GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מירה כהן: לא אמרתי שיש לנו כאן מדיטציה, יוגה, בנוסף.
<מירה כהן: זה המתחם של הגברים, אותו דבר כמו של הנשים.
<מירה כהן: כל מה שאתם רואים, דרך אגב, זה מוחזק על ידי הקהילה, על ידי המטופלים.
<מירה כהן: גם הגינה, הפרגולות, הדברים נעשו על ידי המטופלים.
<מירה כהן: לא הבאנו אנשי מקצוע אלא המטופלים הם אלה שעשו את הכול.
<מירה כהן: הפרגולה הזאת הם בנו.
<מירה כהן: את החממות הם מתחזקים.
<מירה כהן: אנחנו יורדים מהכיוון של החממה לפינת החי, הצריף הזה כאן זה צריף שיש בו גם טיפול באמנות, גם טיפול בבעלי חיים, ראיתם את זה קצת בסרטון.
<מירה כהן: הפעילויות האלה מתנהלות בנפרד למטופלים של 'אילנות', למטופלים של שילוב, דרך העבודה היא אחרת לחלוטין.
<קריאה: פינת החי זה גם טיפול בבעלי חיים?
<מירה כהן: כן, יש פה גם מטפלת בבעלי חיים, יש פה מטפלת באמנות, מטפלת במוזיקה.
<מירה כהן: אלה ממש מתחמים שהם שונים.
<מירה כהן: פה יש את החדר של אמנות ופינת החי.
<מירה כהן: גידולים שאנחנו מגדלים פה.
<מירה כהן: מי שמתחזק גם את החממה וגם את פינת החי זה בעצם יחידת שילוב.
<מירה כהן: יש כאן מגוון של דברים, יש כאן תרנגולות, יש כאן תוכים, כבשים, עזים, ארנבות, ברווזים, מכל וכול.
אבי דיכטר: העבודה עם בעלי החיים, היא עוזרת להם גם להיפתח, גם תעסוקה, אנחנו יוצרים להם תעסוקה בעצם.
אבי דיכטר: במקום שהוא יישב בבית חולים ויהיה תחת תרופות ולא יעשה כלום.
<מירה כהן: אז זה שני דברים, הם גם מתחזקים וגם את מטפלת בבעלי חיים שזה הטיפול.
<מירה כהן: גם הטיפול בבעלי חיים, חלקו פרטני וחלקו קבוצתי.
<מירה כהן: - - - כדי לעשות התאמה, יש אנשים שיכולים לעבוד יותר פיזית ויש אנשים שפחות, חשוב לנו להכין אותם לחיים האמיתיים.
<מירה כהן: מה שאתם רואים עכשיו זה הקפצה של קהילת 'אילנות'.
אבי דיכטר: זאת החמרה שהוא דיבר עליה, מקום התכנסות.
<מירה כהן: זו החמרה שהוא דיבר עליה, שמתכנסים כל הזמן, גם כדי לקבל מסרים, גם כדי לקבל החלטות, גם עלייה של שלבים.
<מירה כהן: בעצם כל הזמן יש התכנסות כשחלק מההתכנסות המדריכים נותנים את ההחלטות וחלק מהדברים הם צריכים ל - - -
תמר זנדברג: זה בשעות קבועות?
<מירה כהן: כן, זה בשעות קבועות.
אבי דיכטר: יש גם חריגים.
<מירה כהן: יש לנו פה בוטיק קטן.
<מירה כהן: חלק מהאנשים שמגיעים אין להם בגדים ואז - - - הבגדים הם יד שנייה באיכות טובה והלבנים, אנחנו קונים מראש, שמים כאן ונותנים.
<מירה כהן: יש פה נגרייה, יכולתם לראות את זה בסרט.
אבי דיכטר: הנגר הוא בוגר שלנו של 18 שנים, הוא השתתף בסרט.
אבי דיכטר: מבחינתו זה מצוין לו לעבוד במקום כזה כי זה מחזק אותו ושומר עליו, אבל הוא משתלב עם המטופלים.
<מירה כהן: את רוצה להגיד להם שלום?
תמר זנדברג: אם זה בסדר מבחינתם.
<מירה כהן: אני רוצה לעצור את זה שנייה ולהזמין, יש לנו אורחת חשובה, חברת הכנסת תמר זנדברג, היא רוצה להגיד לכם שלום.
תמר זנדברג: היי, שלום לכולם, צהריים טובים, תודה שהזמנתם אותנו למקום שלכם, שהוא שלכם.
תמר זנדברג: אני תמר זנדברג, אני חברת כנסת, אני יושבת ראש ועדת הסמים והאלכוהול של הכנסת.
תמר זנדברג: היינו עכשיו בסיור, גם ראינו את המקום וגם שמענו, בעיקר מהצוות, גם מההנהלה וגם שמענו את דניאל ששיתף אותנו בסיפור שלנו, שבטח אתם כבר מכירים, כי אתם מכירים אותו כמה זמן, וישבנו עם פה פעור ועם דמעות בעיניים ואני רוצה לאחל לכל אחד ואחד מכם שאתם תהיו הוא עוד מעט ושחלקכם, כשתהיו פה מדריכים וחלקכם במקומות אחרים, כל אחד מכם, זה מגיע לכם, ותודה רבה שהזמנתם אותנו לבית שלכם ולמקום שלכם.
תמר זנדברג: המון המון בהצלחה לכולם, לכל אחד מכם.
