GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חנה אמסלם: טיפול יום?
<חגי ברוש: גם טיפול יום וגם אשפוזית.
<חגי ברוש: גם אשפוזים צריך.
<חגי ברוש: אני לא מדבר על אשפוזית, אני מדבר על - - -
תמר זנדברג: אשפוז פסיכיאטרי לתחלואה כפולה.
<חגי ברוש: בתוך מחלקת הנשים של באר יעקב נבנה היום מודל לתחלואה כפולה לנשים ספציפית.
תמר זנדברג: מאוד חשוב.
<חגי ברוש: אנחנו היום מאוד מעורבים, יחד עם פאולה וקרן, יחד עם המחלקה, אנחנו עושים הכול, כל מה שאני לפחות יכול, הקו שלי זה לעבוד עם המשרדים, לא לעבוד נגדם, ואנחנו רצים היום.
<חגי ברוש: מה שרציתי לעדכן את רונית לגבי אשדוד זה שאנחנו או-טו-טו כנראה מייצרים מצב שבו "מאור" יחתמו הסכם עם קופת חולים מאוחדת למתן שירותים בנושא הרפורמה של בריאות הנפש ובאותו רגע שהם יחתמו על ההסכם עם הקופה הם יקבלו ממשרד הבריאות את האישור לפתוח מרפאה.
<חגי ברוש: במרפאה הזו, שהיא מרפאה אמבולטורית, נשים יהיו מטופלות - - - ואני אומר לכם, אני רץ על הנושא הזה של המרפאות האמבולטוריות והדרייב שלי הוא בעיקר הנושא של הנשים, שבאמת יינתן מענה.
<חגי ברוש: לכן לא ברור לי, לדוגמה, למה בתל אביב לא משתמשים במסגרת במרכז הרפואי עם ענת פליישמן, זאת אומרת, שם - - -
<רונית גרינברג ויזל: משתמשים וזה לא מספיק.
<חגי ברוש: זאת אומרת שאתם באים ואומרים שצריך לתגבר שם את השירות, אוקיי, בסדר גמור.
<חגי ברוש: אנחנו באותו אופן פועלים מול לאוניד קרקצ'ב, בירושלים, שהיום הוא לא מקבל עם טופסי 17 מאיזושהי סיבה לא ברורה, ופאולה ואני כבר קבענו פגישה איתו ועם גדי לובין, כדי שיקבל עם טופסי 17 את הנשים שלכם, את כל מי שצריך, לקבל אבחון בנושא תחלואה כפולה, כי הבנתי שהוא גובה כסף, לא יודע, איזשהו מענה כזה מוזר, לא ברור.
<חגי ברוש: אז אנחנו הולכים לשבת לו על הראש ותאמינו לי שאני יודע לעשות את זה כשצריך, כדי שיקבל טופסי 17 ויפתח את השירות הזה לכלל מי שצריך בתחום ההתמכרויות.
<חגי ברוש: גם זה אני מקווה שייתן מענה לנשים.
<חגי ברוש: ואנחנו גם כרגע עם הפנים צפונה.
<חגי ברוש: נפגשים באוגוסט עם שני בתי חולים בחיפה ובטירת הכרמל, כדי לעודד גם אותם לפתוח מרפאות.
<חגי ברוש: היה איזשהו ניסיון של טל, ניסיון מבורך, לכרוך את הנושא של המרפאות לבריאות הנפש לעניין התחלואה הכפולה אבל אני רוצה שתדעו שזה מאוד מאוד בעייתי, תמר, כי קודם כל יש שם עומס מטורף, זאת אומרת הטיפול לא יהיה טיפול זמין, הוא יהיה טיפול עם המון זמן המתנה, אבל גם לא בכל מסגרת כזאת יש את הידע המקצועי.
תמר זנדברג: ברור, המטרה היא בדיוק כמו שאתה אומר, המטרה היא מה שעושה גם ד"ר לב-רן ב"לב השרון" ומה שעושה אביבה בבאר יעקב, המטרה היא כן, שיבואו אנשי מקצוע לתוך בתי החולים ואתה יודע שהעמדה שלי, שאני למדתי מכם, אני באתי בלי ידע, אני למדתי מכם שרפואת התמכרויות צריכה להיות תחום בתוך רפואת בריאות הנפש, כמובן תוך פיתוח ההתמחות בתחום, זה ברור, בלי זה לא עשינו כלום.
תמר זנדברג: ברור שזה המודל והמעורבות שלכם, אני מאוד מאוד רוצה לשבח אותה, גם אל מול הזמנים הפוליטיים שמתרגשים עלינו.
<חגי ברוש: חשוב לי לומר שבבאר שבע יש לנו כבר הסכם גם עם המרכז הרפואי לבריאות הנפש בבאר שבע, פרופ' פרס וקפצן, שהולכת להיפתח שם מרפאה אמבולטורית לתחלואה כפולה, בנוסף למסגרת הגמילתית שהוא מפעיל שם.
<חגי ברוש: הדבר היחידי שמונע את זה, דרך אגב, אני חייב לומר, זה שאני, שצריך להקצות להם קצת כסף, אני באמת לא רוצה להכניס אותם להרפתקה כשאני לא יודע איפה אני נמצא ב-1 לינואר 2018.
<חגי ברוש: אני יכול עכשיו להעביר לו את הכסף למימון של חצי עו"ס וחצי מדריך אבל מה?
<חגי ברוש: הוא ייקח עובד לארבעה-חמישה חודשים ומה יהיה בינואר 18'?
