GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איוב קרא: הוועדה מודאגת מממדי הפשיעה ובמיוחד בנושא הסמים בתחנה המרכזית תל אביב, על אף הסקירה החיובית שקיבלה מהמשטרה בטיפול ואכיפה, וקוראת לשר הבריאות למצוא הסדר של הזזת או הקמת תחנה לחלוקת מתאדון ממש בתוך התחנה המרכזית.
איוב קרא: נוציא מכתב ברוח הדברים הללו לשר וגם אני אדבר איתו.
איוב קרא: אני חושב שזה יקל, כי מדובר באנשים שבשבילם לנסוע באוטובוס זה מאמץ, זה יכול רק להוסיף.
איוב קרא: הוועדה פונה למשטרה עד הסיור שיערך במרחב לייעץ לנו בנושא חקיקה ודרישות חקיקה כדי לתקן את המצב שאנשים מוסעים בהסעות מאורגנות ללוד, קונים סמים וחוזרים, משתמשים וסוחרים באותן כמויות שהם קונים שם.
איוב קרא: הוועדה פונה לכל מי שרוצה, כמובן בראייה חיובית, לסייע במזעור התופעה הזאת של הסמים וללכת בכיוון של ייעוץ עם הרשות למלחמה בסמים, עם משטרת ישראל, עם משרד הבריאות ועם משרד הרווחה כדי שהסיוע יהיה נכון, וכן להימנע ככל האפשר מטיפול במרכז גמילה לא חוקי, שם במקרים רבים נגרם אפילו מוות.
איוב קרא: הוועדה מברכת את המשטרה ואת מערכת המשפט על היוזמה להקים בית משפט למשתמשים בסמים.
קריאה: היוזמה באה מהרשות למלחמה בסמים.
איוב קרא: נוסיף - הרשות למלחמה בסמים, משטרת ישראל ומערכת המשפט, על כוונתה להתחיל בימים הקרובים תפעול בית משפט לענייני סמים בתל אביב.
איוב קרא: אנחנו מברכים את משטרת ישראל על כוונתה להפעיל בימים הקרובים את המש"ק בתחנה המרכזית.
קריאה: הוא פועל כבר חודשיים, רק יהיה לו בית עכשיו.
איוב קרא: שלום לכולם, נפתח את הדיון בנושא גמילת דרי רחוב המכורים לסמים.
איוב קרא: זה בהמשך לסיור שעשינו בעיריית תל-אביב.
איוב קרא: מאוד התרשמנו מהעבודה שמושקעת בעירייה, ברשות למלחמה בסמים בתוך העירייה.
איוב קרא: אנחנו יודעים שיש מצב קשה בכל המרכזים הללו.
איוב קרא: מצאנו לנכון לקיים את הדיון הזה, שכוועדה וגם כנציגי הממשלה שנמצאים פה שיאמרו את דברם בנושא הזה בעניין הקיצוצים, בעניין התיקצוב שצריך להיות יותר משמעותי, במיוחד לאור העובדה שהרבה מדרי הרחוב גם נמצאים בתחלואה כפולה עד כמה שהבנו.
איוב קרא: אני מזמין את נציג עיריית תל-אביב.
איוב קרא: אני מציע שתתן לנו סקירה מה התחדש, מה קורה.
איוב קרא: בסך הכל היינו לפני כמה חודשים.
איוב קרא: חשוב לנו לצאת בסיכום הישיבה במקסימום שיותר לעזור לכם מבחינתנו כוועדה.
איוב קרא: מה קורה היום לאור הקיצוצים אחרי התקציב החדש.
איוב קרא: בסך הכל מה הדרישות, מה חסר, איך זה מתנהל כרגע.
איוב קרא: האם נסגרו מקומות.
איוב קרא: האם צומצמו דברים.
בני אברהמי: עיריית תל-אביב לא סגרה אף אחד מהמרכזים הקיימים בעיר, ולמרות הקיצוץ התקציבי, נושא הטיפול בנושא הסמים עדיין מתנהל בצורה מתקבלת על הדעת בעיריית תל-אביב.
בני אברהמי: ישנו נושא אחד שלמעשה בגללו אנחנו נתכנסו כאן הבוקר, וזה הטיפול המיידי בדרי רחוב שהם מכורים לסמים, במסגרת מה שמכונה פרוייקט "יד חמה".
בני אברהמי: פרוייקט "יד חמה" התחיל בשנת 2000 כפרוייקט ניסיוני שהיו שותפים לו שניים, הרשות למלחמה בסמים ועיריית תל-אביב.
בני אברהמי: כל צד נתן 100 אלף שקל לפרוייקט.
בני אברהמי: הרעיון שעמד מאחורי הפרוייקט היה לאתר דרי רחוב מכורים לסמים, לקחת אותם, פשוטו כמשמעו, מהרחוב, להביא אותם למרכז גמילה באישפוז, ולטפל בהם.
בני אברהמי: במה זה שונה מתכניות גמילה רגילות?
איוב קרא: איתרם ברחוב והעברתם למרכז?
בני אברהמי: איתרנו ברחוב דר רחוב מכור לסמים והעברנו אותו למרכז.
בני אברהמי: למשל מאיר שרעבי שנמצא פה היה אחד האנשים שהיה תופס אותם ביד ולוקח אותם למרכז גמילה.
בני אברהמי: אסנת כהן, מנהלת היחידה לדרי רחוב, היתה פוגשת דר ברחוב, במקום לוקחת אותו למרכז גמילה.
בני אברהמי: במה זה שונה מפרוייקטים רגילים של גמילה, ואת זה כאן להדגיש.
