GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת רווח: אפשר להגיע לסעיף החוק הזה אם באמת מעמידים אדם לדין ומרשיעים אותו בעבירה לפי פקודת הסמים המסוכנים, או אפילו אם לא מרשיעים וזה צו מבחן.
יפעת רווח: זה לא קורה, בדיוק.
יפעת רווח: אותם אנשים שעושים שימוש עצמי בסם כמעט לא מגיעים לבתי משפט.
יפעת רווח: אם הם לא מגיעים לבתי משפט הם לא ייכנסו לסעיף הזה.
יפעת רווח: זאת אומרת, שהמצב שאנחנו נראה העמדות לדין במדינת ישראל על שימוש בסם זה מקום שהמשטרה תפסה אותם נוהגים, וזה ההבדל הגדול.
יפעת רווח: דהיינו, הבעיה היא לא באי קיומם של כלים, הבעיה היא בעצם האכיפה.
יפעת רווח: ברגע שיאכפו, ברגע שהאנשים האלה ייחקרו ויעמדו לדין, מה שהיום לא קורה, אז בית המשפט יקנה את הסמכות.
יפעת רווח: מקום שהם לא מועמדים לדין אז אין לבית משפט סמכות.
רות לקט: אנחנו מדברים על היכולת לתפוס צעיר, קטין או ומעלה, בזמן נהיגה או בזמן התנהגות אחרת, כשנמצא לאחר שימוש או שתיה של אלכוהול, ולא להגיע לבתי משפט.
רות לקט: כי עד שנגיע לבתי משפט הדברים לא קורים.
רות לקט: לכן ההצעה לאפשר בדיקות במקום ובלי התניות היא הצעה שנראית מרתיעה ומשמעותית ביותר.
ג'אנה מודזגברשוילי: זה בוודאי.
ג'אנה מודזגברשוילי: מה שאני רק אומרת הוא שצריך רק לזכור שתמיד הבדיקות הללו והשלילות הללו וההתניות הללו יהיו מצומצמות יותר בהיקפן.
ג'אנה מודזגברשוילי: כי למעשה, כמו שאמר קודם צבי, כמה שהפקיד יהיה בכיר, ברגע שהוא יחליט איזושהי החלטה מנהלית הדרך לתקוף את ההחלטה שלו זה בית משפט.
ג'אנה מודזגברשוילי: מקום שבית משפט מחליט את זה זה נראה אחרת, לכן הסמכויות של בית משפט מאוד גדולות.
ג'אנה מודזגברשוילי: אגב, שימו לב שהפקודה עושה איזשהו מדרג: פעם ראשונה הורשע בעבירת סמים - פסילת רשיון מקסימום חמש שנים.
ג'אנה מודזגברשוילי: אם הורשעת פעם שניה, אפילו בעבירה של שימוש עצמי בסמים - פסילת מינימום שנתיים, אלא אם בית המשפט חושב שהוא יכול לפסול לך לפחות זמן.
ג'אנה מודזגברשוילי: יש כלים מצויינים בפקודת הסמים.
ג'אנה מודזגברשוילי: אבל מקום שלא מעמידים לדין על פקודת הסמים לא מגיעים לכלים האלה.
ג'אנה מודזגברשוילי: ולכן אנחנו מחפשים כרגע את המעטפת.
רפ"ק דורית פורר: סליחה, רק הערה קלה - אני לא מבינה מאיפה הנתון שלא מעמידים לדין.
רפ"ק דורית פורר: המשטרה מעמידה לדין על שימוש והחזקה בסמים באופן שגרתי ביותר, בתי המשפט מלאים בכתבי אישום על סעיף החזקה ושימוש.
איוב קרא: יש אבל סלחנות גדולה בעבירה של שימוש.
רפ"ק דורית פורר: אבל מעמידים לדין בעבירה הזאת, בפירוש.
ג'אנה מודזגברשוילי: יחסית לאחוז המשתמשים או יחסית לאחוז המשתמשים בצבא.
איוב קרא: יש הרבה סלחנות לגבי עבירת השימוש.
איוב קרא: אני מקבל את העמדה שלך, אנחנו עוקבים אחרי הדברים, לצערי.
איוב קרא: נשמע עכשיו מהרשות למלחמה בסמים.
ד"ר רחל בר-המבורגר: אני חושבת שרוב הדברים נאמרו כאן.
ד"ר רחל בר-המבורגר: לרשות למלחמה בסמים יש עניין רב בהרתעה, ואנחנו חושבים ששלילה של רשיון נהיגה זו דרך מצויינת להרתיע משימוש בסמים ואנחנו כן חושבים שיש קשר בין נהיגה לא ראויה לשימוש בסמים.
ד"ר רחל בר-המבורגר: מה שנעשה בעקבות אותו חוק 37 (א) היתה פניה לעדנה ארבל, פרקליטת המדינה, והיא ענתה לנו מאוד בחיוב.
ד"ר רחל בר-המבורגר: היא אמרה שהיא מוצאת לנכון לעדכן כי לאחרונה היא הנחתה את הפרקליטים והתובעים המשטרתיים כי בתיקים מתאימים המסתיימים בהרשעת הנאשם בעבירה על פקודת הסמים המסוכנים, או בקביעה כי הנאשם ביצע את העבירה, יתבקש מבית המשפט לעשות שימוש בסמכותו לפי סעיף 37 (א) לפקודת הסמים.
