GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חנה אמסלם: היה פורום שבדק וישב עם נשים מכורות, ישב עם נשות מקצוע, רב- מדרגי, נשות מקצוע מטפלות, מרכזים עירוניים, מרכזי יום, מסגרות חוץ ביתיות, כל מה שיש לנו נכון לשנה שעברה, ישבנו איתם ואלה בעיקר הצרכים שעלו מהשטח.
<חנה אמסלם: אני אעביר את המצגת, אני לא רוצה להתעכב עליה.
<חנה אמסלם: המטרות שלנו כתוצאות ביניים זה לשלב אותן בדיור ולשפר את הקשר עם המוסדות.
<חנה אמסלם: יש חוסר אמון בגלל כל חוויות הילדות עם הממסד ואנחנו רוצים להקים איזשהם תיווכים, וולונטריים או לא וולונטריים, כדי לתווך בין הנשים האלו לבין הממסד ולבין המערכות.
<חנה אמסלם: להגביר את הסיוע וטיפול בילדים, מרבית הנשים יש להן ילדים ואנחנו הולכים לאיבוד עם הטיפול המערכתי בהתמכרות וגם בכל מה שקשור בזה, המצב התעסוקתי שלהן, שיפור המצב הרגשי, אני לא אפרט פה.
<חנה אמסלם: חיזוק יכולות קוגניטיביות וחיזוק התנהגויות תומכות, לשם אנחנו רוצים להגיע.
<חנה אמסלם: יש דיון שלם היום לגבי המילה נורמטיבי, מה זה אומר.
<חנה אמסלם: מאיפה שהן מגיעות עד לנורמטיבי, איזשהו ניהול אורח חיים שנכון להן, לא מכור ולא עובר חוק ואימהות תקינה.
<חנה אמסלם: משהו תקין, נורמטיבי, אנחנו כבר לא יודעים איפה לשים את זה.
<חנה אמסלם: חיזוק האמונה בתחושות של מסוגלות אישית, שילוב במעגלים חברתיים שזה משפחה, חברים, שוק העבודה.
<חנה אמסלם: אימהוּת מיטיבה זה באמת פרק חזק מאוד על השולחן, חיזוק יכולות היישום, מיומנויות חיים ושמירה על ניקיון כמובן מחומרים.
<חנה אמסלם: נתונים של 2016 סיימנו לאסוף, אין לנו שינוי גדול מ-2015, אלה השנתיים שהשירות התחיל לאסוף באופן מסודר.
<חנה אמסלם: כ-20%, 19% מסך מטופלי השירות הם נשים.
<חנה אמסלם: ב-2016 סך הכול מטופלים כולל בני נוער, ותיכף אני אגיד לכם למה אני אומרת כולל, כי ככל שאנחנו מוצאים מגזרים מיוחדים האחוז משתנה.
<חנה אמסלם: 17,095 מטופלים היו בשירות לטיפול בהתמכרויות ב-2016, מתוכם 14,412 גברים, 2,683 נשים.
<חנה אמסלם: לא הגיוני בעליל, ברור שיש הרבה יותר מכורות.
<חנה אמסלם: כשאני מוציאה את הנוער, תראו מה קורה.
<חנה אמסלם: אם אני מוציאה את בני ובנות הנוער, אז יש 83% צעירים צעירות ובגירים, כלומר אלה צעירים וצעירות ובגירים, כי היום זה מחולק לבני נוער, צעירים ובגירים, אלה כבר שלושה טווחי גיל.
תמר זנדברג: כלומר בקרב המבוגרים אחוז הנשים יורד.
<חנה אמסלם: אם אני מוציאה את המגזר הערבי, אחד הדברים המדהימים שיצא לנו מהנתונים של 2016 שאנחנו חייבים לחפש לנו נתיבי איתור של הנשים המכורות במגזר הערבי.
<חנה אמסלם: 4%.
<חנה אמסלם: אם אני מפלחת רק את המגזר הערבי מתוך אוכלוסיית המטופלים המכורים, במגזר הערבי רק 4% נשים, אבל אם אני מוציאה אותם מהסך הכול אנחנו קצת עולים.
<חנה אמסלם: 20% נשים מטופלות, זה מה שיש לנו ב-2016.
<חנה אמסלם: ברמת הארגון, מטרת העל שלנו זה להתאים את מספר המטופלות למכורות.
<חנה אמסלם: זה לא להגדיל את מספר המטופלות אלא אנחנו רוצים לנסות כמה שיותר להתאים, אבל מה זה אומר?
<חנה אמסלם: אנחנו צריכים - - -
תמר זנדברג: יש לכם הערכה של מספר המכורות?
תמר זנדברג: בעצם איך אפשר לדעת אם זה למעט - - -
<חנה אמסלם: אי אפשר לדעת, אני יכולה לדעת רק מטופלות.
תמר זנדברג: יש סיבה להניח שזה פחות מ-50%, מהספרות שמוכרת לכם, מהשטח?
<חנה אמסלם: אתן יודעות להגיד מהשטח?
<חנה אמסלם: אתן יכולות להגיד קצת יותר?
<רונית גרינברג ויזל: אנחנו לא יודעים.
<רונית גרינברג ויזל: תראו, פעם כן היה פער בין - - -
תמר זנדברג: שם ותפקיד לפרוטוקול, בבקשה.
<רונית גרינברג ויזל: רונית גרינברג ויזל, מרכזת נושאי התמכרויות בעיריית תל אביב.