תמר זנדברג: מחיאות כפיים לכם מגיעות.
<מירה כהן: זה מה שנקרא שיקוף, מה שהוא עשה.
<מירה כהן: אחד מהכלים הטיפוליים בקהילה, הוא עשה שיקוף.
<מירה כהן: זה חדר האוכל שלנו.
אבי דיכטר: הרבה מקום של כבוד, לא פנימייה, גם האווירה, מיזוג, תנאים.
תמר זנדברג: חבל על הזמן.
<מירה כהן: אני רק אגיד שההוסטל של יחידת שילוב, של התחלואה כפולה, נמצא שם.
אבי דיכטר: זה לא מובן מאליו שעמותה כמו שלנו מחזיקה פה 50 דונם.
אבי דיכטר: זה הנושא שרציתי לדבר איתך, איך לוקחים ומתכננים ובונים מוסדות לרווחת הציבור באזורי תעשייה.
<מירה כהן: אבי, רק שנייה.
<מירה כהן: זה חדר כושר, אנחנו משקיעים הרבה מאוד עכשיו בנושא של פעילות ספורטיבית, ופה בחדר תראו, זה בעצם החמ"ל, מכאן המטופלים מנהלים את הקהילה.
אבי דיכטר: כשאמרו 'מתאם', מתאם הוא בראש המטופלים, הוא בראש ההיררכיה, הוא הולך עם סרט עם מפתח, הוא בעצם מחזיק את המפתח של הבית והם קוראים לזה בית.
<מירה כהן: היה חשוב לי להראות לך את זה, בעצם כאן עושים שיקופים למטופלים.
<מירה כהן: אם למשל מטופל עשה משהו, קילל, זרק פסולת לא במקום הנכון וכו', יגידו לו להגיע לספסל, הוא יישב כאן, יגיעו שני מטופלים, יעמדו, הוא יעמוד כשהם מגיעים, ישים ידיים מאחורי הגב, בכוונה, אנחנו מדברים על חלק מהאנשים שהם אלימים, שילמדו להקשיב ולשמוע, ישקפו לו את ההתנהלות ואת ההתנהגות, למה זה יכול להוביל.
<מירה כהן: ככה לאט לאט ילמדו אותו ויעזרו לו לעשות שינוי בדפוסי ההתנהגות שלו, בדפוסי החשיבה.
<מירה כהן: ועוד כלי אחד, של פעמון, שבעצם המטרה שלו היא שכשבן אדם מרגיש לא טוב, שקורה לו משהו, אז הוא יכול לכנס את המטופלים, את הקהילה, לבקש תמיכה, לבקש הקפצה ולבקש עזרה.
<מירה כהן: והדבר האחרון זה הפרויקט שדיברנו עליו, הפרויקט של הספורט, שהוא ממש עכשיו, אני מאמינה שעד עוד שבועיים הם מסיימים.
<מירה כהן: לזה קיבלנו חלק מהתקציב מהביטוח הלאומי וחלק מהעמותה.
<מירה כהן: יהיו פה גם מתקנים.
תמר זנדברג: פה זה מגורים?
אבי דיכטר: לא, זה חדר צוות.
אבי דיכטר: המגורים של הקהילה למעלה.
אבי דיכטר: כל המבנים שלמעלה, האווירה של הירוק, היא תורמת - - -
<מירה כהן: מה שראית זה המגורים של יחידת שילוב.
אבי דיכטר: בדיוק, זה ההפרדה, שילוב למעלה, תחלואה כפולה וקהילת 'אילנות'.
<מירה כהן: כל זה כבר מתחם 'אילנות', שם ולמטה זה מתחם שילוב, חדר האוכל משותף אבל בשעות שונות.
<מירה כהן: כל השאר כאן זה - - -
אבי דיכטר: לכל עובד סוציאלי יש את החדר שלו, את המקום שלו, את המקום לתת את הטיפול הפרטני.
<מירה כהן: את רוצה לראות חדר טיפול?
תמר זנדברג: אני באיחור, כבר, מזמן, אחרי האיחור שהיינו אמורים לסיים לפני 40 דקות, עכשיו אנחנו כבר באיחור על האיחור.
<מירה כהן: אנחנו ממש מעריכים את זה.
תמר זנדברג: אני מתנצלת, אבל המון המון תודה.
תמר זנדברג: בעצם אנחנו אורחים פה, אבל ברוכות וברוכים הבאים לישיבה מסוירת של ועדת הסמים והאלכוהול של הכנסת.
תמר זנדברג: אנחנו בעצם ב - - - של סיורים בשטח, באשדוד, ב - - - במוסדות מכל הסוגים ונושא התחלואה הכפולה הוא נושא שמאוד מעסיק אותנו בעבודת הוועדה באופן כללי בשוטף, ורצינו להתרשם, ללמוד ולהכיר את המקום.
תמר זנדברג: תודה רבה על האירוח, תודה למארחים, אתם תיכף תציגו, אני רק כן רוצה לומר בפתיחה שמה שחשוב לנו בסיורים, אנחנו באים לכאן כדי להתרשם מהמקום, דברים שאנחנו לא יודעים ולא יכולות ויכולים לשמוע בעל פה.
תמר זנדברג: אז נשמח מאוד אם יהיה אפשר לקצר בהצגות הכלליות ובאמת להתרשם ממה שאפשר לראות כאן ואי אפשר לראות בשום מקום אחר.