בני אברהמי: בדרך כלל כשבא אדם למרכז לנפגעי סמים ואומר, אני רוצה עזרה, הוא צריך לעבור בדיקות רפואיות שיכולות להימשך בין שבועיים לחודש.
בני אברהמי: הוא צריך לעבור בטרייה שלמה של בדיקות.
בני אברהמי: לגבי דר רחוב, אין הרבה טעם להגיד לו, לך תעשה בדיקות כאן וכאן וכאן, הוא דר רחוב האדם הזה.
בני אברהמי: הוא לא יגיע לשום מקום.
בני אברהמי: הדרך היחידה לטפל באותו דר רחוב, לתפוס אותו ולהעביר אותו למרכז הגמילה.
בני אברהמי: אמרנו: בוא נעשה פרוייקט ניסיוני, שפעל משנת 2000 עד סוף שנת 2003.
בני אברהמי: זו הסיבה שבגללה אנחנו בעצם נמצאים כאן היום.
בני אברהמי: מפני שזה פרוייקט שהצליח בצורה בלתי רגילה.
בני אברהמי: נמצאים איתנו גם שני מטופלים לשעבר.
איוב קרא: אני רוצה שתסיים את הסקירה שלך כדי לשמוע למה הם לקחו מה שנקרא "רברסים".
בני אברהמי: מסרנו את הנתונים המספריים לגבי אחוזי הצלחה, והניירות נמצאים כאן.
בני אברהמי: אפשר לראות עד כמה הפרוייקט הזה הצליח.
בני אברהמי: מדוע קרא לפרוייקט מסלול ירוק - - -
איוב קרא: הם היו באים ומקבלים טיפול והולכים?
בני אברהמי: לקחו אותם מהרחוב, הכניסו אותם למרכז גמילה באישפוז.
בני אברהמי: לא אמבולטורי, באישפוז למשך חודש ימים, וכל מי שסיים אותו בהצלחה הועבר לאחר מכן או לקהילה טיפולית, או למרכז טיפול אמבולטורי.
בני אברהמי: על כל פנים הוא כבר נכנס למערכת הטיפול שלנו.
איוב קרא: מה כלל הטיפול?
איוב קרא: איזה אוכל, איזה טיפול רפואי?
בני אברהמי: הטיפול כולל בשלב ראשון את הגמילה עצמה, גמילה פיזית של כמה ימים, אוכל, ביגוד, טיפול פסיכו-סוציאלי, פסיכיאטר במידת הצורך, כל מה שמערכת טיפולית מסודרת מעניקה.
איוב קרא: ב-200 אלף שקל הצלחתם להחזיק מקום כזה?
בני אברהמי: ב-200 אלף שקל אנחנו רק מיממנו את המטופלים שלנו.
בני אברהמי: העברנו אותם למרכז גמילה שהוא כבר קיים.
בני אברהמי: 200 אלף שקל בפירוש איפשרו לנו לטפל במספר גדול מאוד של דרי רחוב מכורים לסמים.
בני אברהמי: דרי הרחוב בתל-אביב כבר ידעו – מי שרוצה ומבקש טיפול, הטיפול קיים מעכשיו לעכשיו.
בני אברהמי: זה עבר מפה לאוזן.
בני אברהמי: אנשים ידעו.
בני אברהמי: זה לא שבאים למקום לסמים ואומרים לו, תבוא תעשה בדיקות, תחזור בעוד חודש.
בני אברהמי: הרגע.
בני אברהמי: אסנת כהן.
בני אברהמי: אני זוכרת שמאיר פעם לאסוף שניים שלושה, וחיכו לו 10, הקיפו אותו והתחננו שהוא יקח אותם.
בני אברהמי: זו הקדמה קצרה שלי, ולכן אנחנו כאן היום לבקש ממשרדי הממשלה, מהרשות למלחמה בסמים לחדש את הפרוייקט.
איוב קרא: איפה הוא עומד כרגע?
איוב קרא: זאת אומרת, כרגע לא לוקחים מהרחוב אנשים?
בני אברהמי: הוא נפסק, הוא לא קיים.
בני אברהמי: כרגע לא לוקחים מהרחוב אנשים.
בני אברהמי: אני חושב שאנחנו חייבים לחדש את זה.
ריקי צימר: אני רוצה להדגיש, באמת הפרוייקט הזה היה קיים בעיקר בתל-אביב יפו, כי רוב דרי הרחוב בעצם נמצאים שם.
ריקי צימר: מה שבעצם ראתה הרשות, וזה היה פיילוט, שחלק גדול מאלה שבאים למרכזים ומעוניינים בטיפול, בעצם הם לא מעוניינים להיגמל, לא מעוניינים בטיפול.
איוב קרא: מה זאת אומרת, הם היו באים רק להתאכסן?
ריקי צימר: להתאכסן, ולא מתמידים ולא ממשיכים בטיפול חלק מהם.
ריקי צימר: אני חושבת שיש מקום לשקול לאור מה שנאמר מחדש את הנושא הזה של "יד חמה".
ריקי צימר: אני רוצה גם לציין שהרשות בעצם מהיום פיתחה את הפרוייקט שהוא בהחלט פרוייקט חשוב באשדוד וירושלים של החלפת מזרקים, שהוא גם בפני עצמו פרוייקט חשוב למניעת מחלות, גם ליצירת קשר.
ריקי צימר: זה איזו שהיא יצירת קשר עם מכורים כדי להביא אותם או לגרום להם לבוא לטיפול.
ריקי צימר: זה לא קשור ל"יד החמה".