תמר זנדברג: את עובדת במחלקה של יואב?
<רונית גרינברג ויזל: בַּמַטֶה, כן.
<רונית גרינברג ויזל: פעם כן הייתה שונות, אנחנו יודעים את זה, גם בקרב העבריינות וגם בנוגע לשימוש בסמים, נשים היו פחות מעורבות.
<רונית גרינברג ויזל: דברים משתנים.
<רונית גרינברג ויזל: בעבר אנחנו כן מכירים מספרים יותר נמוכים בקרב נשים, כרגע אנחנו לא יכולים באמת לדעת כמה נשים - - -
<חנה אמסלם: בדיוק, אנחנו יכולות לספור את מי שמתדפקת על הדלת או את מי שהצלחנו להשיג אותה, אבל מי שלא, אין איך לדעת את זה.
תמר זנדברג: בדברים האלה יש הרבה פעמים ספרות מהעולם, יש כל מיני.
תמר זנדברג: בדיון הקודם, שבאמת היה כאן גם ספרות בדיון שהיה טיפה יותר תיאורטי, אמרו לנו שההערכה היום היא בין 30% ל-40%, מה שידוע מכל מיני בדיקות, והדיווח היה שגם זה ככל הנראה איזושהי הערכת חסר, כי השאלה היא מה זה התמכרות וזה דיווח עצמי, כי נשים, ההתמכרות שלהן היא יותר לחומרים שהם חוקיים, אז קשה יותר לאתר, וכל מיני דברים כאלה.
<חנה אמסלם: יש עלייה, יש צמצום בפערים, אני לא יכולה להגיד מספרים מדויקים.
<חנה אמסלם: אבל ברור שככל שנגיע ליותר מכורות אנחנו רוצים להתאים את הטיפול לכמה שיותר.
<חנה אמסלם: מדיניות ברורה, הגדרת מדיניות, היא נכתבה, היא נכתבת.
<חנה אמסלם: ב-2012 נכתבו תע"ס, תקנות העבודה הסוציאלית, שמאוד רלבנטיות גם להיום, שזה שונה במעט מן הטיפול בגברים מכורים.
<חנה אמסלם: למשל, נכון להיום, שנתיים זה תהליך טיפול לגבר מכור, מ-2012 זה ארבע שנים לנשים, כי ברור שכל נושא החיזור והאיתור ולקבל אותה שוב והיא נושרת והילדים, לוקח פרק זמן ארוך יותר, אז יש מדיניות ברורה לטיפול שונה, ייעודי ואחר בנשים.
תמר זנדברג: רגע, יש מדיניות כתובה?
תמר זנדברג: באיזו צורה?
<חנה אמסלם: זה נכתב, יש את תקנות העבודה הסוציאלית, באינטרנט זה קיים, יש פרק לנושא לטיפול בנשים.
<חנה אמסלם: שמה הוא מוגדר.
תמר זנדברג: זהו נייר מדיניות של המשרד לצורך העניין.
<חנה אמסלם: הטמעת המדיניות, אותו מודל שהגשנו אז לוועדה, סיימנו את היום השלישי של הטמעת הימים האלה ב-5 ביולי, החודש.
<חנה אמסלם: עשינו שלושה ימים כאלה מרוכזים, אחד במחוז דרום, מחוז תל אביב מרכז ומחוז צפון, של הטמעת אותו מסמך מודל, מה יש, מה אנחנו הולכים לעשות ואיך אנחנו יוצאים לדרך, כשברור שכל הפיקוח של השירות להתמכרויות יורד לשטח וביקורי הפיקוח אחת לחודש שהוא עושה, סדר גודל, ברשויות ובמסגרות, הוא בודק מה נעשה עם נשים על פי המודל המחודש.
<חנה אמסלם: את זה כבר עשינו, ב-5 ביולי היה יום ההטמעה האחרון.
מירב בן ארי: תגידי, כיום, אם את מוצאת את האישה המכורה, גם עושה תהליך של ריצ'ינג אאוט, זה לא רק אלה שדופקות לך על הדלת?
מירב בן ארי: איפה את מוצאת אותן?
<חנה אמסלם: אחד הדברים שהכנסנו למודל הוא מדריכות ומנטוריות ונשות איתור, שייצאו לטיפות חלב ולמערכות החינוך, לקופות חולים, לבריאות הנפש, לכל המקומות שאנחנו יודעות שהן נמצאות בהם, שהן באות לבקש מענים לצרכים אחרים ולא מדווחות, ולשאול את השאלות הנכונות.
מירב בן ארי: אם מגיעה אישה לטיפת חלב עם התינוק שלה ויש עליה סימנים של התמכרויות, או שהיא מדברת עם האחות, עזבי סימנים, בואי לא נהיה - - -
תמר זנדברג: קודם כל האחות צריכה לדעת לאתר, לדעת להיות קשובה, מה לשאול, מה לזהות.
מירב בן ארי: אז גם האחות.
מירב בן ארי: נגיד שהיא אחות 20 שנה, מישהי שהיא בעניינים והיא רואה - - -
תמר זנדברג: קחי בחשבון שהרבה פעמים ההתמכרות הנשית זה לא התמכרות לסמים במובן - - - אלה לא נשים שמזריקות.
תמר זנדברג: זה יכול להיות תרופות מרשם, זה יכול להיות שתיית אלכוהול מהבית ומהארון, אבל לא תמיד יראו את זה.