ד"ר רחל בר-המבורגר: אני חושבת שיש כאן איזושהי התעוררת - לקחת את 37 (א) ואכן ליישם אותו ולבצע אותו, כי עד עכשיו זה היה חוק שמשום מה נעלם מהרבה מאוד אנשים.
ד"ר רחל בר-המבורגר: אני אומר יותר מזה - כבר לפני עשר שנים, באחד הסקרים הראשונים שעשינו בקרב סטודנטים, היתה לנו הודאה של למעלה מ-70% מהסטודנטים שהם נוהגים תחת השפעה, אם זה אלכוהול או סמים.
ד"ר רחל בר-המבורגר: זאת אומרת, המנהג נפוץ.
ד"ר רחל בר-המבורגר: אז באמת האכיפה היא השאלה שעומדת על הפרק.
ד"ר רחל בר-המבורגר: יחד עם זה, אני מצטרפת למה שאמר ד"ר מיקי רייטר ואני חושבת שבדיקות פתע יעזרו מאוד לעשות משהו בנדון, כי אם אדם מרגיש שלעולם לא יעצרו אותו, גם כשהוא נוהג תחת השפעה, כמו שענו לנו כבר לפני 10 שנים סטודנטים, אז למה שהוא לא ימשיך לעבור את העבירה הזאת?
ד"ר רחל בר-המבורגר: אז אני חושבת שאם אפשר כאן, דרך הוועדה הזאת, כן להגיע לידי מצב של יישום 37 (א) ובדיקות פתע - יעזור לנו מאוד להתגבר על הבעיה.
איוב קרא: נשמע את משרד הרווחה.
מרינה ששון: שמי מרינה ששון, מרכזת הטיפול בנפגעי אלכוהול והימורים, לצורך העניין אלכוהול, ואני רוצה רק להבליט שני דברים.
מרינה ששון: אחד, בכל זאת הייחודיות של האלכוהול במובן הזה ששימוש באלכוהול מותר על פי חוק, שכל האנשים או רוב האנשים שותים, חלקם הגדול גם נוהגים בהשפעת אלכוהול בנסיבות אפילו שגרתיות ונורמטיביות - אחרי אירוע, אחרי יציאה לאיזה מקום, אחרי מסיבה אצל חברים וכו' - ולהבדיל מסמים אני מניחה שהשימוש המזדמן, ולאו דווקא השימוש השוטף או ההתמכרות, הוא נפוץ הרבה יותר מהשימוש בסמים, ולכן אולי צריך לתת בעניין הזה את המקום הייחודי.
מרינה ששון: אני שמחה שהמשטרה מתייחסת לשכרות כמצב שכולל בתוכו גם את האלכוהול וגם את הסמים.
איוב קרא: יש לנו בעיה פה בהקשר לחוק 37 (א), נכון?
מרינה ששון: כן, יש לנו בעיה בעניין הזה, בהחלט.
איוב קרא: ואיך אנחנו עוברים את זה כדי שזה ייושם גם באלכוהול?
מרינה ששון: אני חושבת שבכלל יש לנו בעיה בזה שהרבה פעמים גם פה אני שומעת מהמכון ופה מדברים על סמים ובכלל אלכוהול, איכשהו מאוד נפוץ, אני מניחה שהרבה יותר נפוץ.
קריאה: אלכוהול מותר לצרוך, אין איסורים, יש רק איסור על נהיגה.
איוב קרא: אז גם לגבי אלכוהול צריך לעשות חקיקה.
קריאה: יש, בפקודת התעבורה.
איוב קרא: יש להם תקנה, אני מדבר על החוק.
מרינה ששון: מבחינת השימוש, כמובן שזה מותר.
מרינה ששון: מה שאסור זה כמובן לנהוג בהשפעת אלכוהול מכמות מסויימת.
רפ"ק דורית פורר: לא רק מכמות מסויימת, יש סעיף שמדבר על כמות ויש סעיף שאוסר נהיגה תחת השפעה.
רפ"ק דורית פורר: להשפעה לא נדרשת כמות.
איוב קרא: מבחינת אלכוהול, מה אחוז התאונות לעומת סמים?
רפ"ק דורית פורר: לגבי השאלה כמה תאונות נגרמו כתוצאה מאלכוהול - יש לי פה נתונים לגבי נהיגה בשכרות, אבל שכרות, כמו שאמרתי, זה יכול להיות גם נהיגה תחת השפעת אלכוהול וגם תחת השפעת סמים.
רפ"ק דורית פורר: בשנת 2001, למשל, לעומת סך הכל תאונות שהיו באותה שנה, שמספרן 17,838, סך כלל התאונות של נהיגה בשכרות 282.
רפ"ק דורית פורר: בשנת 2002 - סך כל התאונות 18,229, תאונות בשכרות - 294.
איוב קרא: ושאר התאונות, את יכולה לתת לי את החלוקה באיזה נסיבות?
קריאה: אבל יש לכם, אפשר למצוא את זה.
רפ"ק דורית פורר: שכרות זה כולל סמים.
קריאה: אין להם פיצול.
איוב קרא: אז זאת אומרת 294 ביחד?
רפ"ק דורית פורר: ביחד.
איוב קרא: אז כמה מתוך זה מאלכוהול?
רפ"ק דורית פורר: אין לי נתונים.
רפ"ק דורית פורר: סעיף האישום הוא אותו סעיף, זה מגיע לפי סמל סעיף.
