GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב אדרי: אבל כל הכבוד לחברי הכנסת שנרשמים להיות בוועדה הזו והזו, הם צריכים להופיע, מי שלא יכול שיפנה את מקומו לאחר, כך אני רואה את זה.
יעקב אדרי: הדבר שמעסיק כרגע את כולנו, נושא השימוש העצמי, אני שומע שהצד המשפטי, אישר שימוש בחמישה כדורי אקסטזי, ואני לא יודע מה משרד המשפטים יכול להגיע, זה כנראה בגלל מחסור בכוח אדם, הם לא יכולים לטפל בתיקים ובבעיות, יכול להיות שיש בעיה, אבל מכאן ועד להגיד חמישה כדורים אקסטזי, זה פשוט איום ונורא.
יעקב אדרי: כמובן זה משליך גם על הנושא של הניסיון שנמשך לכל אורך הדרך והרשות, המנכ"ל יושב כאן, יחד איתנו יעשה כל מאמץ לעמוד כחומה כנגד שימוש בסמים קלים.
יעקב אדרי: הרי זה שוב אותה תפיסה שאומרת, בואו נתיר שימוש בכמה סוגי סמים, אני חושב שאסור, הוועדה צריכה להצהיר חד משמעית ואולי זאת ההזדמנות היום, להגיד למשרד המשפטים, אנחנו מתנגדים וזה לא מקובל.
יעקב אדרי: אני מתאר שיש להם נימוקים.
יעקב אדרי: הדבר הנוסף, שנגע בזה חבר הכנסת ניסים זאב, הנושא של עונשי מינימום לעבירות, אני מוכרח להגיד לכם שאני מנסה בכל כוחי, גם מהמשרד לביטחון פנים וגם ממשרד המשפטים, לא הולך לי, קיבלתי תשובות שונות ומשונות, משרד המשפטים מתנגד להצעות ומציע להשאיר את זה לשיקול הדעת של השופט, במילא השופטים כמונו, הם רחמנים.
יעקב אדרי: אני ביקשתי גם לעשות קטגוריות, משרד המשפטים אמר, מה פתאום, לא דינו של החשיש כדינו של המריחואנה ולא כמו הרואין, אמרתי בבקשה, בואו נעשה קטגוריות.
יעקב אדרי: אני בהחלט מציע לעשות קטגוריות, אבל גם בהם לעשות עונשי מינימום ולעלות במדרג, ואני חושב שבעניין הזה צריכים להיאבק, כי אחרת אנחנו פה יוצאים עם אנשים, רוב סוחרי הסמים, זה אנשים עמידים שיש להם הרבה כסף, הכנסות מכל הסיפור הזה של הסמים, אז הם יוצאים בסוף בקנס של עשרת אלפים שקל, משלמים וממשיכים בעבודה.
יעקב אדרי: גם המשטרה מתוסכלת מזה שעד שהם מצליחים להכין תיק בבית המשפט ולהביא את האדם למשפט, בסוף השופט נותן חודש מאסר על תנאי ו- 5000 שקל קנס, זה פשוט מתסכל למשטרה.
יעקב אדרי: כדי שהוועדה גם תיתן את דעתה בעניין הזה וגם להיאבק במשרד המשפטים, לא צריך לחשוש מהעניין הזה.
יעקב אדרי: אני חושב שיכול להיות שנעשה חקיקה פרטית גם.
יעקב אדרי: אני חושב שהרשות למלחמה בסמים עשתה גם עבודה דיי מכובדת בעניין הזה, כדאי שבאמת נטפל בזה אחת ולתמיד כי אחרת הדברים לובשים אופי של מגיפה, נושא הסמים יורד לגילאים מאוד נמוכים, התיכונים, בתי הספר מלאים בסמים.
יעקב אדרי: אני מכיר את זה כראש עיר לשעבר, צריך להגיד את האמת בקול רם, ולהתמודד עם העניין הזה.
יעקב אדרי: אני מאוד מקווה שהוועדה ברשותך תוביל את זה בראש מורם ובנחישות.
יעקב אדרי: אנחנו נשתתף בעניין הזה.
יחיאל חזן: תודה רבה ליעקב שבאמת הציג את העמדה שלו שהיא ממש תואמת את העמדה שלי בעניין של החרפת הענישה.
יחיאל חזן: אתם יודעים שבארצות הברית, אם מישהו שותה בקבוק, יוצא מהבית עם בקבוק בירה לרחוב ויש בדיוק שוטר, על המקום עוצרים אותו, אזיקים בלי הרבה שאלות בכלל.
יחיאל חזן: זאת אומרת, ישנו מן מצב שכאשר רוצים להילחם בתופעה שהיא מזיקה לחברה, אין שום פשרות.
יחיאל חזן: אני הייתי רוצה לשמוע גם את חבר הכנסת ניסן אם יש לו מה לומר ורק אחרי זה נפתח את הדיון.
ניסן סלומינסקי: אני חושב שקודם כל צריך להשים את הדגש בנושא של סמים קלים, ברגע שאנחנו אומרים את זה כאילו אמרנו הכול, יש סמים שבסדר, צריך למצוא לזה פתרון.
ניסן סלומינסקי: אסור לעשות את זה, יש סמים נקודה.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שבחוק צריך לקבוע אולי דרוג מבחינת העונשים, אבל במפורש זה סמים נקודה, אין בכלל מושג קלים, הקל הזה גם כן, צריך להגיד יש סמים ויש איסור נקודה, זאת נקודה אחת.