מירב בן ארי: אז אני אומרת, נגיד שהיא אומרת לאחות, "יש לי בעיה שאני מכורה לאלכוהול", השאלה היא, אין חובת דיווח, אז איך את תדעי שיש מישהי כזאת?
<חנה אמסלם: יש לנו עבודה של שיתופי פעולה עם משרד הבריאות.
<חנה אמסלם: טיפות חלב שייכות למשרד הבריאות ומערכות בריאות הנפש, שזה משרד הבריאות, אבל גם עם משרדי החינוך ובתי הספר וכל מי שאנחנו צריכים שיידעו - - -
מירב בן ארי: ואז את יכולה, חוקית, לגשת אליה?
מירב בן ארי: אני עסקתי עם קטינים ואם היה משהו אז לא הייתה בעיה כי הייתה לנו חובת דיווח לפקיד סעד, אבל ברגע שזה בן אדם מבוגר, אני יודעת כי הייתי בטיפת חלב וראיתי את השאלון וראיתי, הייתה שם שאלה בסוף, כל מיני דברים שקשורים גם למצוקות רגשיות.
מירב בן ארי: זו פעם ראשונה שאני מילאתי שאלון כזה ואז תהיתי לעצמי, את יודעת, נגיד אותה אישה ממלאה והיא אומרת "יש לי בעיה", איך היא - - -
<חנה אמסלם: היא צריכה לדעת לתת לה פרטים לאן לפנות, לנהל איתה שיחה.
תמר זנדברג: תראי, בסופו של דבר, גם נוער שמופנה, כל הגורמים יעידו, וגם ראינו את זה הרבה בסיורים שלנו, שבסוף הוא צריך לרצות, הוא חייב לרצות.
תמר זנדברג: גם אם הוא הגיע בחלופת מעצר וגם אם הפנו אותו והכל.
תמר זנדברג: במקרה הזה, אישה שלא רוצה לא תדווח.
תמר זנדברג: צריך להיווצר כאן איזשהו מעגל של היזון חוזר, שגם האחות תדע לזהות, שהיא גם תדע לאן להפנות וגם היא תדע שהיא יודעת שהיא שולחת אותה למקום שבו חס וחלילה הילד לא בסכנה, כי היום אנחנו יודעות שזו אחת הבעיות המרכזיות עם נשים והמון המון דברים.
<נורית כהן: זו גם האחריות שלנו ביחידות הטיפוליות, לגשת אל המקומות האלה ולעשות את העבודה השיווקית שלנו.
<חנה אמסלם: שינוי תפיסתי וארגוני זה כמובן תרבות ארגון לומד בנושא.
<חנה אמסלם: ב-2016 הסתיים קורס הכשרה לעובדות סוציאליות לטיפול בנשים, כשהנושא העיקרי זה הטיפול בפוסט טראומה ופוסט טראומה מורכבת, שגם צוות הפיקוח במקביל עבר, כי הפיקוח בסופו של דבר צריך לרדת לשטח ולתת את המענים, לקבל את השאלות מהשטח ולדעת לאן לפנות.
<חנה אמסלם: ב-2018 ייפתח הקורס השני.
<חנה אמסלם: זה אפרופו התקציבים.
<חנה אמסלם: שיפור האיכות זה מובן.
<חנה אמסלם: זה מודל העבודה, מודל העבודה שהוגש לוועדה הזו בשנה שעברה ולשר, שבזכותו קיבלנו את התקציב שפתחתי ואמרתי, הנה החלק הראשון לשאלתך.
<חנה אמסלם: יש מודל שלם איך צריך ומה לעשות וכמה שיותר להגיע לאיתור, יישוג ותחילת טיפול.
מירב בן ארי: סליחה, התקציב, כשאמרת שר, זה שר הרווחה?
עבדאללה אבו מערוף: למה רק אחת מתוך שש?
<חנה אמסלם: זה מה שידוע מהספרות.
מירב בן ארי: היית צריך לראות לפני כן, יש כאלו 18% נשים ו-80 ומשהו גברים.
עבדאללה אבו מערוף: יש לכם סיבות?
מירב בן ארי: הן לא באות.
תמר זנדברג: אני רק אעדכן את חברי הכנסת.
תמר זנדברג: הדיון הזה הוא דיון המשך לדיון שערכנו בהתמכרות הנשית.
תמר זנדברג: בדיון הקודם גילינו, גם מהספרות העולמית הידועה וגם מהשטח, מקצת מה שידוע, מהם מאפייניה של ההתמכרות הנשית ובמה היא שונה מההתמכרות הגברית.
תמר זנדברג: יש הרבה מאוד חסמים בפני גישה לטיפול, בין היתר, חשש, למשל, מפגיעה בקשר עם המשפחה ועם הילדים, ביניהם האישה שהרבה פעמים היא עמוד התווך של הבית והמשפחה והיא דמות טיפולית, גם לילדים וגם למשפחה מסביב.
תמר זנדברג: הרבה פעמים קושי בהגדרה העצמית של מכורה או בבקשת העזרה, בגלל שהחומרים שאישה מתמכרת אליהם הם יותר חומרים חוקיים וחומרים שנמצאים בבית כמו אלכוהול ותרופות ופחות סמים מהרחוב.
תמר זנדברג: פחות עבריינות, זה דבר חיצוני, ויותר פגיעה עצמית, כל מיני דפוסים שגורמים קודם כל לאישה לא בדיוק להפנים או להגדיר את עצמה כאישה שזקוקה, שסובלת מאיזושהי מחלה או בעיה או התמכרות וזקוקה לעזרה, ודבר שני, מסגרות הטיפול לא מותאמות.