אסנת כהן: החבר'ה שלנו מעבר לעניין של המזרקים הם כבר נדבקו ברובם כשאנחנו מוצאים אותם בחוץ.
אסנת כהן: השלב הזה לגבי המזרקים כפי הנראה לא כל כך יעזרו.
אסנת כהן: הרעיון שלנו זה כשהם מגיעים אלינו חייבים תכנית לגבי עניין הסמים, או גמילה או מתדון.
אסנת כהן: באמצע, הם לא יחזיקו בבית.
אסנת כהן: זה הדבר הראשון שהם שומעים אצלנו, אתה צריך להחליט מה אתה רוצה.
איוב קרא: מה קורה בפועל?
אסנת כהן: בפועל, כשהיה אפשרות, היה נכנס אדם אלינו היינו מוציאים אותו, להגיע לגמילה היה נראה לו שזה הדבר הכי קשה בעולם, תהליך ביורוקרטי שלם.
אסנת כהן: היינו אומרים לו, לא, אפשר עכשיו הם לא האמינו לנו.
אסנת כהן: נכון שחלק מחזיקים וחלק כן.
איוב קרא: איך היית מגדירה את אחוז ההצלחה?
אסנת כהן: יש לנו לא מעט אנשים שהחזיקו.
אסנת כהן: לפעמים זה לא עוזר בפעם אחת, לפעמים זה פעמיים ושלוש פעמים.
אסנת כהן: פעם ראשונה הרשות מימנה, פעם שנייה מהקיצבה של הבטחת הכנסה, פעם שלישית הוא עשה את זה בעצמו עד שזה תפס, זה תהליך, זה לא קורה בפעם אחת.
אסנת כהן: הם הכי ירודים שיש, הם במצב מאוד מוזנח.
אסנת כהן: זה לא רק סמים, זה רחוב וזה מחלות וזה יאוש טוטלי.
אסנת כהן: לוקח זמן לבנות משהו ויש הצלחות לא מעטות, לא מאה אחוז ולא חמישים אחוז.
בני אברהמי: אנחנו מדברים על בערך 25%.
אסנת כהן: זה כמו באוכלוסייה הרגילה, וזה אנשים במצב הרבה יותר נמוך.
אסנת כהן: אני חושבת שזה המון.
אסנת כהן: אנחנו מלווים אותם ועוטפים אותם לאורך כל הדרך ממה שרק אפשר.
אסנת כהן: אנחנו נמצאים שם, ברגע שהם יוצאים אנחנו ממשיכים ומחזקים אותם.
אסנת כהן: אם יש בדרך עוד כמה נפילות, זה לא אומר שזה הסוף, זאת הדרך.
אסנת כהן: יחסית לגבי דרי רחוב ברחוב, יש אחוזי הצלחה.
אסנת כהן: זה כמו באוכלוסייה הרגילה, אני חושבת שזה יפה מאוד.
אסנת כהן: זה בגלל האינטנסיביות.
אסנת כהן: המבט הזה שלו כאשר הוא מבין שאפשר עכשיו וזה לא עולה לו כרגע, זה אומר משהו, וזה מחייב אותו הרבה פעמים יותר מכל דבר אחר.
ריקי צימר: לכן אני אומרת, זו אחת הדרכים.
ריקי צימר: אנחנו מחפשים כל מיני דרכים, מנסים בדרך הזו, ויכול להיות שאפשר לשפוט שוב את הדרך הזאת.
מאיר שרעבי: קודם כל משהו בקשר אליך.
מאיר שרעבי: אני בוועדה הזאת כבר יותר מעשר שנים.
מאיר שרעבי: אני רואה איך אתה חורש את הארץ ועושה, ומראה איכפתיות לגבי הנושא הזה.
מאיר שרעבי: אני אומר לך כל הכבוד.
מאיר שרעבי: אני הייתי עובד הרשות למלחמה בסמים, בתחום טיפול ושיקום, להקים את הפרוייקט הזה.
מאיר שרעבי: יש לך פה מסמך שהוצאתי.
מאיר שרעבי: הנושא הזה כמו שדיברו – מדובר על אנשים, אפילו חברי רצה להביא מטופל, הוא לא יכול היה להביא אותו בגלל שאין לו תעודת זהות.
מאיר שרעבי: מדובר באנשים שהמדינה העלתה אותם לארץ בכל מיני פרוייקטים של הסוכנות, באיזה שהוא מקום נפלו.
מאיר שרעבי: אין להם משפחה בארץ, אנחנו חייבים לתת להם את היד.
מאיר שרעבי: כאשר ניהלתי את הפרוייקט הזה, הייתי מקבלת קריאות גם מבתי חולים מ"איכלוב", מחדרי מיון שאנשים הצליחו להציל אותם מאובר-דוז – ממנת יתר, או שפצעו בכביש כאשר דרס אותם אוטו בזמן שהם קיבצו נדבות, ולא היה מה לעשות איתם.
מאיר שרעבי: אין להם תעודות.
מאיר שרעבי: בטח שהם לא חברי קופת חולים.
מאיר שרעבי: המענה היחידי שהיה, לבוא לאיכילוב, לתת את המענה לעובדת סוציאלי שלא יודעת מה לעשות עם הבחור הזה.
מאיר שרעבי: מבחינה מקצועית כאשר היא שולחת אותו לרחוב, זה או למות או להידרס שוב.
מאיר שרעבי: הפרוייקט הזה יצא לדרך.
מאיר שרעבי: אתמול הייתי בנתניה, היה טקס של עשור שנים למכורים סמים בבית חוסן.
מאיר שרעבי: הזמינו אותי חברים מהפרוייקט הזה.