ניסן סלומינסקי: דבר שני, זה באמת הקלות של בתי המשפט, אני באמת נדהם איך השופטים מתייחסים בכזאת קלות, הם מסתכלים על הילד, לפעמים זה ילד, נכון זה ילד מסכן, הם מרחמים עליו, אבל מה בסופו של דבר יוצא.
ניסן סלומינסקי: בסופו של דבר אנחנו רק גורמים נזק לילד ולילדים של כולנו.
ניסן סלומינסקי: דבר נוסף, אני שומע כאן מגורמי המשטרה ומהתובעים המשטרתיים שפשוט אין להם חשק לטפל בהם, בשביל מה להם לעמול ולעבוד ולהביא את הכול, בסופו של דבר בית המשפט עושה צחוק מהעניין.
ניסן סלומינסקי: אז חבל לנו על הזמן וחבל לנו להשקיע את הזמן בכל הדברים הללו, ובסופו של דבר זה בכלל יהיה דבר שהמשטרה אפילו לא תרצה לטפל בזה.
ניסן סלומינסקי: אני חושב שהתפקיד של הוועדה הזאת, להגיע למצב מצד אחד לנסות לאשר גם פרטים איך למנוע את כל הנושא של נגע הסמים, שזה הדבר הכי חשוב.
ניסן סלומינסקי: כולל כל הנושא של הברחת הסמים דרך סיני, שוב כי זה סמים וזה אנשים שהופכים אותם לעבד ואחר כך זה כל האמל"ח וכל הפצצות וכולי.
ניסן סלומינסקי: אבל אחת ולתמיד למנוע את הכניסה ואיך לטפל, זה הצד האחד.
ניסן סלומינסקי: הצד השני, אם כבר יש, איך מטפלים בזה שתהיה אכיפה חזקה מאוד, עונשים חזקים כדי למנוע את הצד השני.
ניסן סלומינסקי: כלומר קודם כל שלא יהיה ואם יש כדי למנוע.
ניסן סלומינסקי: וגימל צריכים גם לחשוב מה עושים אחר כך עם אותם אלה שכן נפלו ואיך צריכים להוציא אותם מהנושא הזה ולהחזיר אותם לחיים הנורמאליים, זה גם חשוב.
ניסן סלומינסקי: יש כמה מוסדות שמתמחים בזה, שמענו כאן במסגרות הקודמות ויש כמה מקומות שעושים עבודה אדירה.
ניסן סלומינסקי: אני סתם מנחש הם בטח מתמוטטים מבחינה כלכלית כי אף אחד לא עוזר להם, לא יודע אולי אני טועה, אבל צריכים לבדוק ולראות איך עושים את הצעד הזה.
ניסן סלומינסקי: אני גם מציע שבדיון נפרד לעשות את מה שכבר עשינו בוועדה הזאת, הנושא שגם בצה"ל, כי בצה"ל כניסה של סמים זה דבר פי אלף יותר חמור, הוא מהווה הרס של התשתית הביטחונית שלנו ואני חושש מאוד שגם בפעמים הקודמות, אני חושב שצריך להיות גם דיון נפרד, לעשות דיון על צה"ל, הם יוצאים החוצה ולוקחים את הסמים, ואחר כך חוזרים.
ניסן סלומינסקי: אנחנו כולנו מאחלים שתצליח כי ההצלחה שלך זה ההצלחה של כולנו.
נסים זאב: רק הערה למשרד המפשטים, אולי במקום כדורי אקסטזי---
יעקב אדרי: עוד משפט, אני חושב שצריך להתייעץ ולראות איך רותמים את מערכת החינוך לכל הנושא הזה, זה פן אחר לגמרי.
יחיאל חזן: תודה רבה לניסן, הצטרף אלינו חבר הכנסת יצחק הרצוג, שהוא היה עוד לפני שהיה בכנסת הוא עשה פעילות כיושב ראש הרשות.
יחיאל חזן: אני מברך על כך שבוז'י נמצא איתנו כאן בוועדה, אני משוכנע שהוא יהיה לי לעזר, אני והוא רואים עין בעין את המאבק בנגע הסמים, כפי שאמרתי, לא היית פה קודם, אני אמרתי שאני באופן אישי בתפיסת עולמי, רואה בהקלה הזאת של השימוש באקסטזי, זאת אומרת כאשר הולכים להקל, זה דבר חמור ביותר ורק במקום להקל זה רק מכביד על החברה וגורם לה נזק גדול ביותר וגם לבני הנוער.
יחיאל חזן: אני רוצה לשמוע גם את בוז'י ואחרי כן.
יצחק הרצוג: אז קודם כל שלום לכולם, אני מברך את יו"ר הוועדה, אני חושב שזה תופסת טובה לוועדה, תוכל להתמקד בדברים החשובים באמת ולסייע למי שצריך לקדם את המאבק.
יצחק הרצוג: יחיאל עבד איתנו בתחום הזה, אז תבורך.
יצחק הרצוג: הנושא שעל הפרק היום, נושא ההקלה, אני יודע שזה לא הקלה, אני יודע שזה דברים שהם בעצם דה פקטור בגלל נושא של כמות תיקים עצומה, אבל הפרשנות שזה מקבל בציבור זה פרשנות רעה מאוד.