מרינה ששון: אני חושבת שהשאלה היא לא איזה אחוז, שהוא בעיניי, בתחושת הבטן הראשונית הוא קטן מאוד, אני חובשת שהשאלה היא באיזה מן המצבים שיש בהם תאונה הסוגייה הזאת נבדקת, כי אני שמעתי על הרבה מאוד אנשים שהיו מעורבים, אפילו אנשים שהיו בטיפול או שטופלו וסיפרו על סיפורים בעבר, שהיו מעורבים בתאונת דרכים בהשפעה וזה היה אי שמירת מרחק או עקיפה לא בזה, זאת אומרת - כל מיני סיבות אחרות ולאו דווקא שכרות.
מרינה ששון: אפילו הגיעו לבית חולים ולא נבדק העניין.
איוב קרא: יש גם השפעת סם של תרופות, אבל זה לא שייך לקטגוריה הזו שדיברת עליה.
רפ"ק דורית פורר: מדובר בסמים מסוכנים שנמצאו, על פי פקודת הסמים.
רפ"ק דורית פורר: שוטר, כמו שאמרתי, שמבחין בנהג שנוהג בשכרות - שכרות כתוצאה משימוש באלכוהול - יש סמכות לעצור אותו.
צבי יוזנט: מדובר באחוז וחצי מכלל התאונות שהן תאונות של שכרות ואלכוהול.
צבי יוזנט: ומכמה מזה יצאו אשמים?
צבי יוזנט: זה עוד לא אומר.
צבי יוזנט: כדאי שתבדקי כמה מהם הורשעו, יכול להיות שחלק לא הורשעו בכלל, אז זה גם לא 280 ומשהו.
מרינה ששון: עוד סוגיה, לגבי האוכלוסייה שנמצאת בטיפול, שבוודאות אנחנו יודעים, בין אם הורשעה או לא הורשעה, זו אוכלוסייה שכביכול היא אוכלוסייה פוטנציאלית להתעסק ברשיונות הנהיגה שלה.
מרינה ששון: אנחנו יודעים על מטופלים באים לטיפול, באים לשיחה טיפולית בהשפעת אלכוהול או סמים, ומהבחינה הזאת, לעומת רופאים שצויין כאן קודם, למטפלים לא רק שאין חובת דיווח, יש אפילו איסור דיווח.
מרינה ששון: זאת אומרת, גם אם אנחנו יודעים שהמטופל עצמו יוצא מהשיחה ונמצא בהשפעת אלכוהול והולך ונכנס לרכב שלו.
מרינה ששון: אז יש כל מיני כלים טיפוליים כמו לעכב אותו ולנסות לשכנע אותו או לנסות להביא מישהו שייקח אותו, להזמין לו מונית וכו', למנוע בכלים טיפוליים, וזו סוגיה ודילמה קשה.
מרינה ששון: אנחנו יודעים שאם המטופלים יידעו שאנחנו נדווח הם פשוט לא יבואו, ולכן זו בטח לא השיטה.
מרינה ששון: אבל זו סוגיה שאנחנו מתעסקים בה גם בטיפול.
מרינה ששון: זאת אומרת, זאת אוכלוסייה שהיא כבר מאותרת ככזאת, אנחנו יודעים כבר שהם גם בעלי רשיון נהיגה וגם, כמובן, משתמשים.
קריאה: זה לא אומר שהם נוסעים בשכרות, אולי יש להם את הסוויץ' שבשכרות לא נוהגים.
מרינה ששון: אני אישית עבדתי הרבה שנים עם אלכוהוליסטים, אני לא מכירה אלכוהוליסט שיש לו רשיון נהיגה שלא נהג בהשפעת אלכוהול מתישהו.
מרינה ששון: זה נורא טבעי שהם ינהגו.
איוב קרא: מה ההמלצה שלך לנו, כגורם שיש לו גם את המעמד הראוי בסוגיה הזאת, מה ההמלצה שלך כדי שנעזור, גם מבחינה חינוכית?
מרינה ששון: בעניין הזה אני חושבת שהייתי רוצה במיוחד דווקא לראות את האוכלוסייה הזאת שפונה לטיפול כאוכלוסייה פוטנציאלית, דווקא, להפסקה ולהימנעות, כאוכלוסייה שדווקא לא נעניש אותה על זה שהיא פונה לטיפול ונפסול לה רשיונות.
מרינה ששון: אבל יחד עם זה אני חושבת שצריך אולי לעשות איזשהן עבודות, אולי פחות ברמה החוקתית או ברמה של דיווח אלא יותר ברמה המניעתית - כל מיני פעילויות מניעה בנושא של נהיגה, כמו שאנחנו עובדים על השיקום האישי והתעסוקתי ומניעת אלימות בתוך המשפחה לאנשים שפונים לטיפול, גם עבודת מניעה מוסדרת בנושא של מניעת השפעה.
צבי יוזנט: מי צריך לעשות את זה?
צבי יוזנט: אתם צריכים לעשות את זה.
מרינה ששון: בוודאי.
צבי יוזנט: כי אתם מטפלים בלקוח הזה, זה לא משטרה ולא משרד התעבורה.
מרינה ששון: נכון.
מרינה ששון: ואגב, יש לי איזושהי הצעה לפעילות מניעתית לאנשים שנוהגים.
איוב קרא: אנחנו מבקשים דיווח מהביטוח הלאומי וגם, כמובן, ממשרד הרווחה באפון כללי, למשרד התחבורה.