<חגי ברוש: אני באמת לא יודע, יש לנו מחר דיון מאוד מאוד קריטי בוועדת הפנים.
תמר זנדברג: תודה, חגי.
תמר זנדברג: אני רוצה להודות לכולכם.
תמר זנדברג: אני חייבת להגיד שנדירים הדיונים שאנחנו באים כדי לשמוע דברים שמתקדמים.
תמר זנדברג: אתה צודק, אני מאמצת את האבחנה שלך שאולי מתקדמים לאט ושמענו כאן, רצינו גם בעיקר לא רק לשבח ולחלק מדליות, אלא גם לשמוע על אתגרים ועל דברים שזקוקים לעוד שיפור ושמענו וזה ברוח טובה וברוח קונסטרוקטיבית מצד כולם, אני ממש יכולה לאפיין ולאבחן, אבל בכל זאת משהו שזיהינו כבעיה ואנחנו מסמנות כרגע את הכיוון לפתרון.
תמר זנדברג: אני רוצה לשבח גם את משרד הרווחה שלקח על עצמו, על ההערות שנשמעו כאן מהשטח וגם מכיוון הרשות, זו גם הערה חשובה.
תמר זנדברג: אנחנו, כוועדה מכירים מאוד את שיתוף הפעולה בין הרשות ובין משרד הבריאות, אני חושבת שגם משרד הרווחה ובכלל התחום הזה, זה שהוא כזה דו ראשי, בין הבריאות לרווחה, זה משהו שלי לקח זמן להבין אותו ולהתרגל אליו, אני יודעת שזה לא הדבר היחיד, אבל בתחום הזה זה באמת בסוף לטובת המטופלות במקרה הזה שלנו והמטופלים.
תמר זנדברג: זה דבר שצריך להדק בו את שיתופי הפעולה בו.
תמר זנדברג: בסופו של דבר, יש לנו בחוץ שם, נשים, שמאוד מאוד זקוקות, קודם כל להכרה ולהבנה שלנו, כגורמי מדינה, במחלה ובבעיה שלהן וגם, כמו שצוין כאן, כל אחת מהן היא עולם ומלואו, על המורכבות, המשפחתית, הקהילתית, הבריאותית, עם העבר שלה ובאמת אני מרגישה שאנחנו משתתפות כאן באיזשהו מהלך פורץ דרך של להבין את הנשים האלו, כמו שהיה בעבר עם הנושא של הרפואה המגדרית בתחומים אחרים וכמו שהיה בתחומים של הזנות ויש הרבה דברים שקורים ומתקדמים.
תמר זנדברג: אני חושבת שיש לנו פה במה להתגאות בתחילת הדרך הזו שאנחנו מסמנות כאן היום, הגם שהיא כמובן עדיין לא מושלמת, היא עדיין חסרה תקציבית, היא עדיין אולי מבחינה מקצועית צריכה את ה-fine tuning, אבל לי יש תחושה שיש כאן איזה וקטור שמוביל קדימה וצריך להדק אותו יותר.
תמר זנדברג: הוועדה תמיד לרשות הנושא הזה מצד כל הגורמים.
תמר זנדברג: תרגישו חופשי לפנות אלינו וככל שיהיה צריך אנחנו גם נעזור.
תמר זנדברג: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה שהיום מתקיימת כסיור בקהילה הטיפולית 'אילנות'.
תמר זנדברג: זה זמן טוב להודות לכל העוסקים במלאכה, ליושב ראש, שלא נמצא איתנו, ולמנכ"ל, על האירוח ועל ההזמנה.
תמר זנדברג: נמצאת איתנו חברת הכנסת מירב בן ארי, אני תמר זנדברג, יושבת ראש הוועדה, אנחנו באמת מסיירות הרבה ומירב היא סיירית מתמידה ובאמת גם מאוד פעילה בכל תחומי הרווחה והחינוך, אבל ספציפית בתחום שלנו יש לנו שותפות מאוד טובה שכבר היו לה גם כמה הצלחות ועוד כמה דברים בדרך.
תמר זנדברג: אז אנחנו נתחיל מהצגה שלך, אבי, ואנשי המקצוע, מי שבחרתם.
תמר זנדברג: היום הזה מורכב משני חלקים.
תמר זנדברג: פה אנחנו נשמע מכם, וגם יש לנו פרוטוקול, אז כדי להקל על כל הדברים וכל דברי ההצגה ומה שאתם רוצים שנדע באופן כללי, כמובן גם באנו לפה כדי לראות, אחרת היינו יכולים לעשות את זה בכנסת, אז אנחנו כמובן נשמח שנשאיר מספיק זמן כדי לגם לפגוש את המטופלים, שזה דבר שמאוד חשוב לנו תמיד, וגם לראות את העבודה שלכם בשטח.
מירב בן ארי: חשוב כשבאים מטופלים להגיד להם שיש פרוטוקול.
אבי דיכטר: אנחנו עושים את זה בראשי תיבות.
תמר זנדברג: אז אני אגיד את זה, יש איזה סעיף פרוטוקול, שאין לי אותו כרגע, אבל לפי תקנון הכנסת מי שמבקש לחסות את השם נגיד את זה בתחילת דבריו והשם לא יירשם בפרוטוקול, רק הדברים.
תמר זנדברג: אני אומרת את זה בפתח הישיבה ומי שרוצה יגיד את זה בתחילת הדברים.
אבי דיכטר: צהריים טובים, ברוכים הבאים.