תמר זנדברג: למשל, במה שקשור לילדים, למשל מסגרות מעורבות, למרות שהרבה מהנשים הן קרבנות של פגיעה מינית ולכן צריכות מסגרות מופרדות והמון המון בעיות שהצפנו אותן.
תמר זנדברג: גם גורמי המקצוע הציפו אותן.
תמר זנדברג: היום אנחנו בדיון כדי לשמוע איך כל הדברים האלה מתכנסים חזרה ומתחילים לפתח את המסגרות המתאימות יותר.
<חנה אמסלם: אני אגיד דבר אחד, אני לא יודעת אם ממך, רונית, שמעתי, אבל מאחד מאנשי המקצוע שאמר לי, גבר מגיע לטיפול כמכור, כל מערכות התמיכה יעשו הכול, כולל המשפחתיות והחברתיות, כדי לטפל בו.
<חנה אמסלם: אישה מגיעה כאימא, פקידת סעד נכנסת לטיפול ואז היא מפחדת, היא לא רוצה, ייקחו לה את הילדים.
<חנה אמסלם: זה משפט שאומר בגדול את כל ההבדלים למה אישה לא מגיעה לטיפול וגבר כן.
<חנה אמסלם: לשאלתך, מירב, קודם, הדבר הראשון שבנינו במודל העבודה זה כל נושא האיתור, יישוג ותחילת טיפול של אישה, איך מגיעים אליה, איפה מגיעים אליה, איפה צריך ליצור שיתופי פעולה בשביל לגייס אותה, איך לסייע לה ולשכנע אותה שלא ייקחו לה את הילדים אולי ואפשר לגייס ולהכניס אותה לאיזושהי מסגרת, גם אם היא אמבולטורית, בשביל להביא אותה.
<חנה אמסלם: אחד הדברים זה פיתוח תכנית מנטורים, זה לחפש נשים מתנדבות, לא בהכרח מכורות לשעבר שהן מדריכות ועברו קורס הדרכה, אלא גם סטודנטיות שיכולות לעזור במיצוי זכויות ומילוי טפסים, בדברים כאלה שאפשר לקחת יד ביד ולסייע לה בדברים שהיא לבד לא יכולה לעשות או קשה לה להגיע לשם.
<משה פריאל: או נשים של מכורים נקיים.
<חנה אמסלם: זה פרויקט אחר.
<חנה אמסלם: אנחנו כרגע מדברות על המכורות עצמן.
<חנה אמסלם: גם זה ישנו על הפרק, יש לו יום חשיפה ב-17.9, של טיפול בנשות מכורים, אבל בשלב הזה אנחנו מדברים על המכורות עצמן.
<מאירה בסוק: סליחה, את אמרת קודם שנשים מכורות לא מתקבלות למעונות לנשים מוכות?
<חנה אמסלם: עם ילדיהן.
<מאירה בסוק: הן לא מתקבלות.
<מאירה בסוק: איך הם יודעים?
<חנה אמסלם: רק לפני חודש קיבלתי טלפון ברבע לאחת עשרה בלילה על אישה מוכה שיש לה שלושה ילדים, היא ברחוב והיא מכורה לאלכוהול.
<חנה אמסלם: היא עם הילדים.
<מאירה בסוק: המקלט לא קיבל אותה?
<מאירה בסוק: זו הנחיה כללית של כל המעונות?
<חנה אמסלם: מקלט לא יכול להתמודד מקצועית עם הקריז שלה, עם הצורך שלה להתמכר, הוא מטפל באלימות.
<משה פריאל: אני ברשותכם, רציתי קצת - - -
תמר זנדברג: לא עכשיו, היא תסיים את דבריה.
תמר זנדברג: אתה רשום לדיבור ואני אתן לך זכות דיבור.
<חנה אמסלם: קשר עם גורמים שונים בקהילה, איפה למצוא אותם, אני עונה על השאלה הקודמת שוב.
<חנה אמסלם: קשר עם גורמים שונים בקהילה זה כל מה שמניתי קודם.
<חנה אמסלם: השלב השני של המודל זה לב הטיפול, מיקוד וביסוס עבודה טיפולית מותאמת ומוכוונת טראומה.
<חנה אמסלם: כמו שתמר אמרה בהתחלה, מאוד ברור לנו שמרבית הנשים, מרבית מרביתן אם לא מאה אחוז מהן, הן פוסט טראומטיות, פוסט טראומטיות מורכבות, שזו טראומה מתמשכת.
<חנה אמסלם: הקורס הראשון, כמו שאמרתי, עיקרו היה הבנה וטיפול בפוסט טראומה.
<חנה אמסלם: פיתוח תכניות שיקום תעסוקתי ייחודיות לנשים ופיתוח תכנית טיפול והדרכה הורית, כי יש לא מעט אימהות.
<חנה אמסלם: החלק השלישי של המודל הוא מיצוי צרכים סוציאליים, כל פיתוח המאגר, יש לנו במודל טבלאות שלמות של כל, כמה שהצלחנו להגיע, המאגרים של מיצוי זכויות שקיימים, עם לינקים, עם קישורים, שכל עובד בשטח יוכל להקיש.
<חנה אמסלם: זה המודל.
<חנה אמסלם: אם תרצו אני יכולה להביא את החוברות, אני יכולה לשלוח לכם במייל.