מרינה ששון: משרד הרווחה לא ידווח על נתון כזה, משום שהאנשים האלה מגיעים למערכות טיפול ומטפלים מנועים מלדווח על פי האתיקה המקצועית שלהם, אלא אם המטפל יודע שעומד להתבצע פשע באופן וודאי, אז יש עליו חובת דיווח.
איוב קרא: עם כל הכבוד, הוא מסכן ציבור אחר כך כשהוא ייצא וינהג.
איוב קרא: אז מה ההמלצה שלכם?
איוב קרא: כי אי אפשר לתת לו לחגוג וחיי בני אדם יהיו בידיים שלו כאשר אתם יודעים שהבנאדם הולך כפצצה מתקתקת לפגוע באנשים.
מרינה ששון: נכון, למרות שיש איזשהו פרדוקס - כי דווקא אוכלוסייה שפונה לטיפול, קודם כל היא אחוז קטן.
צבי יוזנט: והיא גם רוצה לטפל בזה.
צבי יוזנט: מי שבא אליה מרצון, אז הוא כבר בא בשביל לצאת מזה.
צבי יוזנט: אנחנו צריכים לאתר את מי שלא בא לטפל ולא רוצה לצאת מזה, זה הכלים שנתנו פה לכולם המשטרה.
צבי יוזנט: הרי אם היא תדווח מחר הם יברחו לה.
איוב קרא: יש פה פרדוקס, אין ספק.
איוב קרא: אבל לא יברחו, ואני אגיד לך גם למה - כי הם מקבלים הרבה תנאים מיוחדים, חלק מהם לפחות, מביטוח לאומי.
איוב קרא: לכן לא יברחו.
מרינה ששון: תראה, אני יכולה להגיד לך שלגבי אלכוהול, גם העניין של ביטוח לאומי - מי שמוכר על ידי ביטוח לאומי זה רק אנשים שמקבלים הבטחת הכנסה ומי שמקבל הבטחת הכנסה זה אנשים שאין להם רכב.
מרינה ששון: אני חושבת שיש איזשהו פרדוקס, כי שוב - האחוז שמגיע לטיפול הוא אחוז נמוך בהשוואה לכל המשתמשים למיניהם שגם נמצאים על הכבישים, ודווקא האוכלוסייה הזאת היא האוכלוסייה הזאת שפוטנציאלית לטיפול ולגמילה.
איוב קרא: אוקיי, אבל איך אנחנו יכולים למנוע מאדם כזה לנסוע על כביש הסרגל?
איוב קרא: איך אני יכול שאנשים כאלה לא יהיו על הכבישים?
איוב קרא: הם סכנה מתקתקת.
צבי יוזנט: יש לי הצעה.
צבי יוזנט: אני חושב שמי שבא לטיפול ומרגישים שהוא הולך לקראת זה - אין מה לדווח עליו.
צבי יוזנט: אבל נגיד אם מישהו היה בטיפול וברח ממנו כי נמאס לו - זה המסוכן.
צבי יוזנט: כי הם יודעים שהוא קיים, הוא לא רוצה לטפל, הוא יכול להזיק יותר מאשר אלה שבאים לטיפול.
מרינה ששון: כן, אבל את זה צריך לשנות בכל זאת, כי על פי חוק העובדים הסוציאליים אין חובת דיווח, אז אחד כזה אחר כך יתבע את העובד הסוציאלי מה פתאום הוא דיווח.
צבי יוזנט: אנחנו מדברים על בסיס חוקי.
צבי יוזנט: אם יש רעיון, הרעיון הוא דווקא שמי שמפסיק את הטיפול ולא רוצה בו - אותו צריך להכניס למערכת של המכון הרפואי ולבדוק אותו.
מרינה ששון: צריך שינוי חקיקתי שיאפשר גם לעובדים סוציאליים, בנסיבות מאוד מסויימות, לדווח על מטופלים שלא משתפים פעולה, שעוזבים את הטיפול ושאנחנו בוודאות יודעים שהם נוהגים תחת השפעה.
צבי יוזנט: נכון, אלה גרעין הסיכון.
מרינה ששון: מי שעובר גמילה הוא אפילו יותר בטוח מאחר שילך לחתונה ושותה.
צבי יוזנט: אתה גם רואה לפי אחוזי התאונות שאין לנו מגיפה.
איוב קרא: מי שמקבל קצבה היום מביטוח לאומי בגין זה שהוא, כביכול, צורך אלכוהול או סמים, זה מדווח למשרד התחבורה?
מרינה ששון: כן, הם מדווחים, רק אין להם רשיונות נהיגה.
מרינה ששון: אלא אנשים שלרוב אין להם רשיון.
מרינה ששון: ביטוח לאומי אמור לדווח לכם.
צבי יוזנט: אבל הם לא מדווחים.
צבי יוזנט: מצאנו גם עיוורים עם תעודת עיוור שיש להם רשיון נהיגה.
צבי יוזנט: זה מצחיק, אבל זה קיים.
צבי יוזנט: ושאלנו על מה הם רוצים לוותר אז ויתרו על רשיון הנהיגה, כי שם מקבלים הרבה כסף.
איוב קרא: משרד המשפטים, רציתם להתייחס למה שהעלינו פה?