מאיר שרעבי: טל לוינסון.
מאיר שרעבי: הוא הזמין אותי להיות במסיבה הזאת.
מאיר שרעבי: אני יכול להגיד שאין דבר שממלא בן-אדם יותר מאשר כשאתה עוזר לאנשים.
מאיר שרעבי: שאתה יודע שזה המענה היחידי.
מאיר שרעבי: לא סתם אנשים הגיעו בעשרות לטיפול.
מאיר שרעבי: בשבילהם זה היה חלום, בלי ביורוקרטיה, בלי לך תבוא, בדיקות, אין לו תעודת זהות, עד שיכינו עבורו תעודת זהות, עד שיוציא קופת חולים.
מאיר שרעבי: אתה בא ונותן לו הזדמנות.
מאיר שרעבי: אתה אומר לו, בוא, עכשיו יש.
מאיר שרעבי: לגבי בגדים – הייתי בקשר עם כמה קיבוצים.
מאיר שרעבי: היה לנו ג'י.
מאיר שרעבי: אם.
מאיר שרעבי: סי ברשות, היינו מעמיסים את הבגדים, הקיבוצים נעתרו ותרמו ים של בגדים.
מאיר שרעבי: אנחנו לוקחים אנשים לטיפול רק עם בגדים לגופם.
מאיר שרעבי: זה מה שיש להם.
דבורה ריבנבך: מי מקבל אותם לגמילה בלי בדיקות רפואיות?
מאיר שרעבי: זה הפרוייקט.
בני אברהמי: מוסד גמילה מאושר על ידי משרד הבריאות.
מאיר שרעבי: עבדנו עם שביל החיים.
מאיר שרעבי: הקהילות הטיפוליות הם אריסטוקרטים.
מאיר שרעבי: האנשים האלה לא יכולים לעשות בדיקות.
מאיר שרעבי: משמר לחיים, שביל לחיים, ג'קי, ויחד לאור, טיפלו.
מאיר שרעבי: אני מתייחס לזה כמו תאונת דרכים.
מאיר שרעבי: פצוע קל הולך לבד לקופת חולים.
מאיר שרעבי: פצוע שהוא קשה, צריך לקחת אותו באמבולנס.
מאיר שרעבי: עשינו מחקר מלווה בפרוייקט שהיה פיילוט לפני הפיילוט הזה שנקרא "מסלול ירוק", נועד לאנשים שאין להם יכולת לעמוד במסלול הרגיל.
מאיר שרעבי: ד"ר יאיר עמרם שהיה גם עובד בתחום טיפול ושיקום.
מאיר שרעבי: שלחנו 29 מטופלים לגשר הזיו.
מאיר שרעבי: 13 שהם 44% סיימו את הטיפול, זה היה למשך חודש והם חזרו לקהילה.
מאיר שרעבי: מתוך 13 החבר'ה האלה, 8 איש אחרי שנה היו נקיים, זה אומר 61.5% מאלה שסיימו את החודש.
גרציאלה פלר: כולם דרי רחוב?
מאיר שרעבי: זה המסלול הירוק מעכשיו לעכשיו.
מאיר שרעבי: וגם יד חמה.
מאיר שרעבי: 100 אלף הראשונים שהרשות נתנה, זה היה 100 אלף שקל שלקחנו מסוחרי סמים מוועדת חילות.
מאיר שרעבי: ואין דבר יותר יפה מסגירת מעגל שסוחר סמים יממן את הטיפול של המכור לסמים.
מאיר שרעבי: אני לא יודע למה זה נסגר.
מאיר שרעבי: אני תושב תל-אביב, אני עובר בצמתים, כואב לי הלב.
מאיר שרעבי: כואב לי שאני לא יכול לפתוח את האוטו, לפעמים הייתי עושה את זה עם הרכב שלי, אבל היה תקציב.
מאיר שרעבי: היום אין לי תקציב.
מאיר שרעבי: אתה רואה אדם שהולך למות.
מאיר שרעבי: אנחנו שולחים לוויינים, היי-טק.
מאיר שרעבי: אנשים מזריקים ברחוב, והיתה תמונה בכותרת של עיתון "ידיעות אחרונות" שני הומלסים מזרקים ליד עזריאלי, מול פני האומה.
מאיר שרעבי: איך אפשר.
מאיר שרעבי: כמה עולה כבר הפרוייקט הזה?
מאיר שרעבי: אני מתבייש בתור אדם במדינה הזאת לראות אנשים במצב קשה.
מאיר שרעבי: אנשים סוגרים את החלונות ובורחים, זה לא נעים.
מאיר שרעבי: יש סכנות, יש מחלות, מזרקים נזרקים בגינות ציבוריות.
מאיר שרעבי: ילדים משחקים שם.
מאיר שרעבי: זה לטובתנו.
מאיר שרעבי: אנחנו לא עושים להם טובה.
מאיר שרעבי: זה לטובת החברה שלנו.
מאיר שרעבי: קצת אנושיות בעניין.
מאיר שרעבי: אני דורש לחדש את הפרוייקט.
מאיר שרעבי: למצוא את התקציב הקטן הזה, שנותן כל כך הרבה.
מאיר שרעבי: יש עובדות חיות.
בני אברהמי: אני מוכרח לומר, אני זוכר שמאיר באוטו הפרטי שלו לקח אנשים, ותוך רבע שעה התהליך היה גמור.
מאיר שרעבי: היה תקציב.
מאיר שרעבי: היום אני לא יכול לממן את זה מהכיס שלי.