<לאוניד קרגיצ'ב: כמעט שאין הצגות כלליות, הכול - - -
תמר זנדברג: בסדר, אני אומרת את זה כאמירה כללית, פשוט באופן כללי, כשאנחנו באים ומסיירים חשוב לנו להתרשם מהמקום עצמו ולהכיר אותו.
תמר זנדברג: אמור להצטרף אלינו חבר הכנסת יהודה גליק, הוא יצטרף.
<לאוניד קרגיצ'ב: בוקר טוב וברוכים הבאים.
<לאוניד קרגיצ'ב: תודה שהחלטתם לבוא ולהשקיע זמן להקשיב מה אנחנו, מי אנחנו ומה אנחנו עושים.
<לאוניד קרגיצ'ב: כמו שאתם יכולים לראות המקום הזה נקרא המכון הירושלמי לטיפול בבעיות סמים ותחלואה כפולה.
<לאוניד קרגיצ'ב: קודם קראו למקום הזה, היסטורית, מכון לבעיות סמים ותרופות, תחלואה כפולה זה משהו שהוסיפו לשם וזה הוסיף אולי קצת ושינה את מה שאנחנו עושים פה, את סדר היום שלנו.
<לאוניד קרגיצ'ב: פורמלית אדמיניסטרטיבית אנחנו חלק בלתי נפרד מהמרכז הירושלמי לבריאות הנפש איתנים-כפר שאול, למרכז של ד"ר גדי לובין, ואני צריך להגיד תודה לד"ר גדי לובין, שכשאנחנו פונים ויש צורך במשהו אנחנו מקבלים מיד את התגובה.
<לאוניד קרגיצ'ב: אידיאולוגית אנחנו שייכים למחלקת ההתמכרויות של משרד הבריאות, לד"ר פאולה רושקה, וגם שם מאוד עוזרים לנו.
<לאוניד קרגיצ'ב: אם מדובר בהכשרת צוות או משהו בתחום אנחנו מיד מקבלים עזרה.
<לאוניד קרגיצ'ב: סטרוקטורלית המכון הירושלמי לטיפול בבעיות סמים ותחלואה כפולה בנוי ככה, יש לנו צוות של מטפלים, שזה עובדים סוציאליים מטפלים ופסיכולוגים, יש לנו רופאים, חוץ ממני, אני רופא פסיכיאטר במקצוע, יש רופאה פסיכיאטרית נוספת ורופאה נרקולוגית שמתעסקת בתחום של הגמילה עצמה.
<לאוניד קרגיצ'ב: יש אחות, שמקבלת פה, לרופאה הפסיכיאטרית יש מעקב של חולים פסיכיאטריים שהם גם מכורים ואותו חלק של תחלואה כפולה הפסיכיאטרי ואחות שמקבלת אותם, מרכזת אותם באיזה שהוא יום ועושה השגחה על טיפול בזריקות בעיקר ובדיקות שתן לחולים שמגיעים.
<לאוניד קרגיצ'ב: מטפלים, כמו שאמרתי, יש עובדים סוציאליים ויש פסיכולוגים, שיקום, ויש לנו מדריך שהוא אחראי על מרכז יום, שזה חלק בלתי נפרד, הלא מרפאתי, של המקום שלנו.
<לאוניד קרגיצ'ב: זאת אומרת זה סוג של אשפוז יום, סוג של טיפול יום.
<לאוניד קרגיצ'ב: הם נמצאים פה ארבעה ימים בשבוע, חוץ מיום אחד שאנחנו נותנים להם לסדר את הדברים שהם צריכים לסדר ונמצאים פה כל היום, התנאים של הטיפול דורשים מהם להישאר כאן ולא לעבוד באותה תקופה, אז הם מקבלים קצבת הבטחת הכנסה.
<לאוניד קרגיצ'ב: יש מדריך שהוא מרכז את הטיפול במרכז יום, יש לנו פסיכולוגית שאחראית על מרכז יום וזה בעצם מבחינה סטרוקטורלית המבנה שלנו.
<לאוניד קרגיצ'ב: אלה נתיבי הפעילות של המכון שלנו.
<לאוניד קרגיצ'ב: טיפול רפואי, כמו שאני אמרתי, יש מעקב פסיכיאטרי, יש פניות לאחות, יש רופאה נרקולוגית שעושה גם גמילה אמבולטורית ומעקב על גמילה אמבולטורית וגם מכינה את אלה שלא יכולים לעבור גמילה, במסגרת אמבולטורית מכינה אותם לאשפוז יום.
<לאוניד קרגיצ'ב: מה שקשור לטיפול של פסיכולוגים ועובדים סוציאליים זה קודם כל טיפול פרטני, יש מטופלים שנמצאים במעקב, פעם בשבוע לרוב, ובנוסף לזה גם פסיכולוגים, יש חלק של מטופלים.
<לאוניד קרגיצ'ב: יש איזה שהיא עבודה ספציפית איך אנחנו מחלקים תיקים, אבל אין לנו מספיק זמן להיכנס לזה יותר לעומק.
<לאוניד קרגיצ'ב: יש מטפלת באמנות שהמטופלים שלנו של מרכז יום מאוד אוהבים להתעסק בזה, זה נותן להם איזה שהוא חלון להוציא החוצה צרכים פנימיים שלהם.
<לאוניד קרגיצ'ב: ויש טיפול קבוצתי.