יפעת רווח: כן, אני לא מדברת על העניין של הקצבאות, אני מדברת על העניין של המטופלים - אני חוששת שזה קצת לחפש את המטבע מתחת לפנס, כי אני מבינה שמי שבכלל מגיע לטיפול זה חלק קטן מאוד.
יפעת רווח: מספיק מקרה אחד שדבר כזה יתפרסם שאדם הגיע לטיפול והמקרה הזה דווח, שאנשים פשוט לא יגיעו לטיפול.
יפעת רווח: אז אותם אנשים כן ימשיכו לנסוע בכביש הסרגל, אבל לא יגיעו לטיפול.
איוב קרא: אנחנו מדברים בסך הכל על רשיון נהיגה.
יפעת רווח: אף אחד סביר שיש לו רשיון נהיגה לא רוצה לאבד אותו.
איוב קרא: אבל הוא מדווח לכל העולם בזה שהוא מקבל קצבה מהמדינה.
יפעת רווח: אני לא מדברת על הקצבאות, אני מדברת על הטיפולים.
יפעת רווח: על קצבאות אני לא מביעה עמדה.
קריאה: נעביר לך צילם ממכתב.
איוב קרא: מישהו נוסף מהנוכחים רוצה לדבר?
אהובה שפיגלמן: אני מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לנו יש הרגשה שכמות הנהגים שנתפסת נוהגת תחת השפעה היא לא עומדת בשום פרופורציה לתופעה באוכלוסייה.
אהובה שפיגלמן: יש לנו עכשיו מחקר שהסתיים לפני זמן קצר, אני פשוט מצטערת שלא הבאתי אותו.
אהובה שפיגלמן: המחקר עוקב לאורך שנים על רמת אלכוהול אצל נהגים שמבלים בפאבים, ויש עלייה מדאיגה ברמת הצריכה של אלכוהול, ומה שעוד יותר חמור זה שהרשות מנסה בהסברה חזור והסבר - "אם שותים לא נוהגים" - ולמעשה זה לא עובד בשטח, רואים שנהגים שהם כביכול הנהגים שנקבעו להיות הנהגים התורנים גם אצלם רמת האלכוהול שנבדקת עלתה והיא כבר מעבר לסף המותר.
אהובה שפיגלמן: זאת אומרת, יש פה בהחלט בעיה ויש פה מגמה, ויש לי הרגשה שמה שמגיע לאחוז אחד מהתאונות זה קצה קרחון.
אהובה שפיגלמן: אנחנו מוטרדים מאוד מכל האוכלוסייה, אנחנו יודעים ששיעורי צריכת אלכוהול בקרב ילדים בבתי ספר, בקרב בני 18, היא עולה בהתמדה.
בן-ציון סלמן: אנחנו נשב עם משרד החינוך ועם כל הגורמים השותפים לנושא הרשות לבטיחות בדרכים, נציג את נתוני המחקר ונגבש מסקנות.
בן-ציון סלמן: אין טעם עכשיו לזרוק נתונים.
אהובה שפיגלמן: יש הבדל בין צריכה מזדמנת לצריכה קבועה, אבל אני אומרת שמה שאותנו כרגע מטריד זה שלמרות הניסיון של הרשות לנתק את הנהג מהמפתח, בשטח התופעה מחמירה.
בן-ציון סלמן: יש מבצעי אכיפה גם של המשטרה בנושא הזה ואנחנו משקיעים הרבה כספים - משרד התחבור והמשטרה - כדי לטפל בנושא הזה.
בן-ציון סלמן: בסופי-שבוע תמצא הרבה ניידות והרבה אכיפה בכל מקום.
בן-ציון סלמן: לכן אני אומר, ברגע שיהיו תוצאות המחקר אנחנו בדרך כלל מקיימים ישיבה עם כל הגורמים הנוגעים בדבר - המשטרה, משרד החינוך ואחרים - כדי לנתח את תוצאות המחקר ולפי זה לפעול בהתאם.
איוב קרא: הרגשתי טוב שיש דיווח שוטף של המשטרה ושל הצבא למשרד התחבורה בנושא של המשתמשים בסמים וגם בנושא אלכוהול, אבל יצאתי מודאג מכך שבעצם הביטוח הלאומי לא משתף פעולה בעניין הזה ולא מדווח למשרד התחבורה בדיוק כמו שאר המשרדים.
איוב קרא: לכן, אנחנו קוראים לשר הרווחה להורות לביטוח הלאומי להעביר דיווח למשרד התחבורה על כל אותם מקבלי קצבאות שבעצם נגועים בסוגיית הסמים והאלכוהול, ובאופן דחוף, להוציא את אלה הפונים לצורך טיפול ושיקום ללא קבלת קצבאות מהמדינה.
איוב קרא: הוועדה תגיש הצעת חוק כדי לשים לאתגר למשרד המשפטים, הצעת חוק פרטית שתאפשר בדיקת פתע של סמים לנהגים על הכבישים.
יפעת רווח: זה לא הצד של משרד המשפטים, דרך אגב, לשם הדיוק.
יפעת רווח: פורמלית זה שייך למשרד התחבורה.
איוב קרא: אז גם למשרד התחבורה.
בן-ציון סלמן: אפשר להביא את זה לוועדת שרים בנושא בטיחות בדרכים גם.
איוב קרא: זו לא בעיה.