יצחק הרצוג: על זה הייתי רוצה שנדבר היום ובעצם איך מבהירים שבעצם אין פה שום התרת רסן.
יחיאל חזן: תודה, אני רוצה לשמוע את מנכ"ל הרשות.
חיים מסינג: בוקר טוב לכולם.
חיים מסינג: אני חושב שהשירות של הוועדה הזאת מעבר לתכנים שלה, במסר שבו כל אחד הזכיר את זה, איך זה מתפרש בציבור.
חיים מסינג: אני רוצה להשיב במילה אחת ברשותך לחבר הכנסת ניסים זאב בנושא, רק לפני חודש וחצי, פחות, אנחנו פרסמנו ממצאים של מחקר ייחודי בעולם של השפעת האלכוהול על הנהיגה.
חיים מסינג: הממצאים קשים ביותר, אני יכול לומר לך בגדול ש-42% מתוך אלה שהשתמשו במריחואנה ועלו על הכביש, הם מעורבים בתאונות דרכים.
חיים מסינג: אני יכול לומר לך ש-90% מהסטודנטים שהם נוהגים אחרי שימוש בסמים ובאלכוהול המצב הוא על הפנים.
חיים מסינג: אני רוצה להגיד לך עוד דבר שאני נפגשתי עם מפכ"ל המשטרה בנושא הזה ועם היועץ המשפטי לממשלה ואני אמרתי להם ויש פה אנשים שהיו בדיון, אמרתי להם במילים האלה, אני סקפטי, אבל אתם יודעים מה, בעזרת השם.
חיים מסינג: קשה לי להאמין, אני חושב שאנחנו מתקשים כמדינה להתמודד עם הדברים האלה, אבל היום שהבאנו ממצאים שהם חד משמעיים, אם אנחנו כמדינה לא נדע לטפל בנושא הזה בצורה הקשה ביותר, מצבנו רע.
חיים מסינג: עכשיו אני רוצה לדבר בקשר לפגישה של היום, בעוד מספר דקות ברשותו של יושב ראש הוועדה, שהראה מה קרה בחדרי מיון בישראל כאשר הגיעו מקרי אקטסטזי.
חיים מסינג: אני רוצה לומר פה משפט אחד שאמרתי גם אתמול ואני אומר את זה לכולם, ישנה נטייה, אני חושב שכאשר יושבים לדון, צריך לשאול את המקצועיים מה דעתכם, כי המסר וזה הדבר הכי גרוע שקרה מכל הדבר הזה, כי היום יש בעיתון "ידיעות אחרונות" עמוד 19, הבהרה של משרד המשפטים לגבי כל מה שהיה.
חיים מסינג: ההבהרה הזאת אין לה משמעות, המסר שיצא זה אותו מסר, שפרסמה אותה בליינית, מהיום אני אקנה רק חמישה כדורים.
חיים מסינג: ישנה איתנו פה אימא של נטע זכרה לברכה, שתוכל לספר רק מכדור אחד מה קורה, ולכן, אני מציע לכולנו קצת צניעות, להתייעץ, זה לא בושה להתייעץ מה המסרים שאנחנו מעבירים כאן.
חיים מסינג: עכשיו אני רוצה לומר, אני הבוקר הוצאתי, בלי שפה ידענו מה יגידו חברי הכנסת המכובדים, מהאינטרנט, מה קורה בעולם, מהו הקשר בין גידול ושימוש בסמים בכל העולם.
חיים מסינג: ואני רוצה לומר לכם ככה, בארצות הברית ב- 1973 עד 1977, בוצעו הקלות בענישה בגין עבירות סמים ומה שקרה הייתה עליה דרסטית של 70% בצריכה ובסחר.
חיים מסינג: בשוויץ, ב-89' נפתח פארק מזרקים שרצו לתת לאנשים את האפשרות, להקל, עד מהרה נהפך המקום למוקד של סחר בסמים, אלימות ועבריינות ואז ב-92' נסגר המקום ויצא מכלל שליטה מוחלטת.
חיים מסינג: בשוודיה, היא שינתה את הגישה ב-1988, במאה שמונים מעלות ועברה למדיניות של אכיפה עקבית, כיום מתברכת שוודיה בשימוש מהנמוכים בעולם, 8% שימוש על ידי אכיפה מוגברת.
חיים מסינג: אני אמשיך ואומר לכם שמחקר של 2002 באוסטרליה, ואני אקריא רק שורה אחת: "ענישה מקלה במחיר נמוך של סם מסוים גרמה לאנשים לצרוך אותו בכמויות גדולות פי שלוש ממה שהיה עד אז".
חיים מסינג: בני הנוער והילדים הם הקורבן הכי גדול, על פי כל המחקרים בכל העולם, בני נוער מבינים היטב להבדיל בין ענישה, מה מותר ומה אסור.
חיים מסינג: וכאשר מישהו מנסה לשדר את הדבר הכי פשוט שהוא יכול להיות מובן אחרת, הנזק הוא בלתי הפיך.
חיים מסינג: לכן אני מציע בסוגיית הנהיגה לא לוותר וחברי הכנסת צריכים לדון בזה ולהעלות את זה לסדר היום הציבורי כאשר יש היום עובדות שלא היו עד היום.
חיים מסינג: הדבר השני, אי אפשר להקדים את המחלה לתרופה, אי אפשר בגלל שיש חוסר בתרופות לקחת את כל המחלות ולהשים תרופה אחת.