<לאוניד קרגיצ'ב: כמו שאמרתי, חלק מהטיפול הקבוצתי זה מרכז היום שקיים אצלנו ובזמן האחרון אנחנו הצלחנו להרים איזה שהוא פרויקט שמחזיק מעמד כבר כמה שנים.
<לאוניד קרגיצ'ב: אנחנו נדבר על הפרויקט הזה יותר בפירוט מאוחר יותר, אבל בגדול פרויקט של תחלואה כפולה בשיתוף פעולה עם המחלקות של כפר שאול ובזמן האחרון גם עם איתנים ועם בית חולים הרצוג.
<לאוניד קרגיצ'ב: אנחנו מתחילים להכין את החולים שנמצאים באשפוז והקבוצה הזאת כוללת גם חולים שכבר קרובים לשחרור ובתקופה הראשונה אחרי השחרור.
<לאוניד קרגיצ'ב: מכינים אותם, נותנים להם תמונה עד כמה השימוש בסמים השפיע על המצב העכשווי שלהם.
<לאוניד קרגיצ'ב: זה פרויקט מאוד מוצלח, אנחנו באמת גאים בזה, כי זה לא היה מובן מאליו, הצלחנו להרים דבר די קשה.
<לאוניד קרגיצ'ב: זה התחומים שבהם אנחנו רואים את העבודה שלנו.
<לאוניד קרגיצ'ב: זה מה שאנחנו הצלחנו להרים גם, מרכז אבחון והערכה.
<לאוניד קרגיצ'ב: זה מה שהציעו לנו מהמחלקה של משרד הבריאות ואנחנו הצלחנו להכין את זה בצורה כזאת שזה לאבחון אינטגרטיבי, הוא כולל גם אבחון רפואי, אבחון פסיכיאטרי ונרקולוגי וגם אבחון של פסיכולוגית שעושה את זה.
<לאוניד קרגיצ'ב: זו עבודה די רצינית, היא לוקחת יותר מפגישה אחת, אבל בסופו של דבר אני מאמין שיש ביקוש הרבה יותר ממה שמפנים אלינו.
<לאוניד קרגיצ'ב: זה מזה שלא מספיק מכירים אותנו, מחוסר פרסומת, לדעתי.
<לאוניד קרגיצ'ב: החלק השיקומי, אנחנו משתמשים בעזרה של סל שיקום, בחלק שאפשר לשלוח לשם חלק מהמטופלים שלנו, שיש להם נכות פסיכיאטרית ובנוסף לתקופה שמתנזרים משימוש הם יכולים לקבל, כמו שאתם רואים בסל שיקום, גם דיור וגם תעסוקה וגם פה לדעתי הביקוש הוא הרבה יותר ממה שיש באפשרויות שלנו לעשות נכון להיום.
<לאוניד קרגיצ'ב: מעקב רפואי.
<לאוניד קרגיצ'ב: כמו שאמרתי כבר, בגדול זה מעקב פסיכיאטרי אמבולטורי.
<לאוניד קרגיצ'ב: זו פחות או יותר רשימה של דברים שאנחנו נכון להיום מסוגלים לעשות.
<לאוניד קרגיצ'ב: טיפול נרקולוגי, כמו שאמרתי, הוא של כמה סוגים, אבחון וטיפול פסיכיאטרי, טיפול פסיכותרפויטי, מדברים על טיפול פרטני וגם טיפול קבוצתי.
<לאוניד קרגיצ'ב: רוב אנשי הצוות משתתפים בטיפול קבוצתי של מרכז היום שלנו.
<לאוניד קרגיצ'ב: מרכז יום גברים, גם זה מסיבות מסוימות זה מרכז יום גברים.
<לאוניד קרגיצ'ב: נשים, הייתה תקופה שהיו לנו גם נשים, אבל האחוז היה די נמוך וגם ההצלחות היו שם מאוד מוגבלות, מסיבות שאני לא רוצה להיכנס עכשיו לעומק, אבל זה הרבה פחות מוצלח ואנחנו החלטנו שלפחות לחלק מהאנשים שפונים אלינו אנחנו נוכל לעזור וזה לא על חשבון של מישהו אחר.
<לאוניד קרגיצ'ב: בטיפול קבוצתי בכלל, יש לנו שלוש קבוצות.
<לאוניד קרגיצ'ב: זה גם דברים שהם לא מובנים מאליהם, אנחנו עם הצוות היוצא מן הכלל שלנו הצלחנו להרים בתקופה האחרונה קבוצת נשים בנפרד.
<לאוניד קרגיצ'ב: זה לא מרכז יום, זה פעם בשבוע, אבל הקבוצה קיימת, קבוצה די מוצלחת.
<לאוניד קרגיצ'ב: קבוצה שנייה זו קבוצת תמיכה לקרובי משפחה של מטופלים שלנו וגם קבוצה שלקח לנו די הרבה זמן להכין אותה, אבל ברגע שהיא התחילה לעבוד היא עובדת והיא עובדת כמו שצריך ואנחנו מצליחים לעזור לאנשים רבים.
<לאוניד קרגיצ'ב: כמו שאמרתי, הקבוצה של תחלואה כפולה.
<לאוניד קרגיצ'ב: האנשים האלה באים פעם בשבוע ומקבלים פה טיפול, אפשר לקרוא לזה אינטגרטיבי, כי הוא כולל הרבה מאוד חלקים וזה עובד יותר טוב ממה שאנחנו ציפינו.