איוב קרא: אנחנו נגיש בשם הוועדה הצעת חוק מקבילה לבדיקות פתע של סמים, שתאפשר למשטרת ישראל ולמשרד התחבורה להתמודד עם האתגר ההרתעתי לאותם נהגים שנוהגים תחת השפעת אלכוהול וסמים.
איוב קרא: כמו כן, אנחנו נזרז את חוק שלילת זכות קבלת רשיון נהיגה לאלה שהורשעו בשימוש בסמים.
איוב קרא: אנחנו קוראים למשטרה להגביר את האכיפה שלה לגבי המשתמשים בסמים.
איוב קרא: לפחות על פי תלונות של אנשים שנוגעים בעניין הזה, יש הרגשה של סלחנות מסויימת כלפי משתמשים וזה בסופו של דבר פוגע בהרתעה.
קריאה: סלחנות של בתי משפט אולי, לא של המשטרה.
איוב קרא: החלטנו לקיים דיון היום בוועדה בנושא מאוד רגיש, לדעתי, שילדי הגן ילמדו מה זה סמים על מנת להביא אותם מבחינה פסיכולוגית לכך שבבגרותם תהיה להם סלידה מכך.
איוב קרא: אני לא אוהב את הכותרות ששמו שם: "ילדי הגן ילמדו על קוקאין, מריחואנה והרואין".
קריאה: השרלטנות חוגגת במדינה, כל אחד כותב מה שבא לו.
קריאה: זה מ-Ynet.
איוב קרא: "כך הוחלט במשרד החינוך כחלק מהמאבק בנגע הסמים; בשנת הלימודים תשס"ה יעלה המשרד בשיעור של פי 4 את המשאבים המוקצים לטיפול בנושא".
קריאה: רגע, זה דווקא מעניין אותי.
קריאה: יעלו את המשאבים?
איוב קרא: יעלו ל-10 מיליון מ-2.5 מיליון.
איוב קרא: בואו נתחיל את הדיון, בסך הכל הכנסת סוערת, יש הרבה דיונים על התקציב, אני מנהל את הוועדה כשבצד השני אני צריך להיות בוועדת הכספים ובין היתר גם יש קיצוצים בהקשר להרבה נושאים שקשורים גם לדבר הזה.
איוב קרא: חשוב לי לשמוע מה בדיוק הולכת להיות התוכנית הזו ומה מטרתה.
רות לקט: יושבת איתי גב' דליה לימור, מנהלת האגף הקדם יסודי במשרד, ומאוד חשוב לשמוע גם אותה, וכן חנה שדמי, שהיא מנהלת אגף תוכניות סיוע ומניעה, גם אותה מאוד חשוב לשמוע.
רות לקט: קודם כל, לא מלמדים ילדים בגיל הגן על סמים, זה ברור.
רות לקט: אנחנו בעולם של כפר גלובלי אחד, שילדים חשופים מגיל מאוד צעיר לתקשורת ולמסרים דרך התקשורת ודרך מוצרי צריכה שונים.
רות לקט: אנחנו עשינו ניסוי עם הרשות למלחמה בסמים, בהסכמה ובגיבוי של האגף הקדם יסודי, בגני ילדים באשקלון, לחזק את החינוך הבסיסי של ילדים לבריאות, לדימוי הגוף, לדימוי עצמי ולניהול חיים זהירים מול הסכנות שישנן בסביבה.
רות לקט: זו הייתה הגדרת ההסברה.
רות לקט: הילדים בגן למדו להבחין בין חומרים מועילים ומזיקים בסביבתם הקרובה, בסביבה הקצת יותר רחוקה - חצרות וכו' - למדו מה זו תרופה, מה התפקיד של תרופה, למי מותר לתת תרופה ועל החומרים המועילים והמזיקים שישנם.
רות לקט: גם המילה סם הוזכרה וגם המילה אלכוהול הוזכרה.
רות לקט: כמובן שהדגש לא היה על לימוד הסם.
רות לקט: בעקבות הניסוי הזה, וגם לא בעקבותיו, באגף הקדם יסודי, שחושף את המפקחים שלו להרבה מאוד גישות - ועל זה דליה תרחיב - הוקדש אחד הימים בפורום המפקחים גם לתפיסות המניעה בכלל כדי לראות שהחינוך של ילד מגיל מאוד צעיר לבריאות ולמודעות לגופו ולבריאותו היא בהחלט נדבך אחד בדרך לפיתוח מודעות שלו בגיל ההתבגרות.
רות לקט: יש רצף, כמובן, מהגן ועד שהוא מגיע לגיל ההתבגרות, אז מתחילה תופעת השימוש בסמים ובאלכוהול, ואז בלומדה הפרטית שלו יהיו לו כלים יותר מבוססים להתמודד עם הנושא.
רות לקט: זה הרעיון, זה מה שנעשה, אני מציעה שדליה לימור תוסיף את דבריה.
דליה לימור: מערכת החינוך הקדם יסודית שאמונה על החינוך של ילדי הגן קודם כל נדהמה מהכותרות שהיו בעיתונות.
דליה לימור: לא היה ולא נשמע נושא כזה במערכת החינוך בקדם יסודי.
דליה לימור: אנחנו היינו מופתעים ואני, כמי שעומדת בראש המערכת, הופתעתי להיחשף לכותרת שהופיעה.
דליה לימור: הייתה פה הטעיית ציבור שגרמה נזק גם להורים, גם לגננות וגם למערכת כולה ועל כך אני מאוד מצרה.
