GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נטע הראל: מבחינת מבקרים ותנועה אפשר לראות פה שתל אביב היא תחנת הרכבת שבאים והולכים ומפה ובכל רגע נתון יכולים להיות פה כמה עשרות אנשים, באים, הולכים, לוקחים ציוד, מתקלחים, אוכלים משהו.
<נטע הראל: ירושלים, יש פחות אנשים וגם הצביון של המרכז הוא אחר.
<נטע הראל: באים הרבה פחות אנשים, אבל הם נשארים שם יותר זמן, הם יכולים לשבת שעתיים - - -
תמר זנדברג: איפה זה נמצא בירושלים?
<נטע הראל: בבן יהודה, במדרחוב.
<נטע הראל: מרכז חדש, יפהפה.
<נטע הראל: בעצם כל עיר מקבלת את הצביון שלה.
<נטע הראל: אנחנו מודדים גם כמה אנשים - - -
תמר זנדברג: מה שאת אומרת, פער בין מספר המבקרים למספר הביקורים בעצם אומר שיש לנו בערך 110 - - -
<נטע הראל: את לא יכולה לחלק את זה ולעשות ככה.
<נטע הראל: בשביל לקבל את הנתונים - - -
תמר זנדברג: בממוצע.
<נטע הראל: אין ממוצע.
<נטע הראל: יש אולי חציון, אבל אין ממש ממוצע כי בעצם - - -
תמר זנדברג: כי אחד יכול לבוא 100 פעם ואחד - - -
<נטע הראל: אחד יכול לבוא פעמיים בשבוע והרבה יכולים לבוא פעם בשלושה חודשים.
<נטע הראל: גם זאת אוכלוסייה שהיא מאוד ניידת, זאת אוכלוסייה שנכנסת ויוצאת מהכלא, נכנסת ויוצאת מבתי חולים.
תמר זנדברג: לא, מספר המבקרים, מה שנקרא היוניקים, בכל זאת זה 300 - - -
<נטע הראל: כן, אל תשכחי וזה דבר מאוד חשוב - - -
תמר זנדברג: אין המון שבאים פעם אחת והולכים.
<נטע הראל: יש גם אוכלוסייה קבועה רבה, ועמרי ירחיב על זה, שהיא אוכלוסיית רחוב שבאה ומקבלת שירות רק ברחוב והיא מוכרת ברחוב ורואים אותה שוב ושוב ושוב ושוב והיא לא תגיע לפה.
<נטע הראל: אלה לא כוללים בכלל נתוני רחוב.
תמר זנדברג: אלה נתונים של - - -
<נטע הראל: של מי שכף רגלו דרכה בתוך מרכז.
תמר זנדברג: יש גם נתונים של הניידת?
<נטע הראל: הרבה פעמים ייתנו לאנשים קוד ואיזה משהו שמתאר אותם, אם יש להם קעקוע מסוים או משהו, שגם אם מישהו אחר יוצא לסיור ורואה את אותו בן אדם הוא יכול לתעד ואת יודעת שנתקלת פעמיים באותו בן אדם, או עשר פעמים באותו בן אדם.
<נטע הראל: מבחינת השנה הזאת גם יש הרחבה מאוד גדולה של עבודת הרחוב וגם חיפה נכנסה כעבודת רחוב, כבר במחצית, אם בשנה שעברה היו 750 פלוס יוניקים בתוך המרכזים, עכשיו כבר יש 570 רק למחצית השנה.
<נטע הראל: אז כן יש עלייה יפה ביוניקים ויהיו לנו עוד.
<נטע הראל: אנחנו גם היום יכולים להסתכל בנתונים, בגלל שאנחנו מתמודדים גם ברחוב, מי עבר מבחוץ.
<נטע הראל: אנחנו רוצים לראות את התנועה, רוצים לראות אנשים מגיעים לפה, מתחילים בחוץ ומגיעים לפה.
<נטע הראל: קצת כאילו אנחנו משווקים ברחוב ומביאים אותם לפה, בשביל לראות איזה שהוא תהליך.
<נטע הראל: בחיפה נכנסנו חזק מאוד השנה רק בסיורי רחוב וזה מספר המפגשים שהיו ברחוב במחצית הראשונה של 2017.
<נטע הראל: זאת אומרת זאת עבודה שהיא נטו ברחוב.
<נטע הראל: יש לציין שזה לא רק חיפה גופא, זה חיפה עד עכו עם תחנות ושיתוף פעולה בקריות ובכל מיני אזורים מסוימים.
תמר זנדברג: שזה ניידת?
<נטע הראל: זה בן אדם עם רכב.
<נטע הראל: זה לא ברלינגו עם לוגו ומרפאה מאחורה, הכול עקב בצד אגודל.
<נטע הראל: היו לנו בחיפה ניסיונות מורכבים עם מרכזים נייחים שלא צלחו ולכן החלטנו עכשיו לעבוד הפוך, להיכנס חזק מאוד ברחוב ואחר כך איך שהנושא מתפתח אורגנית להקים מרכז שהוא בית.
תמר זנדברג: יש לך עוד נתונים חוץ מה - - -
<נטע הראל: כרגע לא.
<נטע הראל: שוב, אלה נתונים - - -
תמר זנדברג: בעצם הפרויקט הזה, הבסיס שלו הוא החלפת מזרקים ו - - -
<נטע הראל: נכון.