<אורן אמסילי: בוקר טוב.
<אורן אמסילי: שמי אורן אמסילי, אני מנהל טיפולי במרפאה ואני אשמח לדבר על שני דברים, דבר ראשון זה הפרויקט תחלואה כפולה, שאנחנו מריצים כבר למעלה משלוש שנים, ואני קצת אגע בעניין של כאב.
<אורן אמסילי: לגבי המאפיינים של האוכלוסייה, אנחנו רואים שינויים דמוגרפיים מאוד משמעותיים, גם בהרכב האוכלוסייה וגם במאפיינים שלה.
<אורן אמסילי: אפשר להתחיל בדבר הבסיסי ביותר, שכשאני הייתי ילד אז משתמשים בסמים היו ג'אנקיז שזרוקים ברחובות ומשתמשים בהרואין, אבל היום, כפי שניתן לראות, כ-75% מהאנשים שמגיעים אלינו משתמשים בקנביס, כאשר חלקם, שליש מתוכם, משתמשים בקנביס לבד ושני שליש משתמשים שבתמהיל, poly drug use, אבל התמהיל השכיח הוא קנביס, אלכוהול ואמפטמינים.
<אורן אמסילי: זאת אומרת אנחנו מתמודדים עם 75% אנשים שמכורים לקנביס, כאשר הפלח הזה של תרופות נגד כאבים הולך וגדל, תופס תאוצה, וכל זה על חשבון החבר'ה של אופיאטים.
<אורן אמסילי: כשאנחנו מדברים על מגמות אז אנחנו דיברנו על מעבר לסמים, יש גם רמה של חומר פעיל בקנביס.
<אורן אמסילי: זאת אומרת אם פעם היה מדובר על 4% חומר פעיל THC בקנביס, כשהחומר היה מגיע מסיני - - - של בדואים והיה עובר, היום אנחנו מדברים על ממוצע 25%, זה אומר שאפשר למצוא15% ואפשר למצוא גם 40% וישנו מתאם חיובי בין נקודת ההתמכרות לקנביס שאנחנו מזהים לבין היקף התחלואה הכפולה.
<אורן אמסילי: מידת הסיבתיות היא בעלת תמיכה מוגבלת בספרות.
<אורן אמסילי: מה שאנחנו כן רואים, שברגע שאנשים נגמלים מסמים ולא משתמשים רמת ההתקפים הפסיכוטיים פוחתת בצורה הרבה יותר משמעותית ומהירה ביחס לאוכלוסיית המאושפזים הרגילה.
<אורן אמסילי: בספרות, גם באנגליה וגם בארצות הברית, בממוצע מדובר על כ-40% מאושפזים במחלקה סגורה שהגיעו לשם על רקע של שימוש בחומרים פסיכוטיים.
<אורן אמסילי: עוד פעם, זה לא אומר סיבתיות, אבל ישנו איזה שהוא מתאם.
<קריאה: 40%?
<אורן אמסילי: כ-40% בכל זמן נתון במחלקה סגורה - - -
<לאוניד קרגיצ'ב: - - - חולים פסיכיאטריים במחלקה סגורה משתמשים גם בסמים בנוסף לבעיה הנפשית.
<קריאה: ואם מחלקים את זה, גברים?
<אורן אמסילי: גברים ונשים?
<אורן אמסילי: אז הרוב זה גברים.
<אורן אמסילי: אבל השאלה שנשאלת היא שאלה מאוד מהותית לגבי העניין של תחלואה כפולה.
<אורן אמסילי: זאת אומרת אנחנו מכירים את המושג של self medication, בעצם זה אומר שאדם משתמש כדי לרפא משהו, השאלה היא לרפא מה.
<אורן אמסילי: אז אנחנו מבינים שזה לא לרפא את הסימפטום הגלוי, כי אחרת המציאות הזאת הייתה שונה.
<אורן אמסילי: זאת אומרת בקרב אנשים שהם חולי סכיזופרניה או שהגיעו לבית חולים על רקע התקף פסיכוטי, היו אמורים להשתמש יותר באופיאטים כי זה מפחית את עוצמת ההתקף הפסיכוטי, ולא להשתמש בסמים הזייתיים, כי כמו שאתם רואים, 93%, זאת אומרת 47% ו-46%, משתמשים בקנביס או בקנביס ובדברים אחרים, דברים שמעוררים את ההתקף הפסיכוטי.
<אורן אמסילי: אז השאלה היא למה הם משתמשים בזה ובזה אנחנו אולי ננסה לגעת בהמשך.
<אורן אמסילי: מה הן המגמות שאנחנו מזהים לאורך השנים?
<אורן אמסילי: אפשר לראות שפעם באמת הפרעת ה-adjustment שהייתה הולכת ביחד עם פגיעה מאוד מאוד ראשונית בהתפתחות ועם קושי בתפקוד במגוון מסגרות היה מאפיין חלק ניכר מן המכורים, אנחנו מדברים על שנת 2010.
<אורן אמסילי: מאז עברנו שבע שנים וירדנו לשני שליש.
<אורן אמסילי: לעומת זאת כשאנחנו מסתכלים על הדברים האחרים אנחנו רואים שיעור הבדלים לא מובהקים, אבל כשמגיעים להפרעות פסיכוטיות, אנחנו רואים שגדלנו מאזור ה-30% לאזור ה-60%, זאת אומרת אנחנו מדברים פה על קפיצה משמעותית של כמעט 10% בכל שנה.