ריקי צימר: אני גם אומרת פה בשם הרשות, אם באמת הפרוייקט הזה חשוב, והוא צריך להמשיך, ויש אנשים, והרשות מעוניינת לגמול כל מכור.
ריקי צימר: יש להניח שישקל מחדש הסיוע.
מאיר שרעבי: זה אחת מהמטרות החשובות של הרשות.
איוב קרא: אני רוצה לתת לדרי הרחוב לבוא לידי ביטוי.
איוב קרא: בבקשה, תציג את עצמך, תגיד מה עברת, את החווייה שעברת מהרגע הראשון עד היום.
איוב קרא: מתי זה היה, איך היה.
סרגיי קובשינוב: אני נמצא כבר 4 שנים בארץ, השתמשתי בארץ כל הזמן.
איוב קרא: 4 שנים בארץ, הגעת כעולה חדש?
סרגיי קובשינוב: כן.
סרגיי קובשינוב: מלטביה.
איוב קרא: יש לך משפחה בארץ.
סרגיי קובשינוב: מתי שהגעתי לא היתה לי משפחה.
סרגיי קובשינוב: עכשיו יש לי בת ונכדה, והחתן שלי גם משתמש בסמים.
איוב קרא: איפה הם גרים?
סרגיי קובשינוב: הבת גרה ביחד איתי בתל אביב.
סרגיי קובשינוב: החתן שלה גר ברחוב.
איוב קרא: כשהגעת, היית כבר משתמש?
סרגיי קובשינוב: הייתי מכור.
סרגיי קובשינוב: הייתי משתמש בארץ.
איוב קרא: עבדת בארץ מאז שהגעת לארץ?
איוב קרא: היית באולפן?
סרגיי קובשינוב: הייתי באולפן שלושה חודשים, סיימתי בגלל שהתחלתי להשתמש.
איוב קרא: עזבת שם.
איוב קרא: ואז הלכת לרחוב מהאולפן?
סרגיי קובשינוב: הלכתי לרחוב כי לא היה לי כסף לשכירות.
סרגיי קובשינוב: כל הכסף הלך לסמים.
סרגיי קובשינוב: לא היה מי שיעזור לי.
סרגיי קובשינוב: הייתי לבד.
איוב קרא: בעיקר בתחנה המרכזית.
סרגיי קובשינוב: התחלתי בנתניה.
סרגיי קובשינוב: אחר כך הלכתי לאשדוד אחרי חצי שנה.
איוב קרא: למה הסתובבת בין נתניה לאשדוד?
סרגיי קובשינוב: כי בנתניה כולם מכירים אותי.
סרגיי קובשינוב: אני יכול רק לשקר ולגנוב.
סרגיי קובשינוב: שם כולם מכירים אותי ואני לא יכול להיכנס לשום מקום.
איוב קרא: אז עברת לאשדוד.
איוב קרא: ואז?
סרגיי קובשינוב: הייתי אולי חודש נקי, ועוד פעם התחלתי להשתמש.
סרגיי קובשינוב: היו"ר איוב קרא: באשדוד היית במוסד גמילה?
סרגי קובשינוב: לא.
סרגי קובשינוב: השגתי לבד את הסמים.
סרגי קובשינוב: עברתי קריז.
סרגי קובשינוב: התחלתי לעבוד.
סרגי קובשינוב: אבל לא יכולתי להמשיך בצורה כזאת.
סרגי קובשינוב: עוד פעם התחלתי להשתמש.
סרגי קובשינוב: גרתי ברחוב שנה וחצי בערך.
סרגי קובשינוב: בסוף הגעתי לתל-אביב, כי זה יותר קרוב ללוד.
איוב קרא: היית עולה בהמראות של הטרנזיט?
איוב קרא: היית משלם 20 שקל מגיע.
סרגי קובשינוב: כן.
סרגי קובשינוב: מגיע ישר ללוד, וקונה סמים וחוזר.
איוב קרא: איך היית ממן את זה?
סרגי קובשינוב: גנבתי כל הזמן.
סרגי קובשינוב: מכרתי ועשיתי כסף.
סרגי קובשינוב: את זה צריך לעשות כל הזמן.
סרגי קובשינוב: היו לי כבר הרבה בעיות עם המשטרה.
סרגי קובשינוב: היו לי הרבה תיקים פתוחים.
איוב קרא: היית במעצר ובכלא?
סרגי קובשינוב: לא הייתי.
סרגי קובשינוב: אבל עוד מעט אני הייתי צריך להיכנס לכלא על דברים שעשיתי על גניבה.
סרגי קובשינוב: רציתי להתחיל את הניקיון באשדוד.
סרגי קובשינוב: שם לא היתה אפשרות שאני יכול להיכנס לגמילה.
סרגי קובשינוב: אני צריך לעבור בדיקות ולשלם חלק מהסכום ולחכות חודשיים בערך.
סרגי קובשינוב: אנשים שמשתמשים לא יכולים לשלם.
סרגי קובשינוב: לא היה לי מושג איך אני יכול להפסיק בחיים.
סרגי קובשינוב: פתאום בתל-אביב שמעתי שיש משרד ביפו 24, שם יכולים לקחת אותי לגמילה.
סרגי קובשינוב: שם אני יכול לקבל עזרה.
סרגי קובשינוב: הגעתי לשם.
סרגי קובשינוב: רציתי כבר לעשות את זה אבל לא ידעתי איך.
סרגי קובשינוב: התחלתי לנסות את הניקיון.
סרגי קובשינוב: הלכתי ביחד לג'קי.
סרגי קובשינוב: הייתי שם חודשיים.