דליה לימור: אנחנו, כמו כל מערכת חינוך שערה לנעשה בציבור, קודם כל חושפים את האנשים שלנו לתהליכים שונים שמתרחשים ובאופן מאוד טבעי אנחנו מציגים בפניהם אירועים או נושאים שהחברה מתמודדת איתם.
דליה לימור: בשנתיים האחרונות, מאז שההסברה הגיעה ועוסקת בנושא הסמים והנושא עלה והרבה מהמפקחות שלנו הן אמהות לילדים בגילאים האלו ואנחנו חשופים למקרים שמתרחשים, מצאנו שנחוץ לחשוף בפני המערכת את הנושא ברמה של מבוגרים.
דליה לימור: הייתה מועצת מפקחות שעסקה בתחומי החינוך לבריאות ובטיחות במגוון התחומים, כולל בטיחות בדרכים, כולל בריאות הילדים וחינוך למניעה.
דליה לימור: לכן מצאנו לנכון להביא בפני המפקחות את נושא השימוש בסמים אצל בני נוער.
דליה לימור: לא נגענו בנושאים של הגיל הרך ולא התייחסנו לנושאים של הגיל הרך.
דליה לימור: אנחנו הזכרנו את המשפחות שמהן מגיעים ילדים שהוריהם צורכים סמים, בנושאים האלו יש לנו תמיכה של פסיכולוגים ושל יועצות חינוכיות שנותנים מענה מקומי לאותה אוכלוסייה שצריך לטפל בה בעקבות הפגיעה המשפחתית.
דליה לימור: מעבר לכך, אכן יש תוכנית, שמתקיימת באשקלון במספר מאוד קטן של גנים, 16 גננות בשנה שעברה, שהשתלמו בנושא של חינוך וקידום בריאות, וכמו שהסבירה בצורה מאוד ברורה רות לקט - התוכנית עסקה בעיקר בסוגים שונים של חומרים, כמו מזון, תרופות וחומרי ניקיון, שילדים חייבים להיות מודעים לסכנה ולנזק שעלול להיגרם מהם.
דליה לימור: הנושא עסק במניעה משימוש באותם חומרים אבל לא נגע בכלל בנושא.
דליה לימור: נושא נוסף שהיה כחומרים היה האלכוהול, כנושא שאולי ילדים נפגשים איתו, אבל שוב - זה היה נקודתי לאותם מקומות שבהם קיימת התופעה או לאותה קבוצת ילדים שחווים את החוויה של השימוש באותם חומרים.
דליה לימור: הגננת לא מעבירה בגן תוכנית שעוסקת בסמים, נקודה.
דליה לימור: זה חד וחלק.
דליה לימור: לא הבאתי את התוכנית הקיימת לכאן כי רק אתמול הודיעו לי שאני מגיעה לכאן היום אבל אם תרצה אני יכולה להעביר לך את התוכנית, התוכנית בהחלט עוסקת בנושא של חינוך לבריאות וחינוך לזהירות מפני חומרים מסוכנים ובמידה שמתעוררות בעיות של שימוש בסמים אצל משפחות מסוימות ההנחיות לטפל עם עזרה של פסיכולוג ויועץ באותם מקרים.
דליה לימור: אין תוכנית לימודים בנושא הזה.
איוב קרא: איפה זה עומד בעולם?
איוב קרא: יש דגם לדבר כזה בעולם?
דליה לימור: אני לא מכירה את מה שנעשה בעולם.
דליה לימור: אנחנו מנסים לתת מענים לתופעות שקיימות אצלנו.
איוב קרא: השאלה שלי למה בגן הילדים, למה לא בגיל 9?
דליה לימור: אני שוב מבהירה - אנחנו לא עוסקים בזה.
איוב קרא: כוונתי לתוכנית הזו.
איוב קרא: למה החליטו לעשות אותה בגן הילדים ולא בגיל יותר מבוגר?
דליה לימור: אני חושבת שלא הבהרתי את עצמי כראוי.
דליה לימור: אני אומרת שבגן ילדים אין תוכנית של שימוש בסמים, לא היה ואין.
איוב קרא: כוונתי לתוכנית הזו שאתם מדברים עליה.
דליה לימור: אנחנו מדברים על הימנעות משימוש בחומרים מסוכנים, כי ילד נחשף לאקונומיקה, הוא נחשף לחומרים רעילים והדרך שאנחנו נוקטים בה היא דרך של זהירות משנה, שבה אנחנו נתנו הנחיות לגננות לשמור את החומרים במקום גבוה ורחוק מהישג ידם של הילדים.
דליה לימור: אבל, מעבר לזה ילדים צריכים לדעת את הסכנות הטמונות בשימוש בחומרים שהם בהחלט חומרים שצריך להיזהר מפניהם.
דליה לימור: גם מחומרי מזון מסוימים אנחנו נזהרים, גם מחומרי טבע.
דליה לימור: ישנם צמחים רעילים, ישנם עצים רעילים.
דליה לימור: אנחנו בהחלט מחנכים לשמור על הטבע, ליהנות מן הטבע, אבל להיזהר בנגיעה בהם או באכילתם.
דליה לימור: לגבי התוכנית הזו, אני חושבת שגם בבית ההורים צריכים לחנך את ילדיהם להיזהר משימוש בחומרים מסוכנים.
דליה לימור: התוכנית הזו היא בגדר ניסוי ב-16 כיתות גן באשקלון.