<חנה אמסלם: מה אנחנו עומדים לעשות?
<חנה אמסלם: המדיניות, כמו שאמרנו, כתובה.
<חנה אמסלם: שלושה ימי הטמעת המדיניות – סיימנו.
<חנה אמסלם: הכשרה, הסתיימה אחת ב-2016, מתחילה ב-2018 השנייה.
<חנה אמסלם: מה שיש היום, יש מסגרות חוץ ביתיות ייחודיות ייעודיות לנשים בלבד, מופרדות, זה "דרך אריאלה" בחיפה, של עמותת "הדרך".
<חנה אמסלם: בית מיכל ב"מלכישוע".
<חנה אמסלם: זה באותו מתחם, בשונה מ"הדרך", אבל זה - - -
תמר זנדברג: היינו גם כן.
תמר זנדברג: ברטורנו היינו.
<חנה אמסלם: "רוח מדבר"?
מירב בן ארי: אני הייתי.
תמר זנדברג: לא היינו, עדיין לא, אבל נגיע.
<חנה אמסלם: זה באותו מתחם.
<חנה אמסלם: ב"שילוב" הייתם.
תמר זנדברג: ב"שילוב" היינו השבוע.
<חנה אמסלם: ו"בית לחיים", זה באותו מתחם, זה מעורב, אבל יש איזושהי התייחסות - - -
מירב בן ארי: בתוך מתחם "אילנות"?
<חנה אמסלם: לא, מתחם "אילנות" הוא בקרית שלמה.
מירב בן ארי: איפה "בית לחיים"?
תמר זנדברג: "שילוב" זה בתוך אילנות.
<חנה אמסלם: הייתם בקריית שלמה.
<חנה אמסלם: דירות מעבר יש בבאר שבע, אשדוד ותל אביב, תקנו אותי אם בירושלים?
<קריאה: לא
תמר זנדברג: בחיפה אין?
<רונית גרינברג ויזל: אצלנו יש.
<חנה אמסלם: נכון, חדשה.
<חנה אמסלם: יש בתל אביב, נפתחה בחודשים האחרונים.
<חנה אמסלם: כשנכתבה המצגת שהתייחסה למענים הקיימים אז עוד לא היה בתל אביב.
<חנה אמסלם: מרכזי יום, אשדוד, נתניה, באר שבע, זה קיים.
<חנה אמסלם: פעילות ביחידות אמבולטוריות כמובן.
<חנה אמסלם: יש עו"ס שהיא רפרנטית נשים, היא עברה את הקורס או תעבור, מטפלת רק בנשים.
<חנה אמסלם: יש מדריכה חברתית שעברה קורס מדריכות, היא מכורה נקייה מספיק שנים, מכירה את השטח ויש קבוצות לטיפול בנשים בלבד, לא מעורבות.
תמר זנדברג: בחיפה, היינו ב"דרך אריאלה" ואחר כך היינו בדירה של משרד הרווחה.
<חנה אמסלם: לא, לא, הייתם ב"מבט נשי".
<חגי ברוש: לא, היינו ב"אופק נשי".
<חגי ברוש: "אופק נשי" זו המסגרת שעוסקת עם נשים בזנות.
<חנה אמסלם: בפרט ומשפחה.
<חנה אמסלם: יש שם מכורות, אבל של פרט ומשפחה.
<חגי ברוש: "אופק נשי" זה "סלעית" של חיפה.
עבדאללה אבו מערוף: יש לכם נתונים לגבי המשולש וגליל?
תמר זנדברג: היא אמרה קודם שבמגזר הערבי, אם בחברה היהודית פחות מ-20%, אז 4% - - -
<חנה אמסלם: מכלל המטופלים במגזר הערבי 4% נשים בלבד.
<חנה אמסלם: אני אמרתי את זה, בנתונים של 2016 זה זעק, ששם אנחנו צריכים להיכנס.
מירב בן ארי: איך הן יבואו?
<חנה אמסלם: מאוד קשה להן, מאוד קשה להן, לנשים.
<חנה אמסלם: אם נשים, כמו שאמרתי קודם, פוחדות, אז הן פוחדות בכלל מהתגובה בסביבה, רק מהידיעה שהן מכורות ומשתמשות.
<רונית גרינברג ויזל: ההסתרה היא הרבה יותר משמעותית בחברה הערבית.
<חנה אמסלם: זה זעק בנתונים של השנה, שזה מעט מאוד.
<חנה אמסלם: כמו שאמרתי, התכניות ל-2016 הן הטמעה – עשינו, פיתוח מענים: יחידות ייעודיות לנשים.
<חנה אמסלם: התקציב שקיבלנו מיועד לכ-20 יחידות שזה יכלול תקן לעו"ס נשים של 75%, תקן למדריכה 75% וסל שירותים.
<חנה אמסלם: סל שירותים זה אומר פיתוח תכניות, קבוצות, מיצוי זכויות.
<חנה אמסלם: הכסף קיים, רק כמו שאמרתי, אנחנו מחכים לסיום סיפור הקריטריונים.
<חגי ברוש: רק משפט.
<חגי ברוש: אנחנו ביצענו את ההתאמה בהדרכה של מדריכות של נשים.
<חגי ברוש: זאת אומרת יש כבר תכנית, בהתייחס לוועדה שהייתה, לגבי הכשרה של מדריכות.
<חנה אמסלם: לא, זה לא ביחידות נפרדות.