אבי דיכטר: שמי אבי ריכטר, אני מנכ"ל העמותה, העמותה נקראת 'בית אור אביבה'.
<יורם יאיר: אמרו לכם ברוכים הבאים?
תמר זנדברג: כן, בדיוק אנחנו עכשיו התחלנו לברך ולהתברך.
אבי דיכטר: התחלתי ואמרתי שאנחנו מקדמים אתכם בברכה ואני שמח על ההיענות להזמנה לביקור.
אבי דיכטר: לפני שאני אציג את העמותה אני אבקש להגיד דברי ברכה.
<יורם יאיר: מה, אתה קובע מה אני אגיד?
<יורם יאיר: יאללה.
אבי דיכטר: אני הולך על דרך החיוב.
<יורם יאיר: הוא יכול להתאים לפוליטיקה, הוא מזמין את הדובר ואומר לו גם מה להגיד.
<יורם יאיר: בסדר.
<יורם יאיר: אז קודם כל אני באמת שמח שהגעתם לכאן ואני פה 20 שנה, מרגע שהשתחררתי, יושב ראש של העמותה הזאת וזו בהחלט תקופת זמן שמאפשרת לי פרספקטיבה ועברתי הרבה מאוד תהליכים פה בעמותה עם שלוש קהילות, עכשיו כבר יותר, אבל גם ב'אילנות', גם ב'הר טוב', יש לנו גם את קהילת שילוב, של תחלואה כפולה, שהייתה ממוקמת בשער מנשה והעברנו אותה לכאן, אתם תדברו על זה אחר כך, זה בהחלט ניסיון מעניין.
<יורם יאיר: יש לנו קהילה נוספת ב'הר טוב', יש לנו גם קהילת 'אביבים' עכשיו.
<יורם יאיר: היה לנו גם במקום שאתם יושבים פה קהילת אימהות, אימהות מסוממות, שבאו לעבור כאן את הטיפול ולפני כארבע שנים משרד הרווחה החליט לסגור את זה, אמרו שיבואו בתוך שנה עם פתרון, שנה וחצי, הם ימצאו את המודל הנכון ומאז אנחנו, לצערי, בלי פתרון לנושא הזה.
<יורם יאיר: זו בעיה כאובה וכל פעם פונים אליי ואין לנו מענה.
<יורם יאיר: זהו, בסך הכול אני רוצה להגיד שאנחנו בשנים האחרונות הגענו לשיתוף פעולה מאוד פורה, הן עם משרד הרווחה והן משרד הבריאות, שהם שני המשרדים שאחראים על הפעילות שלנו מבחינה מקצועית.
<יורם יאיר: מלאכת קודש, הצלת נפשות, ללא שום הגזמה.
<יורם יאיר: זה מה שיש לי להגיד לכם.
<יורם יאיר: חשוב מאוד שתתרשמו, תראו איזה קהילה יפה, זה חשוב.
<יורם יאיר: בהרבה מאוד מאמצים העמותה שומרת את הקהילה הזאת, משקיעים פה הרבה מאוד כדי שהדיירים יקבלו את הטיפול הכי טוב, את האווירה הכי טובה, את התנאים הכי טובים ואני חושב שהתוצאות מדברות בעד עצמן.
<יורם יאיר: את זה באתם לשמוע, אז אני באמת לשמוח שיש לי את ההזדמנות לפגוש אתכם.
<יורם יאיר: התפניתי קצת את עיסוקיי כדי לבוא, עשיתם סבב היכרות?
תמר זנדברג: בדיוק התחלנו.
<יורם יאיר: לא עשיתם?
אבי דיכטר: בדיוק התחלנו ואתה נכנסת.
תמר זנדברג: דברי הפתיחה היו שלך.
<יורם יאיר: טוב.
תמר זנדברג: תודה רבה, תודה שהצטרפת עלינו ותודה על העבודה שאתם עושים.
תמר זנדברג: אבי.
אבי דיכטר: אז אני אחזור על הדברים שלי.
אבי דיכטר: העמותה נקראת 'בית אור אביבה' והיא נקראת על שם גברת שקראו לה אביבה נג'ר ז"ל.
אבי דיכטר: אביבה נג'ר ובעלה, עמיאל, הם אלה שיזמו את הקמת הקהילה הטיפולית הראשונה ב-1987, הקהילה הראשונה הוקמה תחת אל-סם במושב נחם, במטה יהודה, וב-1990, כשהעמותה הוקמה הקהילה הראשונה עברה ממושב נחם, כי המושב הקיא את הקהילה, הוא לא רצה אותה בתוך המושב והיא עברה לאזור התעשייה הר טוב א'.
אבי דיכטר: היום העמותה מפעילה שני מרכזים, מרכז אחד באזור תעשייה הר טוב א', שבו פועלת קהילה טיפולית לגברים מגיל 17 והלאה בהיקף של 48 מיטות והוסטל שיקומי לדרי רחוב והתמכרויות, בהיקף של 36 מיטות.
אבי דיכטר: התכנית של הקהילה היא לשנה בקהילה, הטיפול הוא בתנאי פנימייה, 24/7, עם פיקוח של מדריך בלילה, עם צוות רב מערכתי, רופא, פסיכיאטר, אחים, אחיות, עובדים סוציאליים, קרימינולוגים ומדריכים טיפוליים, שברובם הם בוגרי הקהילה ומטפלים משלימים, תרפיות, חוגים והמנהלות עוד ירחיבו על זה.