תמר זנדברג: לאורך השנים, כמו שאנחנו לפחות מתרשמים, ראינו את זה גם בלוינסקי, הנפח, הפלח של הזרקת סמים במזרקים מכלל השימוש בסמים, כולל ברחוב, הוא יחסית בוא נגיד הולך ויורד, אם לא כבר היום יחסית מאוד מאוד מצומצם.
תמר זנדברג: יש לנו הרבה צריכת סמים שמובילה להתמכרויות בדרכים אחרות, בין אם הסנפה, עישון וכו'.
תמר זנדברג: זה משהו שאתם באיזה שהוא אופן רואים אותו, מיינדד אליו?
תמר זנדברג: כי תיארת את ההיסטוריה.
<קריאה: אני לא חושב שזו עובדה נכונה.
<קריאה: לא בנקודות האלה.
<קריאה: זאת אומרת אם את מדברת על כלל מדינת ישראל, אבל אם את מדברת על הנקודות שבהן התחנות נמצאות - - -
<קריאה: שימוש ברחוב הוא הזרקות.
תמר זנדברג: אני רק אחדד את השאלה, יכול להיות שבאמת מדובר ב - - - למשל ביום חמישי היינו בלוינסקי, מרפאת לוינסקי היא מרפאה שעוסקת הרבה מאוד עם נשים בזנות, מחלות מין, שהן גם מקור מרכזי להידבקות בתחלואה, ומהנתונים שם שהיו הרבה מהמקור לתחלואה, חלק קטן ממנו זה סמים בהזרקה, הרבה יותר ממנו זה - - -
<נטע הראל: לתחלואה במה?
תמר זנדברג: במחלות מין.
<נטע הראל: כן, לא ב-HIV.
תמר זנדברג: אוקיי, בסדר, לכן אני שואלת.
תמר זנדברג: אז הרבה ממנו היה באמת זנות והרבה המקור הוא יחסי מין בין גברים.
תמר זנדברג: אבל באוכלוסייה הזאת, של נשים בזנות וגברים שמגיעים למרפאת לוינסקי, למרות שאחוז קטן מקורו בכל התחלואה בהזרקה יש שימוש כן נרחב בסמים בהרבה מאוד דרכים אחרות.
תמר זנדברג: שאלה, האם אתם רואים את זה כאן, האם זאת אוכלוסייה שלאורך השנים - - -
<נטע הראל: אני חושבת שאבנר ודני יענו על זה, אני רק אתן לך, מהפרספקטיבה שלנו אנחנו בסופו של דבר מתעסקים ב - - - של המחלה, זאת אומרת אני מתעסקת בהזרקות כי אני באה מ-HIV ו-HCV.
תמר זנדברג: אני יודעת, זאת השאלה שלי.
<נטע הראל: אז אני יכולה לתת לך את הפרספקטיבה באמת הרפואית, לצורך העניין, וכמי שמספקת את המזרקים לתכנית הזאת ההזרקה היא מאוד פה, כי אנחנו קונים כמויות עצומות של מזרקים וגם אם היינו קונים כפול אנשים היו צורכים את זה כי אנחנו לא במצב, לא אנחנו ולא תכניות אחרות בעולם, שאנחנו נותנים מזרק פר הזרקה.
<נטע הראל: זה לא יהיה מהרואין.
<נטע הראל: אנשים מזריקים כמה פעמים ביום ואנחנו לא מסוגלים לספק להם מזרקים כפי שהם צריכים לכל ההזרקות שלהם.
תמר זנדברג: כלומר אתם לא מזהים, יש איזה שהוא, נקרא לזה ביקוש, במרכאות, קבוע, לסוג הזה של טיפול, שהוא הזרקה של סם.
<נטע הראל: עולה, לא קבוע.
תמר זנדברג: הוא עולה, הוא יורד?
תמר זנדברג: קורה לו משהו בפלח הזה של המזרקים?
<נטע הראל: דפוסי ההזרקה השתנו מאוד, החבר'ה צריכים יותר הזרקות.
<דני גולד: אני רוצה רק לענות על השאלה שלך.
<דני גולד: ברמת העיקרון יש הרבה משתמשים בסמים שלא מזריקים, יש לא מעט אנשים שמעשנים את הקוקאין, יש לא מעט אנשים שמשתמשים בנייס גיא, שהם כן מגיעים לפה לקבל עוד שירותים, למשל גם להתקלח, גם החלפת בגדים וגם גמילות, שככה אפשר לראות באחוז לא קטן מהאוכלוסייה שהם לא מזריקים והם בכל זאת מגיעים לפה לקבל שירותים.
תמר זנדברג: איזה חלק מאלה?
<קריאה: כרגע קטן.
<קריאה: אחוז קטן כיום.
<דני גולד: אני לא הייתי אומר אחוז קטן, אבל הייתי אומר שיש לא מעט אנשים שאני אישית הפניתי אותם לגמילות, שהם לא מזריקים, שהם מעשנים נייס גיא והם מעשנים קוקאין.
<דני גולד: זריקות זה לא המשהו הדומיננטי שלהם.
תמר זנדברג: וכמה, איך היית - - -
<דני גולד: הייתי מגדיר שיש פה בין 25% ל-30% כאלה שמזרקים זה לא החלק הדומיננטי שלהם.
<קריאה: שהם לא מגיעים להחלפת המזרקים, הם מגיעים לאבנר ל'צעד ראשון'.