סרגי קובשינוב: יצאתי משם, הלכתי למרכז יום, במרכז יום אני נמצא עד עכשיו.
סרגי קובשינוב: במוסקביץ' 16 – אישפוזית.
סרגי קובשינוב: שנה וחודש בערך.
איוב קרא: אתה עובד?
איוב קרא: עושה משהו במקביל?
סרגי קובשינוב: אני עוד לא עובד.
סרגי קובשינוב: במרכז יום אני צריך לקבל את הכוח כדי להיכנס לחיים.
איוב קרא: איפה אתה ישן?
סרגי קובשינוב: עכשיו אני משכיר דירה.
סרגי קובשינוב: קיבלתי כסף ממשרד השיכון.
סרגי קובשינוב: הלכתי לאולפן.
סרגי קובשינוב: אני רוצה עוד להתחזק ואחר כך להמשיך.
איוב קרא: אשתך משתמשת?
סרגי קובשינוב: אני נמצא לבד.
סרגי קובשינוב: פתאום מתי שהתחלתי את הניקיון, פגשתי את המשפחה שלי, הבת הנכדה והחתן.
איוב קרא: כשהיית ברחוב לא ידעת שהם בארץ.
איוב קרא: איך ידעו עליך.
סרגי קובשינוב: התקשרתי לאמא והיא אמרה שהם כבר בארץ.
סרגי קובשינוב: נתנה לי את מספר הטלפון שלהם.
איוב קרא: אז למה אתם לא ביחד?
סרגי קובשינוב: עכשיו לקחתי את הבת שלי.
סרגי קובשינוב: החתן שלי משתמש עכשיו והוא גר ברחוב, אין לו אפשרות להיכנס לגמילה.
סרגי קובשינוב: בדיוק כמו שעברתי באשדוד, היה מצב שאני לא יכול לחכות, ולא יכול לעשות בדיקות ולא יכול לשלם.
סרגי קובשינוב: בדיוק עכשיו הוא במצב דומה.
סרגי קובשינוב: אתמול ראיתי אותו, הוא ישב ליד התחנה המרכזית הישנה ליד הסמים.
סרגי קובשינוב: אני לא יודע איך הוא יוכל להתחיל את הניקיון בצורה כזאת.
סרגי קובשינוב: אבל הוא גם רוצה.
סרגי קובשינוב: אין לו אפשרות.
איוב קרא: הבת שלך רק פה, האשה לא.
סרגי קובשינוב: הבת שלי רק פה.
איוב קרא: מה קורה עם הבת?
סרגי קובשינוב: הבת רוצה להתגרש.
סרגי קובשינוב: יש לה תינוק והיא לא משתמשת.
סרגי קובשינוב: יש לה גם צרות.
איוב קרא: מאיפה אתה?
דימיטרי אפשטיין: הגעתי מרוסיה.
איוב קרא: כמה זמן אתה בתל-אביב?
דימיטרי אפשטיין: 4 שנים.
איוב קרא: מאיפה הגעת?
איוב קרא: מהרגע הראשון שהיית בארץ הגעת לרחוב?
דימיטרי אפשטיין: התחלתי.
איוב קרא: עזבת את האולפן הלכת לעבוד?
איוב קרא: איפה עבדת?
דימיטרי אפשטיין: בתל-אביב.
איוב קרא: איך הגעת לרחוב אם עבדת והיית חרוץ?
דימיטרי אפשטיין: קודם עבדתי עבודה במטבח, ניקיון.
איוב קרא: כל עבודה מזדמנת.
איוב קרא: ואז קיבלת משכורת נכון?
איוב קרא: השתמשת לפני שהגעת לארץ?
דימיטרי אפשטיין: לא.
איוב קרא: איך הגעת לסמים?
דימיטרי אפשטיין: לאט לאט.
איוב קרא: היית גר לבד בדירה שלך?
דימיטרי אפשטיין: לא שלי, בשכר דירה.
דימיטרי אפשטיין: גרתי לבד.
איוב קרא: איך בכל זאת התחלת להשתמש בסמים אם היית נקי, ולא השתמשת, מה הסיבות.
איוב קרא: ?
דימיטרי אפשטיין: יכול להיות בגלל שהייתי לבד.
איוב קרא: אחרי שהתחלת להשתמש עזבת את העבודה.
דימיטרי אפשטיין: השתמשתי ועבדתי.
איוב קרא: איך הגעת לרחוב?
דימיטרי אפשטיין: עבדתי כל הזמן.
דימיטרי אפשטיין: בחצי שנה האחרונה כבר לא יכולתי לעבוד.
דימיטרי אפשטיין: הייתי מכור.
איוב קרא: איפה ישנת ברחוב?
דימיטרי אפשטיין: בכל מקום.
דימיטרי אפשטיין: איפה שהייתי מגיע היית ישן.
איוב קרא: יש לך משפחה?
דימיטרי אפשטיין: יש לי כלה בדרך.
איוב קרא: עשית פריצות, גנבת?
איוב קרא: או שרק עבדת ומימנת את הסמים.
דימיטרי אפשטיין: אני רציתי לנסות לגנוב, אבל אין לי סיכוי לעשות את זה.
דימיטרי אפשטיין: הבנתי מהר מאוד.
דימיטרי אפשטיין: פעם פעמיים הייתי במשטרה הבנתי מהר מאוד.
דימיטרי אפשטיין: ביקשתי כסף ברחוב מאנשים.
דימיטרי אפשטיין: יש אנשים טובים.
איוב קרא: איך הגעת למוסד גמילה?
דימיטרי אפשטיין: זה היה בזמן שלא יכולתי אפילו לבקש כסף.