חיים מסינג: אני לא יודע מה קורה במשרד המשפטים, אני לא יודע מה קורה מבחינת עומס תיקים או לא עומס תיקים, צריכים להתייחס לסוגיה הזאת של עונשי מינימום כמתבקש.
חיים מסינג: בלי הרתעה ובלי עונשי מינימום, אנחנו לא נצעד יותר קדימה.
חיים מסינג: אני ברשותך, אדוני היו"ר, הייתי מבקש אם אפשר לתת לרחל להגיד משהו, בקצרה את המחקר הזה.
רחל המבורגר: אני באמת חושבת שהמחקר מצוטט גם כן בדפים שקיבלתם, אבל המחקר כל כולו נמצא במרכז המידע.
רחל המבורגר: קודם כל בלי שום קשר לעבודת הוועדה כאן, אנחנו החלטנו לבדוק כמה אנשים מגיעים לחדרי מיון עקב שימוש באקסטזי ולא בסם אחר.
רחל המבורגר: כלומר, הגיעו לחדרי מיון, לנסות לזהות אותם ולראות למה הם הגיעו.
רחל המבורגר: למה עשינו את זה?
רחל המבורגר: כי מחקר קודם של בדיקה של אנשים שמגיעים לחדרי מיון, הראה לנו שהצוות לא יודע אפילו לזהות נפגעי סמים, לכן החלטנו להתמקד בנושא הזה, ואז אמרנו נתחיל לנסות סם, סם.
רחל המבורגר: ולקחנו את האקסטזי, כי היו חילוקי דעות, האם באמת נפגעים, לא נפגעים.
רחל המבורגר: המחקר נערך על 15 חדרי מיון, לא פסיכיאטרים בהכרח בכל רחבי הארץ והממצאים היום שאכן הצוות בחדר מיון, לא יודע לזהות או לא יודע לגלות עד שלא מחדדים לו את החושים.
רחל המבורגר: זאת אומרת, מייד הבנו שצריכה להיות הכשרה מסוימת במשרד הבריאות בנושא הזה, הממצאים שמתקשרים לנושא שלנו היום הם קשים.
רחל המבורגר: מכיוון שמתוך הממצאים יוצא שהגיל הממוצע של אלה שהגיעו לחדרי המיון בגלל שימוש באקסטזי, היה בין 15 ל-20.
רחל המבורגר: למעלה מ-50% צרכו בסך הכול בין חצי לחמישה כדורים, הרוב צורכים בין חצי לשלושה כדורים, אחר כך ארבעה כדורים עד חמישה כדורים.
רחל המבורגר: המיעוט צורך הרבה כדורים.
רחל המבורגר: זאת אומרת שהפגיעה שבגללה מגיעים עם נזקים חמורים מאוד לחדר מיון היא ממש של מעט כדורים ואם ההחלטה של הבחנה בין סוחר למשתמש, תתפרש על ידי הנוער, אולי מעט כדורים לא מזיקים, אם זה הפרוש, אז הממצאים של המחקר הזה מדברים על, אי אפשר להתעלם מהנושא הזה.
רחל המבורגר: יותר מזה, 60% מהנפגעים השתמשו בפעם הראשונה, זאת אומרת לא צריך להשתמש הרבה פעמים, יש לפעמים טענה שרק בצריכה מוגברת, רק במינונים גדולים, רק אחרי הרבה מאוד שימוש, מתחילה להיות פגיעה חמורה.
רחל המבורגר: מה מיוחד באקסטזי, שאי אפשר לדעת מתי הוא יפגע בך, חצי כדור יכול לפגוע באדם אחד ועשרה כדורים באדם אחר, אין כלל שבין מינון לכמות.
רחל המבורגר: יכול אדם אחד להשתמש בעשרה כדורים ויהיה אדם אחר שייקח חצי כדור.
רחל המבורגר: על פי רוב הבעיות הן בעיות של שימוש במסיבות, ריקוד, תוך כדי מאמץ, מכיוון שהחומר הוא חומר ממריץ.
רחל המבורגר: הדבר הראשון שקורה הוא שמזיעים והגוף מתייבש, הטמפרטורה של הגוף עולה למעלה מ-42 מעלות, איך הגוף יווסת את העלייה הנוראית הזאת בטמפרטורה, הם יתחילו לשתות, הם מתחילים לשתות והם לא יודעים איך לשתות כי אז הם גורמים לעצמם לבצקת בריאות ובמוח, מכיוון שההורמון שמפקח על ההפרשה של נוזלים, גם הוא השתבש בגלל נטילת האקטסזי.
רחל המבורגר: כך שיש כאן בעיה שגם שהם רוצים לקרר את עצמם, ואנחנו יודעים שהם רוצים לקרר את עצמם, הם לא יודעים איך לעשות את זה והם יכולים למות או להיפגע כתוצאה מבצקת שהם גורמים לעצמם באברים חיוניים כמו מוח וכלי דם ואברים אחרים כמו ריאות.
רחל המבורגר: בעיות של שבץ מוחי, כל אלה מדווחים, יש עוד הרבה מאוד תופעות.
רחל המבורגר: מה שרציתי לומר הוא, קצת נתונים, אנחנו עד עכשיו מהמחקרים שעשינו ראינו שבקרב התלמידים, כ-3%, בערך עד 20 אלף תלמידים דיווחו על שימוש באקסטזי, זאת אומרת שהמספר מוגבל.