תמר זנדברג: אני מבינה, אבל אני מניחה שכשהולכים ברחוב קשה להגיד - - - המיון הוא - - -
<דני גולד: אני רוצה להתייחס ברמה ארצית לתכניות, קצת אנקדוטות שקשורות למקומות השונים, בקצרה, ואחר כך אני אפתח לעמרי את הדרך כדי שהוא יספר קצת על תל אביב, שיתאמן בלדבר מול קהל היום.
<דני גולד: אז ככה, אני חושב שמתחילה לקרות מהפכה, אנחנו רואים את זה בזמן האחרון, מדינה שלמה, תרופות מרשם בהזרקה, ריטלין ואחרים.
<דני גולד: גם המתדוניסטים הם בחלקם נקיים, מה שנקרא, משתמשים במתדון או סובוקסון בלבד, אבל חלק מהם גם מגיעים במקומות השונים כדי לקבל מזרקים.
<דני גולד: אז אם הוא בא לקחת מזרקים, זה בגלל שהוא לא צדיק, כי הוא רוצה גם לקחת סמים אחרים.
<דני גולד: הוא לא מסתפק, אין הנאה של המתדון, הוא רוצה גם את הקלונקס שלו והוא רוצה את הריטלין שלו והוא רוצה את האקשן שלו.
תמר זנדברג: רגע, אז קלונקס וריטלין, הם מרסקים את זה?
<דני גולד: כן, כמעט כל דבר אפשר לרסק.
<נטע הראל: אין לבורנט יותר טוב מאשר מכור לסמים.
<דני גולד: אני תופס את זה כנקודה אחת משמעותית.
<דני גולד: בשנות ה-80 פחד אלוהים ירד על אוסטרליה, הולנד ואני לא יודע עוד איפה, בגלל האיידס.
<דני גולד: אנשים מתו בכמויות, שליש מהאנשים שנדבקו באיידס היו מכורים שמזריקים סמים, ואז בואו נטפל בהם.
<דני גולד: יש מדינות שמה שמעניין אותם הוא בריאות הציבור, אז הנרקומן יקבל את המזרק שלו, יחזיר את המזרק שלו ו'לך מפה'.
<דני גולד: אני רואה את זה במקומות.
<דני גולד: אצלנו אנחנו קודם כל מסתכלים על האנשים ואחר כך מסתכלים על הציבור, כי קודם צריך להציל אותם מההרס שהם עושים לעצמם ואחר כך גם נדאג לאנשים.
<נטע הראל: אבל זה גם וגם.
<נטע הראל: זה במקביל, כי מבחינתנו - - -
<דני גולד: אבל תני לי רק להשלים משפט.
<נטע הראל: אבל אני רוצה להציג גם את האספקט של בריאות הציבור.
<דני גולד: אני מסכים, אני רק אומר, אם היו רוצים להתעסק אך ורק בנושא בריאות היו מכניסים רופא.
<דני גולד: מכיוון שרוצים להתעסק באנשים אז יש עובד סוציאלי.
<דני גולד: זה בערך הכיוון.
<דני גולד: אני רואה היום מאמרים, אני רואה בעולם גם מאמרים, למשל אמסטרדם, שזה היה מקום שהזריקו בכמויות, היום יש להם אחוזים מאוד נמוכים של הזרקה ואנשים שם בעיקר מעשנים ולוקחים כל מיני סמים אחרים וכל מיני אמצעים אחרים, פחות בהזרקה.
<דני גולד: אבל שם אם מישהו נתפס ברחוב, שהוא שוכב שם ולא מרגיש טוב, אז מרימים טלפון ומישהו מגיע, שוטר למשל, שם יש שיתוף פעולה יפה עם המשטרה, המשטרה מדווחת לחבר'ה 24 שעות ביממה, האיש מגיע על אופנוע, אוסף את האיש ולוקח אותו למין דירת חירום, כי לא רוצים מנת יתר ולא רוצים אנשים שימותו ולא רוצים עוד נזקים שיקרו.
<דני גולד: אני חושב שמה שקורה הוא שמתחילים להבין שלא צריך להיתקע על נושא המזרקים, אלא בואו נסתכל קצת יותר רחב.
<דני גולד: אני חושב שהנייס גיא למשל זה חתיכת נזק, צרה איומה שפוגעת באנשים, אנשים מתאשפזים, אנשים מתים ואנשים לא יודעים מזה.
תמר זנדברג: אתה מתייחס לנושא של הסמים האחרים של הסנפה ועישון, מה זה אומר בהקשר הזה, בהקשר של מקום כמו זה ש - - - רק על ההזרקה?
<דני גולד: אותי מעניין הבריאות של האנשים ולאו דווקא רק הפצת מחלות שהם יעבירו בדם.
תמר זנדברג: ברור, ואז מה זה היה אומר מבחינת מקום כזה?
<דני גולד: בן אדם שהוא מכור וחי ברחוב צריך לקבל חיסון נגד שפעת, למשל, או חיסון נגד צהבת B.
<דני גולד: כמובן גמילה מוחלטת זה מזעור הנזקים האופטימלי, אבל יש גם באמצע הרבה צבעים.
<דני גולד: אני חושב שנושא אחד חשוב, אני אדגים אותו דרך מה שהיה לנו באשדוד.