אבי דיכטר: המסגרת השנייה שפועלת בהר טוב זה הוסטל דרי רחוב והתמכרויות ל-36 מטופלים למשך שנה, באוריינטציה תעסוקתית.
אבי דיכטר: מדובר על אנשים שעברו טיפול, אבל הם צריכים החזקה ושיקום בעיקר תעסוקתי כלכלי והמיקום של הקהילה בתוך אזור התעשייה וההיכרות רבת השנים שלנו עם המעסיקים מאפשרת לנו את הקשר עם המפעלים ואת ההשמה המיידית לעבודה מותאמת.
אבי דיכטר: לא כל אחד יכול לעשות עבודה רגילה ועל זה תרחיב אולגה, מנהלת הקהילה בהר טוב, את הדברים.
אבי דיכטר: אז אם ב-1987 קמה קהילת 'הר טוב', ב -1989 קמה קהילת 'אילנות' פה.
אבי דיכטר: אני יכול לספר לכם שהיה מאבק על השטח בין גופי ביטחון לגופים אחרים ובסופו של יום הרשות למלחמה בסמים, שהוקמה באותה עת, היא קיבלה את המקום ואנחנו מחזיקים במקום מטעם הרשות, כל עוד המוסד הוא מוסד לשיקום נפגעי סמים.
אבי דיכטר: בין 1993 עד 2012 פעלה פה, וקודם לכן במבנה אחר, יחידת האימהות והילדים.
אבי דיכטר: יחידת האימהות והילדים פעלה במודל שהאמא הגיעה לטיפול בקהילה, הייתה מספר חודשים בקהילה, כשהיא הוכיחה יכולות של אימהות הביאו לה את הילדים מאותם מקומות שהם היו, אם זה משפחת אומנה או כל סידור אחר.
אבי דיכטר: זה פעל במשך הרבה מאוד שנים, היו הרבה סיפורי הצלחה.
אבי דיכטר: זה נסגר כי למשרד הרווחה היו הרבה מאוד דילמות בתוך עצמו, האם זה נכון שיחידה כזאת תעבוד לצד קהילה טיפולית של גברים ובסופו של יום זה נסגר.
אבי דיכטר: אנחנו יודעים שאמור להיות מכרז ב-2018 על המודל של הפעלה של יחידה כזו.
אבי דיכטר: בשנת 2008 פתחנו את התחלואה כפולה, את הקהילה לתחלואה כפולה.
אבי דיכטר: בהתחלה פה בתוך 'אילנות' - - -
<יורם יאיר: לפי דרישה של משרד הבריאות והרווחה ביחד, די בחשש, אבל - - -
אבי דיכטר: החשש שיאיר מדבר עליו הוא בעיקר בדימוי, בדימוי של העמותה, של הקהילה.
אבי דיכטר: ואז במחשבה ראשונה אמרנו שנפעיל את זה בתוך בית חולים לנפגעי נפש, בשער מנשה, ושכרנו מבנים ועד סוף 2012 הפעלנו את זה בתוך שער מנשה.
אבי דיכטר: ואז הגענו לדילמה, סגרנו פה את יחידת האימהות, שפעלה פה במבנים האלה, ושאלנו את עצמנו אם זה נכון להביא את התחלואה הכפולה לפה, שוב, דימוי, תדמית.
אבי דיכטר: אבל גם הדימוי של המטופלים, כשהם היו בתוך שער מנשה, הוא היה דימוי של נפגעי נפש ואמרנו שפה אולי הדימוי שלהם, ליד אנשים בריאים - - - ובסוף החלטנו להעביר את זה לפה.
אבי דיכטר: עם שיקולים נוספים גם.
אבי דיכטר: ב-2012, לבקשת משרד הרווחה, כשנסגר הוסטל 'אביבים' אצל מפעיל אחר אנחנו נענינו לאתגר ופתחנו את הוסטל 'אביבים', שהוא הוסטל דרי רחוב והתמכרויות, 36 מיטות, בתוך קהילת 'הר טוב'.
אבי דיכטר: דיברתי על האוריינטציה התעסוקתית.
אבי דיכטר: מודל ההפעלה של הקהילה הוא מודל של ניהול עצמי של מטופלים, בעצם המטופלים משלבים על פי הוותק שלהם בקהילה ומקבלים תפקידים ובסופו של יום הם קוראים למקום הזה בית והם מנהלים את הבית, כמובן בפיקוח, בפיקוח של מטופלים יותר בוגרים, בפיקוח של בעלי תפקידים בתוך הקהילה, מדריכים ועובדים סוציאליים.
תמר זנדברג: אבל זה עדיין במתכונת של קהילה טיפולית, זה לא הוסטל.
אבי דיכטר: חד משמעית.
תמר זנדברג: כמה זמן שהייה פה של מטופלים?
אבי דיכטר: אז אני אלך על הזמנים.
אבי דיכטר: אם אנחנו מדברים על הקהילות, קהילת 'אילנות' וקהילת 'הר טוב', שהן מאוד דומות, זה עד 12 חודשים בקהילה.
אבי דיכטר: יכול להיות גם טיפול מקוצר וזה אינדיבידואלי ומותאם מטופל, זה גם יכול להיות שמונה-תשעה חודשים וגם לפעמים פחות, ועד שישה חודשים בהוסטלים.
אבי דיכטר: אנחנו מפעילים שני הוסטלים, דירות הוסטל בבית שמש ודירות הוסטל בכפר סבא.