<אורן אמסילי: פילוח קצת יותר מדוקדק מראה לנו ש-2010, 2011 עד 2013 הייתה כמעט עלייה ליניארית בכמות האנשים שהשתמשו בקנביס בקרב המכורים שהיו בעלי התקפות פסיכוטיות בקרב המטופלים שלנו.
<אורן אמסילי: 2013 זו השנה שהתחלנו בה את הפרויקט.
<אורן אמסילי: אז יכול להיות שחלק מההפחתה של רמת המאובחנים במצבים פסיכוטיים ירד תודות לפרויקט, אבל מן הסתם יש גם מרכיבים אחרים.
<אורן אמסילי: אז בעצם הפרויקט שאנחנו הולכים להציג היום - - -
<אביבה וולף: סליחה, איפה בדקתם שזה ירד?
<אורן אמסילי: בקרב המטופלים שלנו, שאנחנו בעצם - - -
<אביבה וולף: לא קשור לאשפוזיות.
<אורן אמסילי: אנחנו מקבלים הזנה ישירה מאשפוזים, זאת אומרת כשיורד מפה - - -
<אביבה וולף: אתה יכול להגיד שאחוז המאושפזים שסובלים ממצבים פסיכוטיים ירד אצלכם?
<אורן אמסילי: אז אני אומר, אנחנו מקבלים הזנה ישירה מבית החולים.
<אורן אמסילי: אחוז המטופלים אצלנו ירד ב-10% ב-2014 וב-10% נוספים או ב-5% ב-2015 ביחס לכמות המטופלים שהייתה לפני כן פה.
<אביבה וולף: זה לא משליך על המאושפזים שסובלים מתחלואה כפולה במצב פסיכוטי בבית החולים.
<אורן אמסילי: זה אומר שיכול להיות שבבית החולים עדיין מגיעים 40%, במרחב הקהילתי יש תמיד פחות מטופלים, אבל טוב שאת שואלת, כי - - -
<אביבה וולף: במרחב פה, לאו דווקא ב - - -
<אורן אמסילי: במרחב הקהילתי - - -
<אביבה וולף: שהגיעו לכאן ספציפית.
<אביבה וולף: סליחה אם אני קצת ככה, אני מנסה להבין, יכול להיות שהמספר של האנשים שסובלים מתחלואה כפולה במצבים פסיכוטיים ירדה, כי מה שאני מבינה, שזה הולך ועולה וצריך עוד הרבה כאלה.
<אורן אמסילי: את מדברת על כמות המאושפזים ואני מדבר - - -
<אביבה וולף: אתה מדבר על מי שמפנים אליך - - -
<אורן אמסילי: אביבה, טוב שאת מעלה את השאלה הזאת כי אני מנסה בסוף הדבר להראות את הנתונים שאולי מסבירים חלק מהשאלה שלך.
<אורן אמסילי: אז בעצם מה הם המאפיינים של האוכלוסייה - - -
תמר זנדברג: סליחה שאני מפסיקה אותך, הלכת לרמה - - - אנחנו באנו להתעניין בטיפול, במה שקורה פה במקום הזה.
תמר זנדברג: אם תוכל רגע להקדים מילה לפני זה.
תמר זנדברג: אני מבינה שאתם הסתנפות מבית חולים פסיכיאטרי איתנים-כפר שאול, מרפאת חוץ, אם תוכל לתת לנו טיפה איזה טיפול אתם עושים כאן, כמה מטופלים, מה הם עוברים כאן.
תמר זנדברג: ראינו אשפוז פסיכיאטרי, אבל כמה מהם תחלואה כפולה, כמה עוברים פה בשבוע, בשנה, בחודש, מה אתם עושים איתם, ואז זום לתחלואה הכפולה ואיך זה עובד במודל הטיפולי וגם אל מול המוסד הפסיכיאטרי.
<אורן אמסילי: אז במרפאה שלנו יש כ-180 מטופלים שמגיעים לפה בין פעם בשבוע לבין - - -
תמר זנדברג: 180 בכל רגע נתון ששוהים - - -
<אורן אמסילי: לא, תוסיפו על זה תחלואה כפולה ומרכז יום והמסגרות האחרות, אני מדבר על 180
<אורן אמסילי: פרטני ועוד טיפול קבוצתי, אנחנו מדברים על משהו כמו 220 מטופלים שהם נמצאים בכל רגע נתון מטופלי המרפאה.
<אורן אמסילי: המרפאה שלנו אמונה על כל האוכלוסייה של תחלואה כפולה שיוצאת מאשפוז בבתי החולים במרחב ירושלים, זה אומר מאיתנים עוד כפר שאול, הרצוג, טלביה, כל מי שנמצא, אנחנו בעצם הטיפול בקהילה לתחלואה כפולה.
<אורן אמסילי: דיברנו על 40%, אז הם מגיעים לפה.
תמר זנדברג: אבל אתם למעשה יחידה של משרד הבריאות, בלבד.
<אורן אמסילי: נכון.
<גד לובין: למרכז הירושלמי, במובן הזה.
<אורן אמסילי: כל מטופל שמגיע לפה עובר איזה שהוא אינטייק, בודקים מה האבחנה שלו, מה הבעיה שלו, ואז קובעים יחד איתו תכנית טיפול.
<אורן אמסילי: בתכנית הטיפול שלו נמצא האלמנט הנרקולוגי, זאת אומרת הוא צריך לעבור גמילה, פסיכותרפויטי, טיפול קבוצתי.