<דני גולד: באשדוד הייתה לנו משאית שעמדה במקום קבוע ברובע ב' ולשם אנשים ידעו להגיע.
<דני גולד: המשאית לא זזה, היא כבר הייתה על הג'אנטים ויום אחד הגיע צדיק אחד, העמיס את המשאית הזאת ולקח אותה איני יודע לאן.
<דני גולד: כל בעלי בתי הקפה שם ראו את המשאית עולה על מין מנשא כזה ונוסעת.
<דני גולד: כנראה היא נסעה לאיזה מקום במזרח הארץ שם לפירוק, תוך שבוע ימים התחילו להגיע טלפונים מהציבור, 'מה קורה פ?
<דני גולד: למה הפארקים ובתי הספר ותחנות אוטובוס עמוסים במזרקים?
<דני גולד: ' כי עשינו הפסקה בחלוקת מזרקים מההלם, אז משך שבוע ימים כבר התחילו להצטבר מזרקים ברחוב ואז אנחנו הבנו איזה אפקט עצום יש לעובדה שהמכורים שואבים את המזרקים, כי מי שמביא מזרקים יותר מקבל גם יותר מזרקים נקיים, וזו מין מוטיבציה כזאת, להשתמש באינטרס שלהם כדי לנקות את הרחובות.
<דני גולד: בעצם אנחנו גם מחמיאים להם כשהם מביאים מזרקים כי הם בעצם עוזרים לנו וזה קצת אזרחות טובה, קצת להתקרב לנורמטיביות.
<דני גולד: זה נותן להם הרגשה טובה.
<דני גולד: גם לשבת עם סטודנטית לעבודה סוציאלית שהיא מתנדבת ו'היא מקשיבה לי ואני פתאום עושה הפסקה בין כל הריצות שלי אחרי סמים' זה נותן להרגיש שיש להם ערך.
<דני גולד: זה יפה, זה אנושי, לא שופטים את האנשים, לא שופטים אותם לפי מגדר, לא שופטים אותם לפי דת, כולם מתקבלים בשמחה.
<דני גולד: בירושלים למשל אתה רואה בערך 60% ערבים שמגיעים טיפין טיפין מהעיר העתיקה ומהרחובות, אתה רואה יוצאי ברית המועצות, אתה רואה אחרים, והם יושבים משוחחים.
<דני גולד: כור היתוך אמיתי, אני חושב שאולי בכל הארץ אין כזה מין אחדות כזו.
<דני גולד: בחיפה יש לנו דוגמה של עיר שלא רצתה לשמוע ממכורים.
<דני גולד: אני כמי ש - - -
<חגי ברוש: לא, רק שנייה, ראש העיר לא רצה לשמוע על הנושא של יזה"ר, אבל העיר מפעילה מערכות יוצאות מן הכלל לטיפול בסמים והרבה מערכות.
<דני גולד: אני מסתכל דרך העיניים שלי.
<חגי ברוש: אז רק לדייק.
<דני גולד: אתה צודק.
<דני גולד: אבל דרך העיניים שלי.
<דני גולד: בכל מקרה ראש העיר הספיק להגיד לי אז שלא מעניין אותו חתני פרס נובל המכורים, ואני נעלבתי באופן אישי.
<דני גולד: בכל מקרה אנחנו ניסינו בפאתי העיר להזמין את המכורים, אבל הם לא מגיעים.
<דני גולד: הם יגיעו כי אנחנו נמצאים במרחק הליכה מהתחנה המרכזית, הם יגיעו לעיר העתיקה בבאר שבע כי אנחנו ליד השוק והם יגיעו לאשדוד כי אנחנו ברובע ב' ולא ברובע ט'.
<דני גולד: דברים מהסוג הזה.
<דני גולד: אז בחיפה בסופו של דבר הרמנו ידיים מלראות שני אנשים מגיעים, זה לא נראה רנטבילי, זה לא נראה הגון, ואז אנחנו התחלנו בנובמבר שנה שעברה, הכנסנו מתנדב שהיום הוא מרכז את העבודה בחיפה והצפון והסטטיסטיקות יגיעו בקרוב.
<דני גולד: אני יכול רק להגיד שאני כל שבוע מקבל דיווח מפורט על הנסיעות שם וזה פשוט מענג, מענג לראות איך הוא מגיע לעוד דירת מסתור, עוד נשים בזנות, עוד טרנסיות או טרנסים, לא יודע איך קוראים לזה - - -
<נטע הראל: זה מתנדב פה שהפך לעובד במשרה מלאה של הפרויקט.
<דני גולד: כן.
<חגי ברוש: שמזמינים אותו לשימוע לפני פיטורים כי המהלך הזה של האיחוד בין הרשות הלאומית למשרד יצר מצב שבו 'עיר ללא אלימות' למעשה הולכת להיות הגורם המרכזי שיפעיל את הרשות החדשה ל - - - בחיפה ואז כל המערכת של העובדים, עשרה עובדים שיש לנו בחיפה, מוזמנים לשימוע לפני פיטורים.
<חגי ברוש: לא בטוח שכולם יתקבלו חזרה לעבודה, אנחנו מנסים עכשיו לטפל בזה, יחד עם דני ולראות איך אנחנו מונעים מצב שבו כוח אדם ותיק, מיומן, מקצועי, הולך הביתה בגלל רה ארגון.
תמר זנדברג: אני שנייה עוצרת אותך, ברשותך, אני מנצלת את העובדה שהדס נמצאת פה, יושבת ראש הרשות.
