כל הבלגן שקורה.
<ל' - מכורה: מנסים להישאר טיפה שפויים.
<ל' - מכורה: לא שפויים, אבל מנסים להישאר שפויים.
תמר זנדברג: מה התכניות שלך לעתיד?
תמר זנדברג: או הרצון שלך, מה היית רוצה?
<ל' - מכורה: הרצון שלי זה לחזור להיות מה שהייתי, לחזור להיות נקייה.
<ל' - מכורה: הוא מכיר אותי כקופאית, אבנר, הוא היה קונה ממני בקופה.
<ל' - מכורה: היעד שלי כרגע זה באמת לחזור לעצמי.
<ל' - מכורה: אני לא אגיד לך שאני לא רוצה להתנקות לגמרי, זו אחת המטרות שלי בחיים, לעלות על ניקיון לגמרי לגמרי לגמרי, לא מתדון, לא סובוטקס, לא סובוקסון, לא כלום.
<ל' - מכורה: כרגע, נכון לעכשיו, אני מוצאת את עצמי חייבת איזה שהוא תחליף שימלא לי את הריקנות ואת כל הסבל ומה שהנפש שלי עוברת.
<ל' - מכורה: והנפש עוברת, ואני לא צריכה להגיד לך מה זה לאבד אח ולאבד אבא ולאבד - - - כשהפרה נופלת כל הסכינים עליה, ממש ככה.
<ל' - מכורה: ופה זה אחד המקומות שנותן לנו את הכוח הזה.
תמר זנדברג: את נמצאת גם באיזה שהוא טיפול נפשי?
<ל' - מכורה: אני בטיפול עם עובד סוציאלי, שעד לא מזמן קצת התנגדתי לשיחות והיום אני כבר לא, היום אני ממש מגיעה לשיחות והכול.
<חגי ברוש: איפה, ביסעור?
<ל' - מכורה: ויש גם את ענת, היא פסיכיאטרית שאמורה לי להיות איתה בשבוע הבא שיחה דרך יסעור על מנת לטפל בבעיות הנפשיות.
<ל' - מכורה: אבל בשורה התחתונה היום המטרה שלי והיעד שלי זה לחזור לעצמי ולהיות כמו שהייתי.
<ל' - מכורה: המטרה שלי זה כן להתנקות מהסם לגמרי, אבל עוד הפעם, כשבן אדם מרגיש שהוא צריך איזה שהוא תחליף חבל לך לאבד את המקום שאתה נמצא בו ואחרי זה ללכת לחכות חודשים או שנה שנתיים לעמוד בתור ולהתקבל שוב פעם.
<ל' - מכורה: את מבינה מה קורה?
<ל' - מכורה: אז אנחנו מעדיפים להישאר בטיפול שלנו.
<ל' - מכורה: אם אמא שלי הגיעה למסקנה שאנחנו אנשים שלא יכולים להיות בלי טיפול תחליף סם אז כבר - - - לא מדברת איתך על זה, אני מדברת איתך על מינונים נמוכים, אני מדברת איתך על מינון של 50 מיליגרם, אני שתיתי מינון של 120 מיליגרם, שזה היה וואו, לעומת היום שאני 50 מיליגרם, זה משמעותי.
<ל' - מכורה: אבל עוד הפעם, בן אדם שחי ברחובות לא יכול לעזוב את זה.
<ל' - מכורה: השבוע הייתה לנו פה שיחה, בלי קשר לשום דבר כאן, הייתה לנו שיחה ואיזה מישהו אמר, כשלבן אדם יש בית 90% מהבעיות שלו נפתרות לו, למה?
<ל' - מכורה: מספיק שיש לו את הכמה שעות בלילה להגיע הביתה, לעשות חשבון נפש עם עצמו, מה הוא כן רוצה ומה הוא לא רוצה, מאשר בן אדם שאין לו את זה.
<ל' - מכורה: כשלבן אדם אין את זה, את יודעת מה הוא חושב?
<ל' - מכורה: 'יאללה, מה אכפת לי?
<ל' - מכורה: לא אכפת לי גם למות', והוא לוקח עוד מנה ועוד מנה ועוד מנה, כמה שיותר, לא רוצה להרגיש שאני בחוץ ואני ברחובות.
<ל' - מכורה: מגיעה שעה 11 בלילה, קור של בחוץ, מקפיא אותי, לא נותן לי לעמוד.
<ל' - מכורה: אתה מגיע לפעמים למקומות שאתה מצפה שיעזרו לו, כמו בדיירי רחוב ביפת, זה המקום שאמור לעזור לאנשים שהם דרי רחוב, נכון?
<ל' - מכורה: אתה לא מצפה שתגיע לשם ומטפלת תענה לך בזלזול או ב - - - 'מה אני אגיד לך?
<ל' - מכורה: אין לך תעודת זהות, אני לא יכולה לעזור לך, לך תגנוב'.
<ל' - מכורה: זה לא תשובה של מטפלת.
<ל' - מכורה: אני דיברתי עם אנשים שנמצאים שם והם מוכנים גם לבוא ולהגיד ממש איך דיברו איתם שם.
<ל' - מכורה: אני באה ואני מדברת בשמם כי הם ביקשו שאני אעלה את הנושא הזה.
<ל' - מכורה: לא שאני באה ואומרת שאני בסדר, אני גם לא בסדר, זו טעות גם שלי.
<ל' - מכורה: ללכת עם סכום של כסף לתחנת סמים, זה גם טעות שלי.
<ל' - מכורה: הלכתי עם הסכום של הבטחת הכנסה שלי, גנבו לי את כל התיק, לא שילמתי את השובר של האגרה בזמן, על זה אני קיבלתי הגליה לאשדוד לשבוע ימים.
<ל' - מכורה: איך אתם מצפים שאני אגיע לאשדוד אם לא שילמתי את השובר?
<ל' - מכורה: עד שארגנתי את הכסף של השובר, עכשיו תיסעי לאשדוד, איך אני אגיע לאשדוד?
<ל' - מכורה: לפני הייתי נותנת להם - - - פייר, התמרדתי נגדם בהתחלה, אני לא באה להגיד שהייתי טלית שכולה תכלת, גם אני הייתי הרבה לא בסדר.
<ל' - מכורה: יום באה, יום לא באה, יום זה.