תמר זנדברג: רגע, אבל בהכרח כל מי שמגיע לכאן הוא מטופל שיצא מאשפוז פסיכיאטרי?
<אורן אמסילי: לא.
תמר זנדברג: יכול גם להגיע מטופל שהוא מזהה שהוא סובל - - - דרך איפה?
תמר זנדברג: מה מקורות ההגעה פה ל - - -
<אורן אמסילי: מקורות ההגעה של החבר'ה הם רחבים ביותר.
<אורן אמסילי: כמו שאפשר לראות, יש אנשים - - - אשפוזית - - -
תמר זנדברג: לא, נגיד כל אותם 220, נניח זה עוגה, כמה מהם מגיעים מאשפוז פסיכיאטרי, כמה מהם מגיעים משירות מבחן, כמה - - -
<אורן אמסילי: אנחנו מדברים על משהו כמו 40%-50% מהמטופלים שמגיעים לפה מאשפוז פסיכיאטרי ועוד 50% שמגיעים לפה מהקהילה.
יהודה גליק: מי מפנה אותם?
<אורן אמסילי: חברים, משפחה, רופאים שמכירים אותנו, שאנחנו עובדים אותם בשיתוף פעולה, מהדסה ועד מרפאות של קופות החולים ואתר אינטרנט, שאנחנו מנסים לבנות כבר הרבה זמן, טרם הצלחנו לפרוץ למאה ה-21, בעזרת ה' אני מקווה שזה יהיה - - -
תמר זנדברג: כמה מהם שירות מבחן ו - - -
<אורן אמסילי: שירות מבחן זה משהו כמו 30.
<קריאה: טיפה יותר.
<קריאה: שירות מבחן הוא יותר.
<אורן אמסילי: אפילו יותר, כמעט 40 מטופלים.
<אורן אמסילי: משרד הביטחון.
תמר זנדברג: ואז מגיע לכאן מטופל, הוא עובר אינטייק אצל פסיכיאטר?
<אורן אמסילי: לא, או עם נרקולוגית, תלוי במצבו, או עובד סוציאלי ופסיכולוג, ואז אחרי שיש פגישה או שתיים של אינטייק, איזה שהיא התרשמות, קובעים יחד איתו תכנית טיפול, בתכנית הזאת מעצבים את כל המרכיבים שדיברתי עליהם, כאשר המגמה שלנו היא יותר ויותר להציע טיפול קבוצתי ופרטני כי אנחנו מרגישים שהשילוב הזה, גם מהספרות וגם ממה שאנחנו רואים בשטח, נותן תוצאות הרבה יותר טובות.
תמר זנדברג: שהוא בעצם טיפול פסיכיאטרי ופסיכולוגי - - -
<אורן אמסילי: הפסיכיאטרי זה מישור אחד, זה טיפול מייצב, ומעקב פסיכיאטרי.
<אורן אמסילי: נרקולוגי, עברנו בהתחלה, בן אדם מגיע, אם הוא היה מכור, אז הוא עבר איזה שהוא תהליך של גמילה, סיים את הגמילה ואז אפשר להתחיל לטפל בהתמכרות ולא רק בתסמונות הגמילה
<גד לובין: אני חושב שפה חשוב להזכיר שהגישה הכללית היא גישה הוליסטית.
<גד לובין: זה לא טיפול פסיכיאטרי פר-סה, זה לא מתדון פר-סה, זה לא גמילה בלבד, זה ראייה מאוד רחבה של המטופל, מלוא הצרכים שלו, גם הצרכים הסוציאליים.
<גד לובין: זה אולי המפתח היותר משמעותי להצלחה במדדים של לדוגמה מניעת צורך באשפוז חוזר או בכלל התרחקות מסם.
<גד לובין: ביחס למרכזים דומים לכאורה בעולם, שהתפיסה ההוליסטית שם היא פחות מובהקת.
<גד לובין: כאן הראייה היא מאוד רחבה וכל היוזמות שראית קודם הן ביטוי לזה, טיפול קבוצתי, אמנות וכו'.
תמר זנדברג: הצוות הטיפולי, הפסיכיאטרים, העובדים הסוציאליים, בעצם כל אותם שאמורים, כמו שאתה אומר, בגישה הוליסטית, מבחינת
תמר זנדברג: כם מוקד הטיפול הוא מוקד נפשי, פסיכיאטרי, או שהוא מוקד התמכרותי, סמים.
<גד לובין: זה תלוי מצב.
<אורן אמסילי: בן אדם שהוא מכור כרגע לסמים, אז המערכת הנוירונית שלו, הנוירונים שלו מאופיינים בצורת התמודדות מסוימת במצב של שימוש בסמים, מה שנקרא טוקסי.
<אורן אמסילי: אנחנו עושים תהליך קודם כל של דה טוקסיקיזציה, זאת אומרת מונעים את מצב הרעילות שנמצא המוח שלו ואחרי זה, אנחנו מדברים על בן אדם שהוא מכור, בוא ניקח עכשיו מכור לאופיאטים ונגמול אותו - - - כמה זמן הוא יחזור להשתמש?
<אורן אמסילי: תלוי איפה הוא נמצא, אם הוא נמצא בירושלים, אז תוסיפי לירושלים את זמן הנסיעה ללוד, את הקנייה של המנה.