רחל המבורגר: אם אנחנו נתחיל לפרסם שאפשר להחזיק ולא להיענש עם חמישה כדורים, אני בטוחה שנעלה למספרים גבוהים יותר, זה בארץ.
רחל המבורגר: לגבי ילדים חוסים למשל, מה שאמרתי 3% קופץ ל-36%, אבל ילדים שהם בסיכון גבוה, אצלם השימוש באקסטזי הוא כמו מים כמעט, 33% מהם משתמשים באקסטזי מהתלמידים.
רחל המבורגר: אלה נתונים שיכולים לתת לנו את גודל הבעיה, זאת אומרת גם בציבור הכללי משתמשים באקסטזי, אל אחת כמה וכמה בציבור של נוער בסיכון גבוה שבכלל לא שם לעצמו גבולות.
ניסן סלומינסקי: יש קורלציה בין מצוקות כלכליות, אישיות ובין הנטילה אני מבין?
רחל המבורגר: לא, זה נסיבות.
רחל המבורגר: ברגע שילדים לא נמצאים במסגרת של בית, של משפחה והם מרבים לבלות בינם לבין עצמם, יש להם סיבה טובה.
רחל המבורגר: הסיבה שהם לא בבית, שאין להם פיקוח.
רחל המבורגר: שמדובר למשל בסטודנטים שאנחנו יודעים שהם משתמשים בסמים בכלל יותר מאוכלוסיה רגילה, בשנה האחרונה דיווחו 3% מהסטודנטים.
רחל המבורגר: זה כדי להבין מה גודל הבעיה בארץ ולהתייחס אליה, זאת אומרת אנחנו לא צריכים להגדיל את הבעיה, דווקא בנושא האקסטזי הנתונים האלה, הם נתונים יחסית לשימוש בחומרים אחרים.
רחל המבורגר: על מה דווח שהגיעו לחדרי המיון, אני יכול לדבר, וזה לא על הפרעה אחת, אדם מדווח בדרך כלל על חמש הפרעות ויותר מהרשימה הבאה: עליה בחום הגוף, טשטוש ראיה, עילפון, הפרעות קצב, אירועים מוחיים, חולשה כללית, התייבשות, התעלפות.
רחל המבורגר: ברמה הפסיכולוגית שאלה נזקים לעיתים הם גם לא הפיכים, דווח באותם חדרי מיון על חרדות, על הפרעות קוטביות, על חילופים במצבי רוח, על הפרעות פסיכוטיות, לא חסרות בעיות.
רחל המבורגר: זאת אומרת, ברגע שילד מגיע לחדר מיון ומדווח על זה, בדרך כלל רובם בורחים אחר כך מחדר המיון, כי הם לא רוצים להיות מחויבים, נותנים להם עזרה ראשונים ואי אפשר לעקוב אחרים, כי בדרך כלל ברגע שלא מדווחים עליהם, הם בורחים.
רחל המבורגר: המספרים שאנחנו קיבלנו הם 52% שהגיעו בחמישה חודשים שנערך המחקר הזה, שעשו אנליזה, הגיעו למסקנה שבערך 220 בשנה שזה תואם את המספרים בהתאמה לגודל האוכלוסייה ועוד פעם זה בגלל שהשימוש באקסטזי לא מאוד נפוץ, הוא נפוץ במסיבות, אבל מספיק שנאמר משהו והוא יהיה נפוץ יותר.
יחיאל חזן: תודה רבה לדוקטור רחל, אני רוצה לשמוע גם את מי שביום חמישי, לא רק שאיבדה את הבת, אירית, אימא שאיבדה את ביתה, קודם כל תודה רבה על כך שנתתם את האפשרות גם כן לשמוע ממקור ראשון את הצד שלכם.
אירית פרנקל: יושב כאן לא אדם אחד, אלא יושבת ועדה מלאה ואני מקווה שלאורך הזמן.
אירית פרנקל: אני חושבת שהגיע הזמן, נטע הייתה בת 22.5, היא לא הייתה בת 16 ולא בת 15, היא באה מבית שהיית מגדיר אותו בית תקני.
אירית פרנקל: אני מורה לביולוגיה, בעלי ז"ל היה המנהל המדעי של מכון וולקאני.
אירית פרנקל: אם אתם מחפשים מאפיינים אחרים, אולי בית עם יחסים לא טובים, לא ילך.
אירית פרנקל: אף אחד מהאינדיקציות שאתם אומרים ששם זה קורה לא מתאימות, מכאן שזה קורה היום בכל בית, כל מי שיושב כאן יש לו ילדים שחשופים באותה מידה כמוני, הוא יכול להיות דתי או לא דתי, הוא יכול להיות יהודי או ערבי, כולם חשופים.
אירית פרנקל: נטע הלכה למסיבה, מובלת על ידי אותה חברה מופלאה שגם סגרה את פסטיבל ערד הזכור לשמצה.
אירית פרנקל: 5000 איש, אמבולנס אחד שנמצא במקום, אין דרישה ליותר, נטע לקחה כדור אחד, היא הייתה עם איזה ידיד, היא אמרה שהכדור לא השפיע עליה, היא לקחה עוד שני כדורים.