אבי דיכטר: המטופל מסיים פה את שלב הקהילה, שזה שלב ג', והמנהלות ידברו קצת על השלבים.
תמר זנדברג: מה אחוז המעבר מהקהילה להוסטל?
<מירה כהן: בעבר זה היה באופן אוטומטי, כל המטופלים שהיו מסיימים את הטיפול היו עוברים באופן אוטומטי להוסטלים, עם המכרז החדש של 2016 בעצם אנחנו הולכים על חניכה אישית, תכנית אישית לכל מטופל ובעצם כבר בתחילת הטיפול שלו ולאורך כל הדרך אנחנו עושים בקרה ובדיקה ומחליטים מי מהמטופלים ממשיך בהמשך אחר כך להוסטל, מי חוזר אחר כך למקום מגוריו, מי ממשיך לדירות המשך.
<מירה כהן: גם לפי הצרכים שלהם, גם על פי הרצונות שלהם וגם על פי המקום שיש לנו.
<מירה כהן: כמות המכסות של ההוסטל הצטמצמה באופן משמעותי ואנחנו צריכים לקחת את זה בחשבון.
אבי דיכטר: בדיוק, אני אחדד.
אבי דיכטר: כמות המיטות שאנחנו יכולנו לזכות בה, לא כי אנחנו לא היינו טובים, אלא כמות המיטות שהוקצתה לקהילה של 48 מטופלים היא שבעה מטופלים בהוסטל, בעבר זה היה 14.
אבי דיכטר: זאת אומרת היום, כתוצאה מהקצאה של מכסות קהילה מול הוסטל, לא כל מטופל שמסיים את הקהילה יילך להוסטל, או שהוא יילך לתקופה יותר מקוצרת.
תמר זנדברג: לאיזה תקופה?
אבי דיכטר: של שלושה חודשים ולא שישה חודשים.
תמר זנדברג: כם כאנשי מקצוע, בהיבט הטיפולי, זה פגיעה משמעותית?
<אולגה בן אדיבה-חדד: משמעותית ביותר.
<אולגה בן אדיבה-חדד: אנחנו ראינו בהוסטל שלב המשך של הקהילה לכל דבר, כלומר ממש חלק אינטגרלי של הטיפול.
אבי דיכטר: אולגה היא מנהלת קהילת 'הר טוב'.
תמר זנדברג: ההוסטל, מבחינת תקצוב, העמותה מפעילה את ההוסטל?
אבי דיכטר: התקצוב הוא שונה.
תמר זנדברג: אבל העמותה היא מפעילה את ההוסטל לכל דבר?
אבי דיכטר: העמותה מפעילה את כל המסגרות, את שני המרכזים ואת ההוסטלים ובכל מרכז יש מנהלת מקצועית שהיא מפעילה את המרכז שלה.
מירב בן ארי: ומי שותף שלכם מהמדינה, רווחה, בריאות?
אבי דיכטר: זה פונקציה של הרישיון, הרישיון שלנו פה הוא רישיון משולב, אז הרגולטור שלנו זה רווחה-בריאות, כשהכסף מתוקצב פה רק רווחה, מי שמשלם לנו זה רק רווחה.
אבי דיכטר: ב'הר טוב' הרישיון הוא רישיון סוציאלי, הרגולטור שלנו הוא רק רווחה ושם מי שמשלם זה רווחה.
מירב בן ארי: אז מה משרד הבריאות?
מירב בן ארי: לא הבנתי.
מירב בן ארי: אמרת שיש לך פה שני רגולטורים, אז מה הוא נותן?
אבי דיכטר: הוא עושה פיקוח.
אבי דיכטר: בגלל שיש לי פה רישיון משולב, שהוא מאפשר לי לעשות גם גמילה פיזית - - -
מירב בן ארי: יש כאן אשפוזית?
אבי דיכטר: לא, יש לי רישיון, אבל אני לא מפעיל אשפוזית כי לא זכיתי.
תמר זנדברג: ומאיפה המטופלים מגיעים לפה?
אבי דיכטר: המטופלים מגיעים מכמה מקורות, שירות מבחן, אשפוזיות, כשאנחנו עושים הרבה מאוד ריצ'ינג אאוט באשפוזיות.
אבי דיכטר: בגלל שלנו אין אשפוזית אנחנו יוצאים החוצה, חילקנו את האשפוזיות בין שתי הקהילות.
מירב בן ארי: למה לא תפתח אשפוזית פה?
אבי דיכטר: תראי, אני יכול לפתוח אשפוזית פרטית - - -
מירב בן ארי: לא, לגמילה.
אבי דיכטר: יש מכרזים של משרד הבריאות ולמרות שאתם תשמעו, אם תשאלו את משרד הבריאות, מה חוות הדעת עלינו - - -
מירב בן ארי: כן, אבל מה הקטע?
מירב בן ארי: הוא כבר פה.
מירב בן ארי: אז מה, אתה צריך ללכת ל - - -
תמר זנדברג: מי כאן ממשרד הבריאות?
<מוטי שומשקביץ: יש מכרזים והם לא זכו במכרז.
<מוטי שומשקביץ: הם לא זכו ובמכרז הבא הם יכולים כמובן לגשת.
תמר זנדברג: לא, אבל מבחינתכם, מבחינת השירות להתמכרויות, זה שיש אשפוזית - - -
<מוטי שומשקביץ: הרצף הטיפולי הוא מאוד מאוד חשוב.