<חנה אמסלם: גם אצלך, למשל, לפעמים אין, נגיד במחוז מרכז יש שם מקום שאין שם יחידה לנשים - - -
תמר זנדברג: חנה, רק שנייה, מה שאת אומרת זה שמהתקציב שלכם, וזה הדבר שאני חושבת שהוא הגיוני ומאוד אפילו חכם מבחינתכם, אתם מקצים למה שאתם מתמחים בו, שזה שני התקנים האלה וסל שירותים.
תמר זנדברג: מה ההשלמה שצריך לעשות כאן וממי?
תמר זנדברג: לצורך העניין, אותן יחידות צריכות מבנה, זה הרשות המקומית?
<חנה אמסלם: כן, קודם כל זה בתוך היחידות הקיימות, שאין להן עו"ס טיפול ייעודי לנשים אבל נתקנן אותן, נתקצב אותן, בשביל שיוכלו לקחת עו"ס ייעודית לנשים, מדריכה לנשים וסל שירותים.
תמר זנדברג: מה לגבי, כמו "דרך אריאלה", יצטרכו פה שלטר או קהילה?
<חנה אמסלם: המקלט, שלטר ייעודי לנשים, המודל כבר כתוב, אנחנו מחכים לאישור סופי ולתקציב שישוחרר.
תמר זנדברג: ואז מה אתם עושים, מכרז?
<חנה אמסלם: מכרז, כן, כי זה אלה זה כבר ספק חיצוני.
תמר זנדברג: איפה בארץ?
<חנה אמסלם: היחידות יופעלו על ידי הרשויות, המקלט והשלטר יופעלו על ידי ספק חיצוני.
<מאירה בסוק: זה יהיה עם ילדים?
<חנה אמסלם: כן, בהתחלה.
<חנה אמסלם: בשלטר כן, כי זה מקלט, לתקופה מסוימת, עד שלושה חודשים ולהעביר הלאה, אז זה יהיה עם הילדים.
<חנה אמסלם: פיתוח קהילה טיפולית עירונית – זה עדיין לא התחיל, אבל זה אחד מהחשיבות.
תמר זנדברג: שזה במודל כמו "דרך אריאלה", למשל, שזה אשפוזית וקהילה?
<חנה אמסלם: לא, זה לא אשפוזית, זה רק קהילה.
<חנה אמסלם: אשפוזית זה משרד הבריאות.
תמר זנדברג: כתוב "כוללת אשפוזית".
<חנה אמסלם: כן, אם נצליח לגייס.
תמר זנדברג: הבנתי, זה האידיאל.
<חנה אמסלם: זה האידיאל.
<חנה אמסלם: יחידת אימהות וילדיהן, כתוב, רשום, זה יחד עם השירות לילד ולנוער של משרד הרווחה.
<חנה אמסלם: גם זה כבר מחכה לאישור סופי.
תמר זנדברג: וגם אתם תצאו למכרז?
<חנה אמסלם: זה ממש כבר באישור סופי ולקראת סגירה.
<חגי ברוש: זה גם אז דיברתי עם השר על זה, נכון?
<חנה אמסלם: זה מה שהולך להיות עם התקציב הקיים שאנחנו, שוב, אנחנו רק מחכים שהוא ישוחרר לנו, כי שני המודלים כבר כתובים.
<חנה אמסלם: ליחידות דרך הרשויות המקומיות אלו יחידות קיימות, אני מניחה שאנחנו נצליח לפחות ב-50% לממש את הרחבת היחידות.
<חנה אמסלם: זהו.
<חנה אמסלם: מה שהצלחנו להגיע עד לפה, זה החוברת, זה ההצגה.
<חנה אמסלם: כבר אז כתבנו את זה, השר הוציא את זה קדימה, "קבלת תקציב ייעודי", קיבלנו, רק שישוחרר לנו.
<חנה אמסלם: זה מה שאנחנו מתכוונים לעשות.
תמר זנדברג: תשמעו, מה אני אגיד לכם, אני חייבת להגיד שלראות כזה תהליך שבאמת קורה, זה באמת, אפילו אני אגיד מרגש.
תמר זנדברג: אני חייבת להגיד כל הכבוד וכמובן שאנחנו נמשיך לעקוב כאן בוועדה, כדי שזה באמת יקרה ואם יש חסמים כאלה ואחרים במהלך הדרך, שאנחנו יכולים לעזור בהם, אז נשמח.
<חנה אמסלם: - - - תהליך הקריטריונים.
<חנה אמסלם: זה הדבר היחיד כרגע.
תמר זנדברג: תיכף נדבר על איפה זה בדיוק תקוע ואם יש איזה בורג שאפשר להבריג.
תמר זנדברג: בואו נשמע גם מהשטח, גם כמה נציגים שרוצים להשמיע, כמובן משרד הבריאות ואחר כך גם את, את בטח מכירה את רוב הדברים אבל גם נסכום ונסכם אותם.
תמר זנדברג: אז תתחילו אתן, גבירותיי, אחרי כן אדוני, משה פריאל, חגי, אם תרצו, שב"ס, אם תרצו, קרן ונסכם.
תמר זנדברג: בבקשה, רק הציגו את עצמכם.
<אילנה קרוצ'י: אני אילנה קרוצ'י, יועצת נשים ארצית ברשות לשיקום האסיר.
<אילנה קרוצ'י: נמצאת פה שרון, שהיא ראש העובדים הסוציאליים בכלא "נווה תרצה", אנחנו עובדות ביחד.