<אורן אמסילי: כי אין שום עילה משמעותית לשינוי תפיסה ושינוי התנהגות.
<אורן אמסילי: זה שמנעתי ממנו סם לא מנעתי כלום.
<חגי ברוש: רציתי לשאול משהו.
<חגי ברוש: כל הדברים שאנחנו מחפשים זה איזה שהן מסגרות שנותנות תפעול בנושא התחלואה הכפולה למסגרות שפועלות, לדוגמה סתם, במערכים של השירות להתמכרויות של משרד הרווחה.
<חגי ברוש: האם אתם מקבלים לפה רק לנושא של האבחון, בתוקף היותכם גם מרפאה, אבחון ואיזה שהוא ליווי, אולי אתם מקבלים פה כבר טופס 17 שאותו אחד יכול לבוא ולהביא לפה ולמעשה מקיימים איזה שהם יחסי גומלין עם מערכות אחרות, כשהטיפול המרכזי הוא לא פה, הטיפול המרכזי לדוגמה הוא בשירות להתמכרויות, אבל התמיכה שלכם בטיפול היא מאוד מאוד בסיסית וחשובה.
<אורן אמסילי: חגי, תודה רבה על הספוילר.
<אורן אמסילי: ככה, דיברנו על מרכז אבחון והערכה.
<אורן אמסילי: אנחנו חיים בעידן של רפורמה בבריאות הנפש וזה אומר שבעצם הרבה מאוד מטופלים שהם מטופלים בקופות החולים מכורים, אחוז הרבה יותר גדול, הולך ועולה, ומה שקורה בעצם, המרכז הזה אמור לתת שירות לקופות החולים ולמסגרות רווחה ואחרות, אבל הוא יכול להגיד 'חבר'ה, אנחנו לא רגילים להתמכרות, אני רופא, אני יודע לטפל בבעיות עיניים או בבעיות כאב, אני לא יודע לטפל בהתמכרויות, אני לא יודע אם מי שנמצא מולי הוא בכלל מכור'.
<אורן אמסילי: והמטרה של מרכז האבחון וההערכה הוא לבוא ולהגיד שני דברים, אחת, בואו ננסה להבין את זה, האם הבן אדם הוא מכור, ואז יש את האבחון הפסיכולוגי, הערכה הפסיכו סוציאלית, מסוגלות, מוכנות, מוטיבציה לשינוי וקשיים אישיותיים בדרך, בדיקה בסיסית ברמה הפסיכיאטרית ותובנה לגבי המצב ההתמכרות במובן הנרקוטי, מה החומרה, המצב, מה המצב הפיזי, שאלונים, שאלון של משרד הבריאות, של המחלקה להתמכרויות ושאלונים אחרים, ובסוף כל יום, זה לא רק איזה שהוא מקום שבו אנחנו באים ואומרים 'טוב, הוא מכור' או 'לא מכור', אלא יש סיכום של המצב, תובנה, רמת בשלות לגמילה והכי חשוב, שאנחנו באים וזה נגמר עם שורת טלפון.
<אורן אמסילי: זאת אומרת המטופל הזה מתאים לקהילה טיפולית איקס, איש הקשר הוא רוני, מספר הטלפון שלו הוא כזה וזה חוזר לרופא המפעיל.
<אורן אמסילי: בנוסף, יום לאחר מכן, לא סמוך, אבל המטופל מוזמן לדיון נוסף והוא מקבל פידבק אישי לגבי הדברים ומנסים לעזור לו לפתח איזה שהיא תובנה למצב שלו - - - זה מאפשר איזה שהוא סוג של חיבור לצומת שבו אנחנו יושבים בין עולם ההתמכרויות לבין עולם הרפואה, לנסות לתרגם בין שני העולמות האלה במקום שבו הרבה יותר רופאים, רופאי משפחה ואחרים, ירגישו שיש פה איזה שהיא סכנה, מקום שבו הם מטפלים במרחב - - - השירות הזה הוא אקס מרפאתי, זאת אומרת הוא ניתן לכל המטופלים שאינם נמנים על מטופלי המרפאה, לרבות משרד הרווחה, שמשתמשים בנו, וקופות החולים וכו'.
תמר זנדברג: אפשר לשאול שאלה אותך?
תמר זנדברג: אתה מנהל המוסד הפסיכיאטרי, שבעצם 50% מהמטופלים שכאן הם בעצם משוחררי אשפוז אצלך.
תמר זנדברג: כמה מהמטופלים אצלך מאובחנים כתחלואה כפולה, מכלל המטופלים, ונעזוב רגע את ההתמכרות ונלך לבריאות הנפש.
<גד לובין: בגברים, קרוב ל-40%, למעלה משליש.
תמר זנדברג: למעלה משליש מהמאושפזים בכל רגע נתון - - -
<גד לובין: כן, האקוטיים, החריפים.
תמר זנדברג: וכאשר הם באשפוז מה אורך האשפוז הממוצע?
<גד לובין: 30 יום פלוס.
תמר זנדברג: ואיזה סוג של מענה הם מקבלים לתחלואה הכפולה אצלך?
<גד לובין: קודם כל אנחנו מייצרים - - - רציתי לציין שני מאפיינים, אמרתי קודם את הממד ההוליססטי, הנושא השני שמאוד רלוונטי למערכת הזאת פה בירושלים זה שימור רצף טיפולי פוטנציאלי בין האשפוז לבין מסגרת כזו וחיבור לקהילה.