תמר זנדברג: אני רק אגיד מעבר לנושא של העובדים עצמם, שכמובן זה חשוב לנו, זה גם היה נושא מרכזי בוועדה שחוקקה את החוק, ועדת הפנים אצל דודי אמסלם.
תמר זנדברג: אני כן רוצה להגיד שבמקרה הזה, זה גם עניין שלי באופן אישי היה מאוד מאוד חשוב, הנושא של מה העובדים האלה עושים, הנושא המקצועי.
תמר זנדברג: הרבה מהעובדים של - - - בצורה יותר חלקה ברשות החדשה אלה עובדים, למשל היה רכז 'עיר ללא אלימות' ורכז הרשות למלחמה בסמים שעושה את כל הדברים של סיורי הורים ומניעה ובני נוער ששותים בגנים וכל הדברים האלה, שהם יותר מהדברים שמשתלבים בעבודה של הרשות המקורית, של 'עיר ללא אלימות' ומצילה.
תמר זנדברג: במקרה הזה זה זר לגמרי, המשרד לבטחון פנים, הרשות שלכם, של 'עיר ללא אלימות', לא הכירה את הדבר הזה עד עכשיו, מנגד, כמו שאת רואה, נושא השיקום, שאני רואה אותו מאוד, זה בדיוק נופל על טיפול, אפילו לא שיקום, עדיין לא שיקום, רק הטיפול והטיפול הסמכותי, גם משיקולי בריאות הציבור וגם משיקול של טיפול בבן אדם שבסוף הוא קורבן של עצמו, של מחלתו ושל החברה, בדיוק כאן זו נקודת המבחן של הרשות כדי להראות, גם לנו וגם להחזיר חזרה לקהילה ולציבור, שפה אנחנו לא נקצץ ולא נסגור כמעט שירות שלם שנותן מענה לאנשים הכי הכי הכי שקופים, מוזנחים, זקוקים ונצרכים.
<הדס שיין: אנחנו עושים כל הזמן עבודה - - - כל המִנה
<הדס שיין: לת, לא רק הרשות החדשה, כל המנהלת שמקימה את הרשות החדשה, שתכלול בתוכה אלימות, סמים ואלכוהול, הנושא של העובדים הוא נושא מורכב ובעייתי.
<הדס שיין: חסרים היום המון תקנים שלא אושרו על ידי הנציבות.
<הדס שיין: זה לא משהו שתלוי רק בנו, אנחנו מגישים את הבקשות שלנו, אלה תהליכים סבוכים ואנחנו באמצעיתם.
<הדס שיין: אנחנו עובדים על זה, בודקים את זה, כעיקרון התפיסה אומרת שאכן מדובר במשרד לבטחון פניםף מורכב באמת להכניס לתוכו טיפול, אין ספק.
<הדס שיין: בעצם צריך לבדוק מי אמון על החלק הזה, זאת אומרת אם פה יש חלוקת מזרקים, אז השאלה הנשאלת למה לא יעשה זאת משרד הבריאות.
<הדס שיין: הרשות למלחמה בסמים, בתפיסתה - - -
<הדס שיין: רק שנייה, אני אסיים ו - - -
תמר זנדברג: לא, לא, לא, אני עוצרת אותך פה, כי מה שאת אומרת זה בדיוק מה שנקרא אשר יגורנו בא, למה?
<הדס שיין: נכון, בשביל זה אני צריכה לסיים.
תמר זנדברג: לא, לא, את תסיימי אחרי שאני אוסיף.
תמר זנדברג: בתהליכי הקמת הרשות, מנכ"ל, ממלא מקום היום מנכ"ל המשרד, מעל הרמה שלכם, הבטיח, וזה לפרוטוקול, שלא ייפגעו שירותים - - -
<הדס שיין: נכון.
תמר זנדברג: לא, אבל מה שאת אומרת עכשיו, למה לא משרד הבריאות ייתן את זה?
תמר זנדברג: לא משרד הבריאות ייתן את זה, מה שנתנה הרשות אתם תיתנו, גם אם זה משרד הבריאות או הרווחה, כי אחרת כל תחום הטיפול והשיקום בתוך הרשות, כל מה שהיא עשתה, נפרם, וזה בניגוד להתחייבות מפורשת גם בתהליך חקיקת החוק בוועדת הפנים וגם אצלנו בוועדה.
תמר זנדברג: אז התשובה שלך כרגע שאומרת 'רגע, אבל למה לא משרד הבריאות?
תמר זנדברג: ' זה בדיוק מה שאנחנו חששנו והתרענו עליו וחזר ואמר מנכ"ל המשרד והשר 'לא ייפגע, לא ייפגע, לא ייפגע'.
<הדס שיין: אין ספק, לא ייפגע.
תמר זנדברג: כרגע תיארת לי איך, 'רגע, למה לא משרד הבריאות?
תמר זנדברג: '
<הדס שיין: אני אומרת לך שתהליך החשיבה הולך באופן הזה, אבל מאחר שהייתה החלטה מפורשת, כמו שאת אומרת, היא הייתה גם החלטת שר וגם החלטה של כל הוועדות שליוו את הקמת הרשות, הטיפול כפי שהיה לא ייפגע.