<מוטי שומשקביץ: בצפון, לדוגמה, יש לנו קהילה שממוקמת שם אשפוזית, ב'הדרך', וזו שאלה.
<מוטי שומשקביץ: אנחנו חושבים שכן המשכיות היא מאוד מאוד חשובה כאן, אבל בכל מקרה ניגשו כמה זוכים והקהילה האשפוזית שהוקמה הוקמה ב'הדרך'.
<מוטי שומשקביץ: יש שם גם - - -
תמר זנדברג: אבל מה הקשר?
תמר זנדברג: מדינת ישראל היא גדולה.
תמר זנדברג: כמה אשפוזיות יש בסך הכול במדינה?
<מוטי שומשקביץ: יש אשפוזית אשדוד, אשפוזית לאלכוהול בראשון לציון ואשפוזית ב'הדרך'.
<מוטי שומשקביץ: רטורנו זה לנשים, ובמלכישוע זה - - -
תמר זנדברג: במלכישוע, לצעירים, גם אשפוזית.
<יורם יאיר: בואו נפריד רגע בין המכרז, זה עניין של מדיניות.
<יורם יאיר: ברגע שיכירו ברצף הטיפולי ויגידו שכדי לפתוח אשפוזית צריך קהילה שממשיכה, שקולטת את החבר'ה אחרי השלושה שבועות בדרך כלל של האשפוזית, הם אוטומטית עוברים לקהילה, האשפוזית יכולה להיות בתחומי הקהילה או צמודה לקהילה.
<יורם יאיר: אם זו תהיה המדיניות אז כאלה שיש אשפוזית תלושה לא יוכלו לגשת למכרז.
<יורם יאיר: אבל זה היה מסורתית ככה - - -
<מוטי שומשקביץ: הרישיון שלנו מקנה להם זכות גם לעשות גמילה פיזית ככה.
אבי דיכטר: באשר לשאלה, ואני רוצה לענות, אני רוצה לתקן משהו, קודם כל שיתוף הפעולה והיחסים שלנו עם משרדי הממשלה, רווחה-בריאות, הם מצוינים.
<יורם יאיר: אל תפחד.
אבי דיכטר: רגע, אמרת פוליטיקאי, אני לומד.
אבי דיכטר: ועדיין יש לנו ביקורת ואני אומר אותה.
אבי דיכטר: כאשר מוציאים מכרז לאשפוזית ומתכוונים לרצף טיפולי צריך לתת את הפרמטר ואת הניקוד המתאים למציע שיש לו קהילה טיפולית בצדו.
אבי דיכטר: אם אומרים ולא עושים אז זה לא ועד היום אמרו, אבל לא היה לזה ניקוד.
אבי דיכטר: זה אחת.
אבי דיכטר: שתיים, לי יש שתי קהילות טיפוליות, לא אחת, יש לי 96 מיטות קהילה וזה היה צריך לתת לי פרמטר וציון לכל מה שרוצים והייתה צריכה להיות פה אשפוזית, אבל אין.
אבי דיכטר: זה סימן קריאה.
אבי דיכטר: עכשיו, יש אשפוזיות שהן לצד קהילות והן משמרות את המטופלים לתוך הקהילה ויש אשפוזיות שהן אשפוזיות ללא קהילה והן פתוחות ולשם אני עושה ריצ'ינג אאוט ואני שולח את רכזת הטיפול של קהילת 'אילנות' בכל שבוע לצפון ואת רכזת הטיפול של קהילת 'הר טוב' לאשפוזיות בראשון לציון ובאשדוד ואני עושה שירות מוניות ואני מעביר את המטופלים מדלת לדלת וכל מה שאני יכול כדי להיות מלא.
אבי דיכטר: האם זה נכון?
תמר זנדברג: אוקיי, זו נקודה אחת.
<מירה כהן: צריך להגיד שמטופלים נוספים מגיעים ממקומות אחרים, שהם תחלואה כפולה, פחות מגיעים לאשפוזית באר שבע שזה לתחלואה כפולה, או מבתי חולים, שזה - - -
תמר זנדברג: הטיפול בתחלואה כפולה פה הוא טיפול נפרד?
אבי דיכטר: נפרד.
אבי דיכטר: כל מסגרת שדיברנו עליה, בתוך הר טוב יש מרכז, יש שתי מסגרות, שני צוותים, סדר יום נפרד, מתקנים נפרדים, תכנית נפרדת.
אבי דיכטר: אותו דבר ב'אילנות', יש 'אילנות', הקהילה למטה, קהילת שילוב, התחלואה הכפולה פה למעלה, מבנים נפרדים, סדר יום נפרד, צוות נפרד, הכול נפרד וחלוקה, מתחם נשים ומתחם גברים, עם מוגנות, עם הפרדה כמעט מלאה.
תמר זנדברג: התחלואה הכפולה, מה המטופל או המטופלת האופייניים?
אבי דיכטר: מירה תדבר על זה.
אבי דיכטר: אני רוצה עוד על המֶשֶך.
אבי דיכטר: אז אמרנו בקהילה עד 12 חודשים ועד שישה חודשים בהוסטלים בחוץ.
אבי דיכטר: ההוסטל השיקומי ב'הר טוב' עד 12 חודשים ולחיים.
אבי דיכטר: שילוב, התחלואה הכפולה, עד 18 חודשים בקהילה ועוד עד שישה חודשים בהוסטלים שנמצאים פה בתוך הקהילה, בגלל המוגנות, בגלל המורכבות של הקהילה.