<אילנה קרוצ'י: אני לא הייתי בדיון הקודם ואני מתעדכנת עכשיו.
<אילנה קרוצ'י: אני אתחיל עם בעייתיות בקריטריונים כי אחוז מאוד גבוה מהנשים בעצם נמצא אצלנו, גם מכורות, גם אסירות, גם על קצה הרצף, אחוז גבוה של ערביות.
<אילנה קרוצ'י: אנחנו לא יכולים להפנות אותן ליחידות בגלל הקשחה של הקריטריונים.
תמר זנדברג: מה זאת אומרת, למה?
<אילנה קרוצ'י: יש לנו כ-30% תחלואה כפולה.
תמר זנדברג: בתחלואה כפולה, מה הבעיה?
<חנה אמסלם: זו בעיה בפני עצמה.
<קריאה: את מפנה לרווחה והרווחה לא מקבלת אותן כי זה תחלואה כפולה?
<אילנה קרוצ'י: לא, בואי אני אשים את הבעייתיות על השולחן ואז נראה איך אנחנו מתקדמים.
<אילנה קרוצ'י: יש לנו אחוז לא מבוטל של נשים שלוקחות מתדון.
<אילנה קרוצ'י: חשוב לשים על זה את הדעת כי מדברים פה על מכורות ורוצים להגיע לאחוז - - -
<משה פריאל: שדרך אגב, זה לא ניקיון, כן?
תמר זנדברג: רגע, רגע, אדוני, אתה רשום לדיבור.
<אילנה קרוצ'י: אני דיברתי קודם איתָך, נשאר לנו אחוז מאוד קטן של נשים שעומדות בקריטריונים של היחידות להתמכרויות ואז את הנשים האלו אנחנו מפנות להוסטל, ליחידות שלנו ברחבי הארץ.
תמר זנדברג: למה, בגלל המתדון?
<אילנה קרוצ'י: לא, לא רק המתדון.
תמר זנדברג: מה הפער בקריטריונים בין האישה הסבירה, מה שנקרא, האישה האופיינית שאת רואה, לבין הקריטריונים של המרכזים של משרד הרווחה?
<שרון הרשברג: אני יכולה להגיד משהו?
<אילנה קרוצ'י: כן, אני אשמח אם שרון תדבר כי צריך להבין - - -
<שרון הרשברג: שרון הרשברג, אני ראש תחום עבודה סוציאלית ב"נווה תרצה".
<שרון הרשברג: אם מדברים על נשים בקצה הרצף של הסיכון, אלו הנשים שאילנה מדברת עליהן, אלה הנשים שיוצאות בדרך כלל מ"נווה תרצה" ומגיעות לרשות לשיקום האסיר.
<שרון הרשברג: אם מדברים על יוצאת מן הכלל, אז כל אישה היא יוצאת מהכלל.
<שרון הרשברג: כל אישה כזו היא גם גם וגם, גם תחלואה כפולה, גם אין לה שום מערכת תמיכה בחוץ.
<שרון הרשברג: אם דיברתם פה כשאמרתן קצת מכל דבר, אז כל מה שדיברתן יש שם וכל אישה שיוצאת מהכלא היא עולם בפני עצמו והיא תמיד תיפול בין הכיסאות.
תמר זנדברג: מה הפער?
תמר זנדברג: התחילה חנה, ואנחנו גם מכירות את זה, אנחנו מדברות על נשים שהן במקרים המורכבים, עם ילדים ופגיעה מינית, שכמעט תמיד הן עם פוסט טראומה, כלומר, הרבה מהן ברור לנו שזו תחלואה כפולה, אולי עם עבריינות ולכן הן הגיעו לכלא, אבל זה ידוע, אלו נשים שמשרד הרווחה - - - איפה הן נופלות בכניסה למרכזים?
<אילנה קרוצ'י: התפיסה הטיפולית.
<אילנה קרוצ'י: התפיסה הטיפולית של היחידה לטיפול בהתמכרויות נשענת על שיטות שלקוחות מעבודה מול מכורים גברים והם משתמשים בעיקר בעימות ובתוצאה דרך התנהגות.
<משה פריאל: גבולות ברורים.
<אילנה קרוצ'י: גבולות ברורים.
<קרן גולדמן: ביחידות העירוניות את מדברת, של הרווחה או של הבריאות?
<משה פריאל: זה היה בית מדרש הראשון לטיפול במכורים - - -
<אילנה קרוצ'י: יש פה מבט של הפתעה.
<אילנה קרוצ'י: זה מוזר לי כי אני צמחתי בתוך היחידות - - -
תמר זנדברג: אילנה, אני גם במבט של הפתעה ואני אגיד לך למה.
תמר זנדברג: אילנה, זאת הסיבה שאנחנו עורכות את הדיונים האלה.
תמר זנדברג: אני מנסה להבין מהו השוני שצריך.
<אילנה קרוצ'י: אני רוצה לתת דוגמה.
<אילנה קרוצ'י: חנה, אני חושבת שזה חשוב שנשים את זה על השולחן - - -
תמר זנדברג: בואי תגידי, דוגמה.
<אילנה קרוצ'י: חבל שהוועדה תצא בלי תוצאות.
<אילנה קרוצ'י: שתי נשים שעכשיו הפנינו ליחידה להתמכרויות בבאר שבע, שיש לה גם דירת מעבר וזה דבר נפלא, היינו צריכים לעשות פה מאמץ מאוד גדול, של אישה שהשתחררה באופן וולונטרי, לא דרך תכנית פיקוח, וקיבלו אותה לדירת המעבר ובמרכז יום בבאר שבע והיא נפלה בקריטריונים.