<הדס שיין: אני מוטרדת, בעיניי, בתפיסתי, תפקיד הרשות הוא לא רק לשמר את הקיים, הוא להקים דברים חדשים, ליזום דברים חדשים - - -
תמר זנדברג: בואי נתחיל מלא לסגור.
תמר זנדברג: אני שואלת אותך עוד פעם, למה יש עשרה עובדים בשימוע לפני פיטורים?
<הדס שיין: לא, עשרה העובדים האלה הם בטיפול, כמו עובדים אחרים של הרשות, יש גם עובדים של הרשות שאני עוד מטפלת.
<הדס שיין: יש פה עובדים שהם בתהליך - - -
תמר זנדברג: כן, אבל אם העובדים האלה יפוטרו לא יהיה פרויקט מזעור נזקים בחיפה.
תמר זנדברג: אם העובדים האחרים ייסגרו אני לא יודעת מה יקרה, תעשו את הדיון שלכם, אבל - - -
<הדס שיין: העובדים האלה הם בשימוע בשביל להחליט דרך איפה הם יקבלו משכורת, זאת אומרת איך יהיה תהליך ההעסקה שלהם מאחר שסבוך להמשיך להעסיק באופן שבו הם הועסקו.
<הדס שיין: הם לא הולכים הביתה.
<דני גולד: אבל הם צריכים לדעת את זה, כי בינתיים המורל שלהם מתחיל לרדת למטה וזה לא יהיה טוב.
<הדס שיין: אוקיי, אז טוב שזה יצא, בשביל זה אנחנו נפגשים.
<הדס שיין: אין ספק שצריך לקחת פה איזה שהיא החלטה ובאמת להוריד לשטח איזה שהוא הסבר, אבל בשורה התחתונה לא ייפגעו שירותים שניתנים.
<הדס שיין: לא ייפגעו, מפי המכורים לא יילקח כלום.
תמר זנדברג: אני חייבת להגיד שאני יצאתי עכשיו יותר מודאגת מאשר הייתי קודם.
<הדס שיין: לא היית צריכה להיות מודאגת - - -
תמר זנדברג: כי התחלתי לשמוע אותך מתחילה להגיד 'רגע, למה בעצם לא משרד הבריאות?
<הדס שיין: לא, אז בשביל - - -
תמר זנדברג: אני הרי כל הזמן אמרתי, 'המשרד לבטחון פנים לא צריך לתת את השירות הזה, זה משרד הבריאות, אז תעבירו את הרשות למשרד הבריאות' ואתם אמרתם 'מה פתאום?
תמר זנדברג: אנחנו המשרד לבטחון פנים, אנחנו ניתן, אנחנו ניתן' ועכשיו את אומרת 'רגע, למה אנחנו, למה לא משרד הבריאות?', אז אני מודאגת.
<הדס שיין: הסיבה שהרשות לא עברה למשרד הבריאות היא ש - - - יש פה - - - הפסיכו סוציאלי, כאן כל השירות הזה - - -
תמר זנדברג: למה, אתם משרד הרווחה?
<הדס שיין: לא, אבל יש בתוך המשרד לבטחון פנים יותר אפשרות לתת טיפול פסיכו סוציאלי - - -
תמר זנדברג: אז תיתנו.
<הדס שיין: אבל בהקשר לעובדים - - -
<שלומית מנשקו: סליחה שאני קוטעת אותך, אבל התמכרות זה סוג של מחלה.
<שלומית מנשקו: זו מחלה כרונית שצריך לטפל בה כמו שצריך.
<שלומית מנשקו: צריך לתת את הכול, את כל המערך.
<נטע הראל: אני אציג, היא אחות מרכזת שחפת של לשכת בריאות תל אביב.
תמר זנדברג: רק לסיכום, אנחנו נרשום בפרוטוקול שיושבת ראש הרשות פה אמרה שעשרה העובדים האלה שהם לפני שימוע לפני פיטורים לא יפוטרו.
תמר זנדברג: אני מבקשת שהוועדה תפנה לשר לבטחון פנים, תתריע בפניו על העובדה שיש פה עובדים - - -
<חגי ברוש: העובדים האלה, צריך לזכור, הם היו מועסקים על ידי גופים של עיריית חיפה.
<חגי ברוש: הם לא עובדים - - -
<הדס שיין: וההתלבטות היא דרך איפה לה - - -
תמר זנדברג: מה ההתלבטות?
תמר זנדברג: אבל הבטחתם שכלום לא ייפגע אז מה ההתלבטות?
<הדס שיין: לא, - - - כולם ייקלטו בעיריית חיפה.
תמר זנדברג: ואז מי יממן את ההעסקה שלהם?
<חגי ברוש: כל מה שאנחנו יודעים כרגע, הדס, אני קיבלתי לפחות מכתב אחד של זימון לשימוע לאיסר, שהוא עובד השירות לילד.
<חגי ברוש: אני רוצה לשבת על זה בשוטף שיש לי עם דני, להגיד לו 'אדוני, מה אנחנו עושים?'
<הדס שיין: הייתה החלטה ברשות שאנחנו עושים כל מה שאפשר ש-2017 יישאר ל-2018.
<הדס שיין: כל תכניות העבודה יישמרו, שום דבר לא ייפגע.
תמר זנדברג: למה הם בשימוע לפני פיטורים?
<הדס שיין: זה תהליכים פנימיים.
<הדס שיין: גם העובדים של הרשות עברו איזה שהוא תהליך של - - - אלה תהליכים פנימיים, זה עניין פרוצדורלי.