איוב קרא: הפיילוט הזה באשקלון נתקל בקשיים שם, נכון?
דליה לימור: הפיילוט הזה צומצם, לא הייתה לו התרחבות, שתי גננות עדיין ממשיכות בתוכנית, אני יודעת שיש שתי כיתות באשקלון שממשיכות.
דליה לימור: התוכנית הזו היא לא תוכנית בסטנדרטים שלנו, ואני לא אשתמש במילים שאמרו לי.
נעמה צוויג: עם מי דיברת?
דליה לימור: המפקחת שדיברתי איתה היום.
נעמה צוויג: באיזה מובן זה לא בסטנדרטים?
דליה לימור: בסטנדרט שלנו.
נעמה צוויג: אם את יכולה להסביר למה את מתכוונת.
דליה לימור: אנחנו מאוד מקפידים בתוכניות שלנו על רמה מאוד מאוד גבוהה.
נעמה צוויג: את מכירה את התוכנית?
נעמה צוויג: ראית אותה?
דליה לימור: אני מכירה אותה, ודאי.
נעמה צוויג: קראת אותה?
דליה לימור: אני ראיתי אותה אבל לא ראיתי אותה בפועל.
דליה לימור: ביקשתי לקיים סיור, הסיור נקבע לחודש שעבר ובגלל ועדת דברת שביקרה אצל אותה מפקחת הסיור בוטל.
דליה לימור: לפי דברי המפקחת, התוכנית הזו היא תוכנית שזקוקה להעמקה ולשדרוג.
נעמה צוויג: אני שאלתי את גברת לימור כי רציתי להיות בטוחה שאנחנו מדברות על אותה תוכנית.
נעמה צוויג: שמי נעמה צוויג, ראש תחום חינוך ומניעה ברשות למלחמה בסמים.
נעמה צוויג: התוכנית לגני הילדים נכתבה על ידי הרשות למלחמה בסמים, הוצעה למשרד החינוך והועברה לכל הדרגים שהיה צריכים להעביר להם לארבע שנים, כולל האגף.
נעמה צוויג: התוכנית הזו לא עוסקת בסמים באופן ישיר.
נעמה צוויג: חבל שלא הבאתי את התוכנית, הייתי מראה.
נעמה צוויג: מדובר בערכה שכוללת עשרה סיפורים על סבא וסבתא שיש להם שני נכדים, הם מגדלים בעלי חיים במשק שלהם ומטפחים אותם ולנכדים יש כל מיני בעיות ודילמות בהקשר לגידול בעלי החיים.
נעמה צוויג: הכוכבים של התוכנית זו דוגרת שיש לה אפרוחים ולכל אפרוח יש אופי.
נעמה צוויג: יש אפרוח אחד יותר נועז, אחד יותר דעתן ויש אפרוחה אחת שמגלה אחריות ומלשינה כשהאמא אומרת להם לא לאכול משהו בחצר השניה.
נעמה צוויג: סביב הערכה הזו יש גם פאזל, דפי עבודה ועזרים מעזרים שונים.
נעמה צוויג: המגמה היא להעלות את הדימוי העצמי של הילדים ולתת להם כלים לפתח כישורי חיים, כי אנחנו מאמינים שפיתוח כישורי חיים והעלאת הדימוי העצמי זה גורם הגנה ראשון במעלה.
נעמה צוויג: עכשיו, למה בגן?
נעמה צוויג: ראשית, אנחנו לא חושבים שזה מתחיל ונגמר בגן, אנחנו חושבים שזה מתחיל בגן, נמשך בכיתה א', עובר לכיתה ב', ואגב - ועדת ההיגוי העירונית באשקלון התנתה את התוכנית בהמשך, וכך גם משרד החינוך שהתנה את התוכנית בהמשך העבודה אחר כך בכיתה א', בכיתה ב' וכן הלאה.
נעמה צוויג: מאיפה בא הרעיון?
נעמה צוויג: הרעיון בא מזה שהגננת היא אחר משמעותי, אולי החזק ביותר שיש לילד במהלך שנות החינוך שלו, ודברים שמלמדת הגננת 'גרסא דינקותא גרסא' - מה שלמדת כשהיית ילד למדת.
נעמה צוויג: הגננת יכולה גם לתת לילדים כלים כמו תהליך קבלת החלטות, עמידה בלחץ קבוצתי וכו'.
קריאה: מה לזה ולרשות למלחמה בסמים?
קריאה: את מדברת על דברים נורא חשובים אבל מה הקשר לסמים?
נעמה צוויג: הקשר לסמים הוא בתוכניות המניעה בנושא סמים שמתחילות בכיתה ה', בכיתה ו', בכיתה א', בכיתה י"א, שבדיוק בנויות באותה דרך.
נעמה צוויג: הן קשורות לעבודה על עמדות וערכים, על מתן ידע, על פיתוח כלים ועל שיתוף הורים.
קריאה: שתיכן מדברות על אותה תוכנית, אחת אומרת אין תוכנית בנושא סמים אחת אומרת יש תוכנית.
נעמה צוויג: לכן שאלתי אם אנחנו מדברות על אותה תוכנית.
נעמה צוויג: אני כתבתי את התוכנית, לכן אני יודעת מה קורה בה.
קריאה: אני לא רוצה לפגוע, חלילה, אני יושב פה מהצד ולא מבין, אני שומע שתי גרסאות.
נעמה צוויג: אני יזמתי וכתבתי את התוכנית.