תמר זנדברג: על מה היא נפלה?
<אילנה קרוצ'י: על הגעה בשעות - - -
עבדאללה אבו מערוף: במה היא לא מתאימה?
<אילנה קרוצ'י: תנו לי לדבר רגע, בסדר?
<אילנה קרוצ'י: הגישה של היחידות להתמכרויות עובדת חזק מאוד על גבולות.
<אילנה קרוצ'י: אם אומרים לאישה, "תשמעי, את בגן יבנה ואת צריכה לבוא אלינו בשמונה בבוקר, זה לא משנה שאת נוסעת שלוש שעות, חלק מהעבודה שלך זה להגיע בשמונה".
<משה פריאל: היא לא - - -
תמר זנדברג: רגע, אדוני, אני ממש מבקשת ממך.
<אילנה קרוצ'י: היא לא הגיעה בשמונה, היא הגיעה בעשר עם אימא שלה, הסתובבה שלוש שעות עם קריז מטורף, היא הייתה נקייה כמה ימים, היא הגיעה בעשר במקום בשמונה.
<אילנה קרוצ'י: החזירו אותה חזרה הביתה.
<אילנה קרוצ'י: אמרו לה, "תשמעי, תחזרי הביתה, תגיעי למחרת בשמונה".
<אילנה קרוצ'י: זו דוגמה קטנה.
<אילנה קרוצ'י: אני מכירה את היחידות להתמכרויות, אני צמחתי בתוכן, אני מעריכה את העבודה שלכן, יש שיתופי פעולה ביני לבין היחידות בתל אביב, לא מזמן הפנינו שתי נשים, הן עושות עבודה נפלאה.
<אילנה קרוצ'י: לרגע אני לא מבקרת את העבודה שאתן עושות עם נשים ברגע שנשים כבר בפנים.
<אילנה קרוצ'י: ברגע שהנשים בפנים יש עבודה מסיבית, אינטנסיבית איתה, נותנים לה את כל השירותים שאפשריים ודואגים לרצף טיפולי.
<אילנה קרוצ'י: אז אנחנו לא מדברים על העניין הזה, אנחנו מדברים על אחוז מאוד גבוה של נשים שלא דורך בכלל בתוך היחידות או שנופל בדרך לכניסה לטיפול.
<אילנה קרוצ'י: הנשים האלו הן מורכבות.
<אילנה קרוצ'י: כמו ששרון אומרת, הנשים האלו הן על קצה הרצף, הן נשים עם היסטורית חיים מאוד מאוד מורכבת, נשים שבדרך כלל יש להן הפרעה נפשית או אחרת, לפעמים הן מוגדרות כחולות נפש, נשים שניסו את כל סוגי הסמים ועברו מסמים למתדון לסמים חוקיים או לא חוקיים, נשים שנמצאות בזנות, נשים עברייניות עם עבירות קיצון לפעמים, עם עבירה של גילוי עריות, אני לא צריכה להגיד לכן את התגובה של אשת טיפול ששומעת ממני שהעבירה היא גילוי עריות.
<אילנה קרוצ'י: יש רתיעה מאוד מאוד חזקה בחברה לטפל באישה כזאת ואנחנו גם לא נכניס אותה לתוך יחידה שאין שם עבירה של גילוי עריות.
<אילנה קרוצ'י: אני מדברת ואני בכוונה מציפה פה את מקרי הקיצון, לא כל הנשים שאני אפנה הן נשים עם העבירות האלו, הן אחוז קטן, אבל בכוונה אני שמה את זה על השולחן, כי יש מורכבות בקבלה לטיפול.
<אילנה קרוצ'י: בתוך היחידות, זה לא סוד שעובדים עם האישה קודם כל על גבולות.
<אילנה קרוצ'י: גבול אחד מאוד מאוד חזק זה ניקיון.
<אילנה קרוצ'י: אם האישה מגיעה ליחידה הזה והאק"ג שלה הוא עליות וירידות מבחינת השימוש בסמים, יהיה מאוד קשה להחזיק אותה לאורך זמן.
<אילנה קרוצ'י: אם האק"ג שלה הוא כזה שהיא הולכת לזנות וחוזרת, גם שם תהיה תוצאה סביב השימוש בזנות, כי מגדירים זנות כשימוש ואז היא נופלת.
<רונית גרינברג ויזל: אילנה, גם על פי התע"ס יש חצי שנה שאנחנו עוסקים בכל הנושא של חזרה לשימוש.
<רונית גרינברג ויזל: זה חלק מהטיפול וזה מוגדר בקרב נשים במשך חצי שנה, בקרב הגברים זה שלושה חודשים וזה משהו שנעשה.
<רונית גרינברג ויזל: אנחנו שולחים לגמילה, אנחנו שולחים לאשפוזיות, אנחנו מאפשרים גמילה עצמית - - -
<חנה אמסלם: זה לא שאנחנו לא מקבלים אותה לטיפול כי היא משתמשת.
<רונית גרינברג ויזל: ממש ממש לא - - -
<אילנה קרוצ'י: אלה דברים נהדרים שאתן אומרות, אני מדברת על השטח עצמו, איך זה נראה בשטח.
<חנה אמסלם: אבל אני לא - - -
<רונית גרינברג ויזל: אני מנהלת את היחידות בתל אביב.