דימיטרי אפשטיין: לא היה לי כוח לבקש.
דימיטרי אפשטיין: הידיים שלי היו מזוהמות.
דימיטרי אפשטיין: יכולתי רק להתפלל לאלוקים ולבקש עזרה.
דימיטרי אפשטיין: פגשתי עובדת סוציאלית, אמרה אתה לא הולך מפה.
איוב קרא: מי עובדת הסוציאלית?
דימיטרי אפשטיין: עובדת היחידה, לי.
אסנת כהן: ראינו אותו לילה אחד בסיור לילה ליד דיזנגוף סנטר.
אסנת כהן: אני ולי עצרנו סתם לשתות קפה בלילה.
אסנת כהן: עצרנו ואמרנו לו, הצענו לו עזרה והוא קפץ עליה.
איוב קרא: ואז באת למוסד?
דימיטרי אפשטיין: קודם הגעתי לבית החולים, הייתי שם שבוע.
דימיטרי אפשטיין: נתנו לי מתדון.
איוב קרא: הגעת למוסד אחר כך?
אסנת כהן: נתנו לו תחליף סם – מתדון.
איוב קרא: לקחת מתדון כל הזמן?
דימיטרי אפשטיין: שנה.
איוב קרא: כמה זמן מאז שהתחלת לקחת מתדון?
דימיטרי אפשטיין: אני חושב שנה.
דימיטרי אפשטיין: כן.
דימיטרי אפשטיין: אני עבדתי בזמן ששתיתי מתדון.
איוב קרא: עשית גניבות, פריצות מתי שהיית מסומם?
דימיטרי אפשטיין: ניסיתי פעם פעמיים וזה הספיק לי.
דימיטרי אפשטיין: איחדו לי את התיקים ביחד.
דימיטרי אפשטיין: עכשיו אני נקי.
איוב קרא: היית בבית סוהר?
דימיטרי אפשטיין: פעם אחת באבו-כביר.
איוב קרא: מה אתה עושה?
דימיטרי אפשטיין: אותו דבר.
דימיטרי אפשטיין: ניקיון.
איוב קרא: אתה גר בדירה לבד עכשיו?
דימיטרי אפשטיין: אני גר עם הכלה שלי בדירה.
דימיטרי אפשטיין: הכלה גם מכורה.
מיכאל צ'צ'יבה: אני מראשון לציון.
מיכאל צ'צ'יבה: המשכנו בפרוייקט עם עיריית תל-אביב, אבל רק עם עיריית תל אביב, כי אין תקציב לרשות במלחמה בסמים.
מיכאל צ'צ'יבה: התקציב ממש – אי אפשר לקרוא לזה תקציב אפילו.
מיכאל צ'צ'יבה: למזלנו קיבלנו תמיכה ממשרד הקליטה, ואנחנו יכולים לקלוט כמה אנשים אצלנו.
מיכאל צ'צ'יבה: אנחנו יכולים לקבל מעט אנשים, ומעבר לטיפול האנשים זקוקים לבגדים, לסיגריות, לתעודת זהות, ועל זה בכלל אין מה לדבר.
מיכאל צ'צ'יבה: קשה מאוד לאדם להתנקות, כאשר הוא מרגיש שהוא נקי אבל מבחינה כלכלית הוא עדיין ברחוב, אין לו משהו משלו, אין לו סיגריות, ואפילו תעודת זהות משלו אין לו.
מיכאל צ'צ'יבה: רצינו להביא כמה מטופלים שכבר לקחנו, כמו שמאיר סיפר, אין תעודת זהו.
מיכאל צ'צ'יבה: אנחנו נפגשים כל הזמן.
מיכאל צ'צ'יבה: אתם יודעים כמה חשוב הפרוייקט הזה, וכמה חשוב לתקצב את הפרוייקט הזה.
מיכאל צ'צ'יבה: אנחנו צריכים ביחד על לעשות את הפרוייקט הזה.
מיכאל צ'צ'יבה: אנחנו כל הזמן מדברים מה כל אחד עושה, אבל זה לא מספיק.
מיכאל צ'צ'יבה: צריך לחשוב איך אנחנו מתקדמים הלאה.
מיכאל צ'צ'יבה: מאיפה אנחנו מוצאים את הכסף הזה.
מיכאל צ'צ'יבה: או שצריך ללמד את דרי הרחוב לגנוב בשביל לממן את הפרוייקט הזה?
איוב קרא: יש נציגים ממשרד הבריאות?
איוב קרא: לא אין נציגים.
איוב קרא: משרד הרווחה נמצאים.
גרציאלה פלר: אנחנו נפגשנו לפחות פעמיים.
גרציאלה פלר: אני אחראית על טיפול בדרי רחוב.
איוב קרא: מאוד חשוב מה המדיניות?
איוב קרא: איזה תמיכות הם מקבלים מהמשרד, איזה דברים נתמכים במוסדות, עמותות, רשויות מטעמכם בנושא דרי רחוב, זה מה שחשוב לי.
איוב קרא: האם היו קיצוצים או יהיו קיצוצים בנושא.
גרציאלה פלר: ככלל לגבי דרי הרחוב, אני לא מדברת על תל-אביב, אני מדברת על כלל ארצי, 99.9% מהאנשים הם קצת מכל דבר.
גרציאלה פלר: לפי הססטיסטיקה השנתית יש יותר אלכוהוליסטים מאשר מכורים לסמים וההנחה שלנו שזה הרבה יותר זול להגיע לאלכוהול ולא לסמים.