תמר זנדברג: טוב, הוועדה פה רשמה לפניה שיושבת ראש הרשות התחייבה כאן שהעובדים האלה לא יפוטרו ויישארו, בכל זאת הוועדה תפנה לשר לבטחון פנים ותתריע בפניו שבדיוק כפי שהזהרנו תחום הטיפול והשיקום, אני מזהה שהוא מופקר ברשות החדשה, מופקר, פשוט ככה, האנשים המכורים, לא אלה שאתם רוצים שלא יפריעו לרעש, לציבור, שהם שותים בלילה בגן המשחקים וכל אחד בסוף חוזר לבית שלו, ולא אלה שאתם מפעילים תכניות בבתי ספר, והכול מאוד מאוד חשוב, בסופו של דבר החוליה החלשה החברתית של הדבר הזה אלה המכורים.
תמר זנדברג: ועכשיו התהיות שלכם, 'בעצם רגע אנחנו המשרד לבטחון פנים, למה אנחנו צריכים לטפל?' זה בדיוק אשר יגורנו בא, זה בדיוק מה שהזהרנו וחששנו כל הזמן ולכן הוועדה מתריעה בפני השר שהתחום הזה פשוט עומד להפקיר ולהזניח את האנשים שהכי זקוקים לטיפול של מדינת ישראל ולהרמה העוטפת שלהם מהרחוב או מהמצב שהם נמצאים בו.
תמר זנדברג: אני מבקשת התחייבות ברורה איך הדבר הזה הולך לבוא לידי ביטוי במסגרת הרשות החדשה, כפי שהייתה התחייבות מפי השר והמנכ"ל במהלך הקמת הרשות.
<הדס שיין: אני אוסיף ואומר שכל ההתחייבויות יכובדו.
תמר זנדברג: זה לא נשמע ככה מדברייך, אבל אני שמחה על ההבהרה.
<הדס שיין: אני הצגתי את התפיסה הכוללת - - -
תמר זנדברג: התפיסה הכוללת, אנחנו יודעים אותה, אנחנו שאלנו למה אתם ולא משרד הבריאות, אתם אמרתם 'לא, אנחנו, אנחנו מומחים בזה, אנחנו נטפל, אנחנו בסדר'.
<נטע הראל: משרד הבריאות נותן את חלק הארי של המשאבים גם ככה.
תמר זנדברג: אדרבא, בסדר, אנחנו יודעים את זה.
תמר זנדברג: השיח פה בדיוק חוזר, כשסגרו את הרשות זה בדיוק מה שהתרענו.
תמר זנדברג: כל מה שאת אומרת אני אמרתי.
תמר זנדברג: אני אמרתי 'מה למשרד לבטחון פנים ולטיפול במכורים?
תמר זנדברג: ' אז אמרו לי 'מה פתאום?
תמר זנדברג: אנחנו נטפל', עכשיו את באה ואומרת 'מה למשרד לבטחון פנים ולטיפול במכורים?
תמר זנדברג: ' וואלה, בוקר טוב, רק אתם אומרים את זה אחרי שזה עבר אליכם, לקחתם את הכסף, לקחתם את הרשות אליכם כדי שתוכלו לשלוח את הרכזים לטייל בגנים הציבוריים בלילה בראשון לציון.
<חגי ברוש: תמר - - - אני רוצה לומר שאני נפגשתי עם מנהל הרשות - - - אומר ביושר שאין שום כוונה - - - בטח לא בשנת 2018, שזה רק - - - הסיפור זה חיפה.
<חגי ברוש: אני אומר את זה כי איסר פה - - - וחשוב שהאנשים האלה יישמרו במערכת.
<חגי ברוש: הסיפור בחיפה זה באמת נושא פנימי, אבל הוא מחייב את הנוכחות שלנו.
<חגי ברוש: כשפניתי לאיתן, אמרתי לו שהמערכת בחיפה - - -
<הדס שיין: - - - שכל ההתחייבויות של 2017 יישמרו ל-2018.
<הדס שיין: אחד לא ייפגע.
<חגי ברוש: אני יודע, אבל כשאני פניתי למנכ"ל שלנו ברשות הישנה, אמרתי לו 'איתן, תצא - - -', 'אני לא הכתובת'.
<חגי ברוש: אבל אני בפירוש הולך להעלות את הנושא הזה בפגישה שוטפת שיש לי עם דני, חשוב מאוד שהאנשים האלה לא ייפלו בין הכיסאות.
<חגי ברוש: אני חייב לומר שהחברה שלנו בחיפה לא בטוחה במה שאת אומרת, יש מין תחושה שעושים איזה שהוא מחטף של חלק לפחות מהתחומים האלה לאנשים אחרים וזה חבל, כי אלה אנשים שצברו המון המון ניסיון עבודה וצריך לבוא ולראות מה עושים כדי שלא נחפש אחר כך עובדים - - -
<הדס שיין: טוב - - - אין שום כוונה לעשות שום מחטף.
<חגי ברוש: לא של המשרד, בתוך העיר.
<הדס שיין: אין שום - - - לא משהו שידוע לנו
<דני גולד: אני רוצה להגיד משפט אחד.
<דני גולד: מדברים על כסף ותקציבים, אבל הנושא לדעתי הכי משמעותי זה שאתה מטפח צוות שהוא הכי איכותי שאפשר, וזה מתפתח משנה לשנה, אנחנו לומדים ומתקדמים.