אירית פרנקל: היא קלטה שניים, נטע הייתה בחורה מקסימה, אחד היא קיבלה מתנה מסוחר הסמים, הכדור השלישי הרג אותה.
אירית פרנקל: נטע לא אובחנה בזמן, אנשים שנמצאו תחת השפעת סם, פשוט לא מאבחנים שהם בצרה, בין שאר הדברים שקורים להם והיכולת לשפוט בצורה בהירה וברורה מה קורה להם.
אירית פרנקל: מי שהיה איתה הוא היה על קצת גראס ולכן כשהיא התמוטטה במים והוציאו אותה מהמים, הוא לא נתן לא לטבוע, הוא השכיב אותה על ידו ונתן לה פשוט לגסוס.
אירית פרנקל: אני לא אומרת שהוא היה בנאדם רע, אלא שיכולת השיפוט שלו הייתה מוגבלת בהחלט.
אירית פרנקל: מי שבסוף ניגש למקום וראה שמשהו גרוע קורה זה בחורה בת שלושים שאמרה לי שהיא משתמשת בסמים מגיל 15, אבל במקרה באותה מסיבה היא החליטה שהמוסיקה לא מתאימה לה.
אירית פרנקל: אחרי שהזעיקו אמבולנס, הגיע אמבולנס, מי שיושב באמבולנס הזה זה מישהי בוודאי לא מומחית לנושא הסמים והאלכוהול, הוא בדרך עצר קצת, עשה בדיקה, הייתה איזה בעיה לאיזה מכונית, העבירו אותה לאמבולנס אחר.
אירית פרנקל: נטע הגיעה במצב של מוות מוחי לבית החולים.
אירית פרנקל: מאותו היום אני לא הייתי בארץ באותו הזמן, הייתי בחו"ל, אחיה לא היה בארץ, הוא היה בירח דבש.
אירית פרנקל: אני חזרתי, אני עוד הספקתי לראות את השאריות של הבת שלי, לקחו אותה לבית החולים, שהיא נפטרה ביקשתי שיצלמו אותה, ידעתי שאני אשתמש בזה ואני עושה בזה שימוש מהיום הראשון.
אירית פרנקל: אחת הסיבות היא שאין כמעט אנשים כמוני, זאת אומרת שהמסקנה של הרבה מאוד אנשים היא, שבעצם לא נפגעים, מרבית הנפגעים, הם כאילו לא נמצאים, כי הם לא באים להעיד בפניכם ובוודאי לא בפני החברה.
אירית פרנקל: על אחת כמה וכמה, אני לא יודעת מאיזה עדות האנשים שיושבים פה, אבל כולנו פולנים טובים ואצלנו בבית אין דברים כאלה ולכן האנשים שנפגעו כמוני, או שילדיהם נפגעו, מכסים, סוגרים, שלא ידעו, כי אצלנו אין דברים כאלה.
אירית פרנקל: לכן פניתי גם אליך ואמרתי ליושב ראש ועד ההורים המרכזית, אני רואה שיש כאן
אירית פרנקל: גם נציגי מועצת תלמידים, שאני חושבת שאנחנו לא פועלים מספיק, אני גם חושבת שאנחנו לא פועלים במשותף ומכל הכיוונים.
אירית פרנקל: אני מורה במקצוע שלי, דיברתי עם התלמידים שלי בימים האחרונים ושאלתי אותם מה הם מבינים, מה הם קולטים ממה שפורסם בעיתון, וזה כמובן לא סקר מקצועי, ממה שפורסם בעיתון, חמישה כדורים, מה זה אומר לכם?
אירית פרנקל: והמסקנה שהייתה כפולה, אחת זה שכנראה לא יקרה לנו שום דבר נורא אם יתפסו אותנו והדבר השני שהתלמידים אמרו, היה אם יש הקלה לגבי חמישה כדורים, כנראה שזה לא כל כך מסוכן.
אירית פרנקל: מכאן שחמישה כדורים אולי לא מזיק.
אירית פרנקל: אני אומרת חד משמעית, אני מחזקת את הדברים, פשוט לחיים שלי חד משמעית, חצי כדור או כדור, יכול להיות פטאלי, אולי לא, קרוב לודאי שלא.
אירית פרנקל: אבל בנינו מה זה שילדה אחת מתה, מה אכפת לנו, מה אנחנו כחברה, בסדר ילדה פחות, ילדה יותר.
אירית פרנקל: אני אימא שלה אנחנו המשפחה שלה, בשבילנו זה עולם ומלואו, בשבילנו זה לא הבת שלי מתה, זה עשתה בחירה מטופשת ומוטעית, היא שילמה בחיים שלה, זה לא מחיר אולטימטיבי, אבל היא גם בחיים שלי.
אירית פרנקל: החיים שלי לא היו שלה לשלם, אבל זה מה שקרה.
אירית פרנקל: אז אני חושבת שהוועד הזו צריכה להיות איזה מרכז, אבן שואבת, לכל הגופים מסביב ולגייס את כל הכנסת שתחשוב שהדבר הזה באמת חשוב.
אירית פרנקל: להביא כמה שיותר אנשים, זאת ההרגשה שלי, אני גם חושבת שהכיוון שדיברתם על ענישה מרתיעה, אני חושבת שהבחירה בסמים, זה פשע רציונאלי, זה לא מסוג הדברים שאני התחננתי והכנסתי למישהו מכה בפנים כי הוא הרגיז אותי.