גרציאלה פלר: 85% מכלל דרי הרחוב הם עולים מחבר העמים, ששם הם כבר באו מכורים לאלכוהול ולא לסמים.
גרציאלה פלר: בתשע רשויות מקומיות יש לנו יחידות בטיפול דרי רחוב, תל-אביב אתה מכיר, יש לנו בראשון לציון, בירושלים, בחדרה, באילת, בבאר שבע, בחיפה, בכרמיאל, אשקלון ואשדוד.
גרציאלה פלר: חוץ מזה יש לנו התקשרות עם בית החולים קריית שלמה, שפה יש לכם את הנציגים.
גרציאלה פלר: בעצם יש לנו שלוש יחידות בקריית שלמה.
גרציאלה פלר: הראשונית בתוך בית החולים, כדי להציל חיים.
גרציאלה פלר: זאת יחידה לטיפול במצבי חירום.
גרציאלה פלר: כשמאתרים אדם ברחוב והוא מגיע לקריית שלמה כדי להציל את חייו.
איוב קרא: זה תחלואות כפולות.
גרציאלה פלר: הם קצת מכל דבר.
גרציאלה פלר: הם לא מספיק חולי נפש כדי להיות מאושפזים.
גרציאלה פלר: גם אם יש להם הפרעות נפשיות שמזכה אותם סל שירותים של משרד הבריאות, לאנשים כאלה במשרד הבריאות אין מסגרות מתאימות עקב הבעיה המולטי בעייתית.
גרציאלה פלר: זה נופל על משרד הרווחה – הטיפול בהם.
איוב קרא: זה בעיקר דרי רחוב .
גרציאלה פלר: הם דרי רחוב מכורים.
גרציאלה פלר: כל זמן שהם במסגרת, הם לא צורכי סמים וצרכי אלכוהול כמובן.
גרציאלה פלר: ברגע שאנחנו נשחרר אותם, הם חוזרים לרחוב.
גרציאלה פלר: כמובן שאסור לנו לעשות את זה.
גרציאלה פלר: מבחינה תקציבית יש לנו בעיה קשה מאוד.
איוב קרא: החזרנו לכם את כל הכסף.
איוב קרא: עמדתי על כך.
איוב קרא: לא הצבעתי לתקציב בגלל זה.
גרציאלה פלר: לא היה קיצוץ.
גרציאלה פלר: אבל התקציב שאנחנו מקבלים כ-5 מיליון שקל לשנה, בשנת 2002 סיימנו את התקציב עם כמעט 100% גרעון, בשנה שעברה כמעט עם 80% גרעון, כשהגרעון הגדול נופל על עיריית תל אביב עקב ריבוי דרי הרחוב שיש.
גרציאלה פלר: כמעט 50% מדרי רחוב בארץ הם בתל אביב.
גרציאלה פלר: התקציב לא קטן יותר, אבל הוא גרעוני מאוד מהרגע הראשון.
גרציאלה פלר: אנחנו רואים ברשויות המקומיות שהיום יש קיצוצים של עובדים סוציאליים.
גרציאלה פלר: איום סגירת יחידות לטיפול בדרי רחוב, כרגע אנחנו אומרים זה התחלת השנה, כרגע יש לכם תקציב, אל תסגרו שום דבר.
גרציאלה פלר: אנחנו יודעים מה הבעיות שקיימות ברשויות המקומיות, יש לנו בעיה רצינית מאוד עם הרשויות המקומיות לתת מעבר לתקציב שהם מקבלים, ולפעמים יש לנו גם כן את הבעיה של הרשויות המקומיות שאין להם 25% שהמשרד דורש מהם השתתפות של הרשות.
איוב קרא: אם בתל אביב יש 50% מדרי הרחוב, אני מקווה שהתקציב גם עולה ב-50% לדרי הרחוב.
גרציאלה פלר: זה לא הולך 50%.
גרציאלה פלר: קודם כל עקב זה שאנחנו צריכים גם כן לתקצב את הטיפול בקריית שלמה.
גרציאלה פלר: זה טיפול מאוד יקר.
גרציאלה פלר: איפה שאין לנו יחידות מקומיות, הפרופורציה הוא באמת לא פרופורציה מבחינת מספר דרי הרחוב.
גרציאלה פלר: אבל התקציב הוא גדול מאוד, כי אם אנחנו לא משתמשים במסגרות ארציות, אז פשוט האנשים האלה ימותו ברחוב.
איוב קרא: אין לי בעיה.
איוב קרא: צריכה להיות חלוקה פרופורציונית, ולקחת בחשבון את קריית שלמה בפרופורציה הנכונה.
איוב קרא: לדוגמה – אם בבאר שבע יש שני דרי רחוב, צריכה להיות חלוקה פרופורציונית, זה הכל.
גרציאלה פלר: זה נכון.
גרציאלה פלר: זה נכון מה שאתה אומר.
גרציאלה פלר: אם התקציב שאנחנו נותנים לדימונה, ששם יש שני דרי רחוב או שלושה דרי רחוב, ההחזקה שלהם במשך שנה במסגרת, היא הרבה יותר גבוהה מאשר בעיריית תל אביב שיש להם מסגרות, או בעיריית ירושלים או בבאר שבע, או איפה שיש מסגרות מקומיות.
גרציאלה פלר: עם זה כרגע יש לנו בעיה.
גרציאלה פלר: עיריית תל אביב מקבלת יותר משליש מהתקציב, אנחנו יודעים שזה לא מספיק.
גרציאלה פלר: אנחנו מודעים לזה.
איוב קרא: הבעיה היא שתל אביב היא עיר שקולטת עליית דרי רחוב, במרכאות, מכל הארץ.