<דני גולד: עמרי היה שנה וחצי מתנדב ועכשיו הוא, כבר כמה?
<דני גולד: כבר שנתיים?
<עמרי מסרי: שנתיים עובד ושלוש שנים מתנדב.
<דני גולד: אז היינו רוצים, הייתי רוצה כמה מילים מכיוונו של עמרי וכמה מילים מכיוונו של איסר.
<דני גולד: את תעצרי אותם כשזה ייראה לך יותר מדי.
תמר זנדברג: בבקשה, עמרי.
<עמרי מסרי: תודה רבה.
<עמרי מסרי: אז כמו ש - - - כמו שצוין, אני - - - 28-29 שנים, השאיפה שלנו זה באמת הפחתת נזקים, מזעור נזקים בחברה.
<עמרי מסרי: הלכה למעשה - - - זה שהחבר'ה מגיעים למחוזותינו בקטע של החלפת מזרקים ובאמת עניינים טכניים ואנחנו רואים את זה בתור תירוץ להביא אותם למחוזותינו ושישמרו איתנו על קשר.
<עמרי מסרי: המרכז פתוח בראשון עד חמישי לכלל אוכלוסיית ה - - - שיש הפעלות ספציפית לאנשים - - - וכמו כן יש סיורי רחוב שיוצאים בימי שני.
<עמרי מסרי: השאיפה שבאמת יהיה איזה שהוא רצף טיפולי לאורך כל ימות השבוע, ששם אנחנו באמת מנגישים את השירותים שלנו עבור כלל - - - כמו שציינתי, החבר'ה מגיעים לפה פעם-פעמיים בשבוע, אנחנו פוגשים אותם ברחוב, אני יוצא לסיורים שני ושלישי.
<עמרי מסרי: אנחנו עם אצבע על הדופק.
<עמרי מסרי: כמו שאמרנו, השאיפה זה שהם יגיעו לפה מכל תירוץ, הם כבר מפסיקים להיות אנשים שקופים, אנחנו מתחילים לדאוג לצרכיהם מסביב.
<עמרי מסרי: במידה שהם מעוניינים בגמילה, כן, ישר הם מופנים לאבנר, יש לנו באמת קדימות והעברה מהירה.
<עמרי מסרי: גם במרפאת המתדון באזור, גם כן יש עבודה משותפת.
<עמרי מסרי: ברגע שהם - - - אז החל מהטיפול הרפואי הבסיסי שהאח מעניק - - - זה גם מגיע לדברים יותר משמעותיים, לדוגמה הייתה אחת מהן חולות בזיהום חמור ברגל, אחד המתנדבים, זה התחיל בבוקר, לקח אותה לרופא, קיבל הפניה למיון, במיון - - -
תמר זנדברג: פה אין רופא?
<עמרי מסרי: לא.
תמר זנדברג: אתם עובדים עם מרפאת לוינסקי?
<נטע הראל: המכורים הם באמת באים עם צרכים רפואיים, אבל צריך לזכור שבהגדרת הפרויקט הזה הוא פרויקט אנונימי, זאת לא מרפאה, ולכן היכולת לתת פה שירותי רפואה, זה לא הליבה של הפרויקט.
תמר זנדברג: אבל אם בא מישהו והוא חולה באופן - - - -
<נטע הראל: אז יש אח שנותן פה, זה משהו יותר, אם מתאפשר ואיך, גם אין לנו דרך לקנות ולספק להם את מה שהם צריכים למטרה הזאת.
<נטע הראל: השאיפה זה לא ליצור שירותים מקבילים, רובם ככולם חברי קופת חולים, זה להביא את קופות החולים לשתף פעולה ולקחת אחריות על האוכלוסיות האלה ולא לייצר שירותים מקבילים in house פה כשהם אמורים לקבל שירות בחוץ.
תמר זנדברג: מה הממשק עם - - -
<נטע הראל: גם היכולת שלנו לתת פה שירותים כשזה לא מוגדר מרפאה היא מאוד מוגבלת, יש המון תרופות - - -
תמר זנדברג: אבל יש פה מרפאה ליד.
<נטע הראל: מרפאת לוינסקי היא לא מרפאת קופת חולים, היא לא תבצע חבישה וניקוי של אבצסים, שזה הדבר העיקרי שיש שם, זה פציעות ופצעים בעקבות ההזרקות.
<עמרי מסרי: - - - אבל לחילופין כמו - - - שבמשך חמישה ימים - - - זה משהו שהוא לא - - - כי הוא כביכול על פניו אמור להיות נגיש, אבל יש חסמים שהם באמת צריכים את הסיוע.
<עמרי מסרי: היו הרבה פגישות שניגשתי לשירותי הרווחה - - - ואני כאילו מגיע ואני אומר, אני באמת על תקן של מלווה - - - לפזר את החששות שלהם מול המערכת.
<נטע הראל: ושל המערכת מולם.
<עמרי מסרי: וגם הפוך.
<עמרי מסרי: פה באמת אני חושב שזה מקום שאפשר להרחיב את השירותים שלנו ובאמת להנגיש להם שירותים שהם שירותים, בין אם סוציאליים, בין אם הם רפואיים ובין אם לא, שבאמת - - - אז כן, מביאים אותם לפה, משפחה.