אירית פרנקל: זה פשע שמראש אנשים נכנסים לתוכו במחשבה תחילה.
אירית פרנקל: נטע נפתרה בעשירי לאוקטובר 2001, באותו יום שאבא שלה נפתר לפני שלוש שנים.
אירית פרנקל: בשבילי זה אתמול, בשבילי זה תמיד יהיה אתמול, אני סיימתי את חיי באותו יום, אני ממשיכה להתקיים.
אירית פרנקל: אני מאוד מקווה, אני נמצאת פה כדי שלא יהיו עוד אנשים במצב שלי.
יחיאל חזן: יש 52 מקרים בשנה---
רחל המבורגר: לא זה 200 מקרים, 52 אנחנו הצגנו במחקר הזה, אם נדבר על הממוצע של המחקר, יש 200 מקרים שהגיעו לחדרי מיון, שחדרי מיון יזהו אותם.
יחיאל חזן: כמה מקרי מוות יש?
רחל המבורגר: מקרי מוות שידועים כתוצאה משימוש באקסטזי, קשה לאמוד אותם משום שלא תמיד מוצאים את סיבת המוות, רק אם החברים מספרים, כמו במקרה של נטע שזה היה במסיבה, לא תמיד זה מדווח בצורה כזאת וקשה מאוד למצוא עקבות של אקסטזי.
יחיאל חזן: אירית תודה רבה---
אירית פרנקל: במקרה של נטע עשו נתיחה לאחר המוות, אם היא הייתה מגיעה בזמן לבית החולים, אם היו מכריחים אותם להחזיק במקום לא אמבולנס אחד, אלא חמישה או שישה אמבולנסים עם פרמדיקים שמתמחים בנפגעי סמים.
אירית פרנקל: יש לנו בעיה, אני חושבת שאנחנו כחברה מחזיקים את המקל בשני הקצוות, מצד אחד אנחנו משדרים, לא לסמים ומהצד השני בקריצה אנחנו אומרים, אוקיי, כמויות קטנות במסיבות זה לא נורא.
אירית פרנקל: לפחות, אם זה המצב, לפחות נדרוש ממי שעורך את אותם המסיבות שיפריש עוד שקלים מכיסו כדי להבטיח שאותם אנשים לפחות יישארו בחיים.
אירית פרנקל: כי אם אתם שואלים אותי, אני מעדיפה שלא ישתמשו בסמים בכלל, אבל אם מישהו מתנסה לפחות שיישאר בחיים.
אירית פרנקל: אולי עוד דבר אחד להבהרה, אני אומרת במקרה הזה, נטע במשך כל חייה התנסתה שלוש פעמים באקסטזי, זאת אומרת זה לא איזה גברת ששוכבת על הכביש עם מזרק תקוע ביד, אלא ידע פקחית שהלכה לבלות, היום זה מוסכמה חברתית.
יחיאל חזן: תודה רבה לאירית על הסיפור, הסיפור הוא טראגי שיכול להיות אצל כל אחד שיושב פה מסביב לשולחן.
יחיאל חזן: אני בעצם רוצה לומר דבר מאוד פשוט, במדינת ישראל של היום כאשר המדיה והתקשורת כל כך מפותחים, אין שום בעיה לכל נער וילד להגיע לכל מסיבה בקצה הארץ, בכל מקום.
יחיאל חזן: בעצם אנחנו רק ברגע שאנחנו יושבים ודנים פה, אנחנו רואים כיצד הפרסום הזה שניתן כיצד לאכוף על הסוחרים, על המסחר, את העונש, בעצם הפרסום הזה נתן את ההקלה בשימוש.
יחיאל חזן: אני חושב שזה דבר חמור ביותר, ישנה, כמו שאמר פה חיים, את הרשות, שהיא בעניי הגוף המקצועי ביותר שמתעסק בתחום הזה של הסמים, יש שם אנשי מקצוע, פשוט אבן מורה לרבים מבני הנוער במדינת ישראל, בכך שיצא פרסום שהוא אולי היה בטובת החקיקה, אולי בטובת האכיפה של הסוחרים.
יחיאל חזן: זה מחייב תיקון, אני רואה שכולך רותחת, כי ככה זה מצטייר, אני מאוד מצטער אבל ככה זה מצטייר בעניי הציבור, בעניי הנוער, בעניי הקורא הפשוט וזה רק בגלל דבר אחד, שלא ניתנה יותר מחשבה כיצד עושים את זה, יש את הרשות, והנה לנו דוגמה קטנה כיצד אף אחד לא רצה לפגוע, אף אחד לא רצה לעשות איזה משהו כדי לפגוע בחברה, אבל זה עובדה.
יחיאל חזן: אני אתן לך את רשות הדיבור---
דפנה בינוול: למרות שחבר הכנסת הרצוג אמר שלא מדובר בהקלה, כל אחד ממשיך ואומר זה הקלה, כשאני אדבר, כבר כולם בטוחים שמדובר בהקלה.
יחיאל חזן: אני אתן לך את רשות הדיבור, רציתי לתת קודם לנציגת משרד החינוך, לגליה, אבל אני אתן לך את רשות הדיבור בבקשה.
דפנה בינוול: הפעם האחרונה שהיה לי הכבוד להתארח בוועדה זו הייתה בדיוק דומה למה שקרה כאן ואני מתארת לעצמי שחבר הכנסת הרצוג זוכר וגם אדון מסינג בוודאי זוכר.