<ורד נצר: ואחרי זה נמשך במסגרות של סל שיקום.
אבי דיכטר: כן, דיור של נכי נפש בקהילה ודיור מוגן.
אבי דיכטר: העמותה היא עמותה רשומה, מוסדות העמותה הם מוסדות מסודרים, היא פעילה, היא הוקמה בשנת 1990.
אבי דיכטר: אנחנו מחזיקים את כל האישורים הנדרשים לתפקוד חוקי ונכון של העמותה.
אבי דיכטר: השלד של הנהלת העמותה הוא מאוד מצומצם, הניהול שלנו מאוד מצומצם, שכל המסה של המשאבים הולכים אל המרכזים.
אבי דיכטר: קצת על הקרקע.
אבי דיכטר: אנחנו יושבים פה ב'אילנות' על 50 דונם קרקע של מינהל מקרקעי ישראל, שבעצם נמסרו על ידי המדינה לרשות למלחמה בסמים ולנו.
אבי דיכטר: הקרקע ב'הר טוב' היא קרקע מדינה שנמסרה למטה יהודה, מטה יהודה משכיר אותה לרשות למלחמה בסמים והרשות למלחמה בסמים נותנת לנו זכות שימוש בלא עלות.
אבי דיכטר: נכון להיום זה מסודר.
אבי דיכטר: ב'הר טוב' היו לנו המון קשיים עם ראש המועצה הקודם, הוא הקשה עלינו מאוד, עד שהגענו להסכם לחמש שנים, שיש עוד כמה שנים שקטות.
אבי דיכטר: מבחינת תכנית הטיפול, המנהלות ידברו על זה, דיברתי על היקף המיטות.
אבי דיכטר: בסך הכול יש לנו 198 מכסות, מתוך כ-630 ומשהו מכסות פנימייתיות שיש בתחום ההתמכרויות, כך שאנחנו - - -
<יורם יאיר: זה 30%.
אבי דיכטר: כך שאנחנו מפעיל משמעותי, זוכה משמעותי במשרד הרווחה בתחום ההתמכרויות.
מירב בן ארי: כמה אנשים יש כאן?
אבי דיכטר: כאן יש כ-110 עם ההוסטל, ב'הר טוב' יש כ-80, שוב, כולל ההוסטלים.
מירב בן ארי: והם מגיל 18?
אבי דיכטר: מגיל 17.
מירב בן ארי: עד?
אבי דיכטר: עד כל עוד האדם מתפקד.
אבי דיכטר: אם הוא לא מתפקד זה כבר מתחיל להיות סימן שאלה אם הוא פה.
מירב בן ארי: וכמה זמן אמרת מקסימום נשארים כאן?
אבי דיכטר: תלוי בתכניות, התכנית הכי ארוכה זה שנתיים.
<יורם יאיר: אני רוצה רק לפני שעוברים, יש פה ועד מנהל.
אבי דיכטר: בהתנדבות.
<יורם יאיר: כן, יש פה ועד מנהל בהתנדבות, היושב ראש חי מזה, אבל הוועד הוא בהתנדבות.
<יורם יאיר: חבר'ה שלאורך שנים מלווים את העמותה ועושים את זה בהרבה אהבה וראוי שנציין את זה.
<יורם יאיר: אני חושב שגם ראוי לציין שמי שפרץ את הדרך והקים את העמותה והיה המנכ"ל של אז היה איתן סלע, שעד לפני חמש שנים עמד בראש ה - - - והיה כמי שפרץ דרך והביא את כל הנושא של הקהילה הטיפולית לארץ.
<יורם יאיר: הוא היה קצת בעימותים עם החבר'ה הצעירים של משרד הרווחה שבאו עם שיטות יותר חדשות ומודרניות ובסוף זה הסתיים וראוי לציין את זה גם כשבאים לביקור כזה.
<יורם יאיר: יש לו הרבה זכויות במיסוד הנושא של הקהילות הטיפוליות בארץ.
<יורם יאיר: זה הסיכום.
<יורם יאיר: בואו ניתן למנהלות.
אבי דיכטר: העמותה היא ספק משרד הביטחון בשני תחומים, אחד זה מניעת סמים בקרב חיילים ומפקדים בצה"ל, הם באים לפה או שאנחנו יוצאים אליהם.
אבי דיכטר: התחום השני זה בתחום תחלואה כפולה, אנשים שהם עם טראומה והיו בשימוש בסמים מגיעים לתכנית של התחלואה הכפולה וזה קורה מפעם לפעם.
אבי דיכטר: האתגרים שלנו, והם בעיניי מאוד חשובים, זה לתת למטופל טיפול שיקומי איכותי ככל שאנחנו יכולים לתת.
אבי דיכטר: כדי שניתן את זה אנחנו צריכים לטפל בצוות, להעצים את הצוות ולהגיע למצב שנתינה היא נתינה.
אבי דיכטר: קצת על היבטים כלכליים.
אבי דיכטר: העמותה היא מאוזנת ואפילו במצב טוב.
אבי דיכטר: היינו בשנים הרבה הרבה פחות טובות, היקף המיטות מאפשר לנו קצת יותר רווחה, אנחנו משקיעים הרבה מאוד.
אבי דיכטר: אנחנו כרגע עוסקים בשני פרויקטים מאוד משמעותיים, אחד זה תכנית של כושר גופני לתחלואה כפולה.
אבי דיכטר: ראיתם בכניסה, גם מגרש הספורט, גם מתקני כושר בחוץ, גם יצרנו פה שביל הליכה סובב כפר פנימי שמי שעזר לנו זה הקרן לשירותי נכים בביטוח לאומי.