דפנה בינוול: היועץ המשפטי לממשלה לשעבר, אדון אלייקים רובינשטיין, שהיה מהלוחמים הגדולים, נדמה לי שאפילו מהמקימים הגדולים של הרשות.
דפנה בינוול: באו כותרות גדולות בעיתון, היועץ המשפטי אליקים רובינשטיין גרם להקלה רבה בשימוש בסמים.
דפנה בינוול: אנחנו ישבנו וערכנו, הנחיות היועץ המשפטי בעניין שימוש בסמים קלים שזה לא לעניינו היום, תכף אני אסביר ובשינוי שנעשה כאן, ישנה הכבדה ולא הקלה.
דפנה בינוול: אני הסברתי את זה, היום כבר עבר מאז זמן דיי רב, אני מקבלת תיקים רבים מאוד בתפקיד שבו אני נמצאת ואני רואה עד כמה אנחנו הכבדנו בסמים הקלים במירכאות, אני אומרת את זה פשוט לצורך הדיון.
דפנה בינוול: פעם לא הייתה אחידות, היו מקומות שבהם היו מגישים כתבי אישום, מקומות שלא היו מגישים.
דפנה בינוול: המצב שנוצר היה מצב בלתי אפשרי---
יחיאל חזן: תסלחי לי, אבל הפרסום והדרך של הפרשנות, אתם לא פרסמת, אבל הדרך של הפרשנות שהייה, הדבר הקובע הוא מה הציבור חושב ומה הוא קרא.
יחיאל חזן: את יכולה עכשיו לבוא ולהסביר לנו באמת שאתם בסך הכול רציתם להכביד, אבל מבחן התוצאה היה שהציבור יודע שישנה הקלה וזאת הבעיה הקשה.
יצחק הרצוג: זה הרושם שהתקבל מהפרסום וזאת הבעיה הגדולה.
דפנה בינוול: אז קודם כל הדבר הראשון שאמרנו את זה כבר, צדקנו אכן ולא הייתה הקלה.
דפנה בינוול: עכשיו לגבי הפרסום כאן, יש מצב שנקרא החזקה של סמים שהם לשימוש עצמי, החזקה הזאת היא חזקה שבחוק זה משהו טכני לגמרי, אנחנו לא אפשרנו ולא נתנו, אנחנו אומרים את הדבר הבא, כאשר תופסים אדם עם כמות כלשהי של סם וכאשר אנחנו מדברים על אקסטזי, זה נחשב לסם מהסמים הקשים, כתוב היה גם בעיתונות שיש הקלה כמו לגבי אותם סמים שאמרנו שבפעם הראשונה שתופסים אדם כמות קטנטונת בחשיש, מותר שתהיה הזהרה.
דפנה בינוול: לגבי אקסטזי, אין הזהרה, אין שום דבר, אקסטזי נחשב לסם קשה, מייד מעמידים לדין, אין תמיכה בשימוש באקסטזי, זה בכלל לא דומה למה שנאמר בעיתונות.
דפנה בינוול: עכשיו, מה פירוש חזקה לשימוש עצמי?
דפנה בינוול: כאשר תופסים אדם, מעמידים לדין או על שימוש או על החזקה.
דפנה בינוול: אני יכולה להעמיד לדין אדם שתפסתי אצלו חצי כדור בהחזקה שלא לצריכה, למה?
דפנה בינוול: אמרתם שלושה כדורים, זה לא כך, זה תלוי בעובדות, כי אם אני רואה במסיבה שאדם מסר לשימוש חצי כדור, זה כבר לא לשימוש עצמי, אני אעמיד אותו לדין על החזקה שלא לצורכי שימוש עצמי, אין שום ערך לחזקה של השלושה כדורים.
יחיאל חזן: אבל היום אתם עושים הקלה גם למשתמש שהוא בעצם סוחר, אני אסביר לך איך---
ניסן סלומינסקי: רגע, מה זה החזקה הזאת?
דפנה בינוול: אם אדם עם כמות מסוימת עד החזקה שאפשר, ואם אין ראיות בתיק, אפשר להעמיד אותו לדין על שימוש עצמי.
דפנה בינוול: העונש משתנה, העונש בחוק הוא שלוש שנות מאסר, אבל העונש אף פעם לא, אם יסתבר לנו שאותו שימוש עצמי הזה, הוא לא פעם ראשונה או פעם שנייה, בית המשפט מתייחס לכל הספקטרום.
שמאי גולן: בשנים האחרונות מישהו נכנס לבית סוהר על שימוש באקסטזי?
שמאי גולן: תראו לי אחד שנכס לבית סוהר.
דפנה בינוול: שאלת אותי אם אנחנו מגישים כתב אישום, כמשרד המשפטים אנחנו ביחד עם המשטרה בינתיים---
שמאי גולן: יש כתבי אישום על שימוש?
דפנה בינוול: איזו שאלה, בוודאי.
שמאי גולן: יצא מזה משהו?
דפנה בינוול: תראו, התפקיד שלי היו במשרד המשפטים, הייתי שנים רבות ממונה על עניינים פלילים במשרד המשפטים, אני מנהלת את המחלקה לעיכוב הליכים, אני לא יודעת אם אנשים יודעים מה זה, עיכוב הליכים זה כשאנשים מבקשים להפסיק להם את המשפט.