אבי דיכטר: הפרויקט השני זה שדרוג ובנייה מחדש של המטבח וחדר האוכל בקהילת 'הר טוב', שם קיבלנו סיוע יחסית צנוע מקרן החילוט.
אבי דיכטר: אנחנו מנסים מאוד לשמר את הקשר עם הבוגרים.
אבי דיכטר: פעם בשנה אנחנו עושים כנס בוגרים, אנחנו קוראים לו פניקס.
אבי דיכטר: כל מי שהיה נקי מסיום הטיפול שלו בשנה אנחנו נותנים לו מדליון בהתאם לתכנית שלו, תכנית אחת זה הפניקס ותכנית שנייה זה 'אביבים'.
אבי דיכטר: פעם בשנתיים אנחנו עושים כנס בוגרים למי שנקי עשר שנים ואנחנו נותנים להם שעונים עם לוגו עמותה.
אבי דיכטר: זה בהחלט שומר על קשר ומחזק אותם ואת המטופלים.
מירב בן ארי: כמה אחוז של פילנתרופיה, תרומות, יש?
אבי דיכטר: אני רוצה להגיד לך ככה, אנחנו לא משקיעים בזה הרבה, אנחנו לומדים את העניין, אנחנו לא מספיק לטעמי מקצועיים, אבל אנחנו לומדים ואנחנו מצליחים, בעיניי לא מספיק.
אבי דיכטר: אם אני לוקח מחזור, 5% זה תרומות, אבל זה מאוד תלוי בשנים.
אבי דיכטר: בשנים האחרונות זה הרבה יותר טוב.
<יורם יאיר: המבנה הזה שאנחנו יושבים עליו הוא תרומה.
<יורם יאיר: קשה מאוד להתרים לנושא הזה, זה לא נושא סקסי, זה לא נושא שאנשים - - - יש איזה שהיא הסתייגות ואני חושב שאחד הדברים שנעשו בשנתיים האחרונות זה שהמשרדים עשו איזה שהיא רביזיה, איזה שהוא עדכון.
<יורם יאיר: אנחנו מצליחים, כמובן בניהול מאוד הדוק ומאוד שמרני, להתקיים בלי להיות תלויים בתרומות, כי התרומות זה דבר ספורדי, אי אפשר לסמוך על זה.
<יורם יאיר: אני עוסק בעוד כמה עמותות, אז אני מכיר את זה.
<יורם יאיר: יש מקומות שקל מאוד לגייס תרומות.
<יורם יאיר: אני מחזיק עמותה שהתקציב שלה הוא 36 מיליון שקל, 75% באים מתרומות, 'אחריי', אם שמעתם עליה.
תמר זנדברג: בטח, עמר בר-לב.
<יורם יאיר: עמר בר-לב, כן.
<יורם יאיר: אסור לערב פה פוליטיקה.
<יורם יאיר: הוא היה מהמייסדים, היה יושב ראש, אני החלפתי אותו לפני חמש שנים, הייתי קודם חבר בוועד שם.
<יורם יאיר: אז שם למשל 75% מהתקציב זה תרומות ו-25% זה משרדי ממשלה ורשויות, כי זה נושא הרבה יותר אטרקטיבי וקל לגייס תרומות.
<יורם יאיר: לכן אנחנו משתדלים להתנהל בלי תלות בתרומות.
<יורם יאיר: לבניין הזה היה אפשר לגייס תרומות, אבל ככה באופן שוטף - - -
תמר זנדברג: רק הערה לסדר, מפאת קוצר הזמן.
תמר זנדברג: קורה לנו הרבה פעמים שקצת מאריכים בדברי הפתיחה ואחר כך הדברים שבשבילם בסוף אנחנו כאן - - -
<יורם יאיר: בואי תגידי מה מעניין אתכם, יש לנו פה צוות - - -
תמר זנדברג: לא, אני מציעה שכל אחת מהמנהלות ממש כמה דקות, כי באמת מה שהכי חשוב לנו זה המפגש עם המטופלים וגם הסיור, כי בסוף בשביל זה באנו.
תמר זנדברג: חשוב לנו לשמוע אתכם מאוד, רק אני אומרת בואו טיפה נתקדם.
תמר זנדברג: אז מירה ואולגה?
<מירה כהן: כן.
<מירה כהן: אז שמי מירה כהן, אני מנהלת את קהילת 'אילנות', יש פה בקהילת 'אילנות' שני מרכזים, האחד זה קהילת 'אילנות' שמיועדת למטופלים מגיל 17 ומעלה ואוכלוסייה שנייה זה אוכלוסייה של תחלואה כפולה, שיש לה שתי יחידות, יחידת גברים ויחידת נשים.
<מירה כהן: לפני חודשיים בערך עשינו את ההפרדה בין הגברים לבין הנשים כדי לתת את המוגנות לנשים בנושא של תחלואה כפולה.
<יורם יאיר: אולי חשוב לציין, כי אני פה ההיסטוריון, בקהילת 'אילנות' ובקהילת 'הר טוב' הייתה קהילה מעורבת.
<יורם יאיר: עד לפני שלוש-ארבע שנים, כשמשרד הרווחה החליט לעשות הפרדה מגדרית, אז הייתה קהילה מעורבת, הקבוצות היו מעורבות.
<יורם יאיר: היה פעם בשנה איזה אירוע חריג או פחות - - -