GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מירה כהן: אני חושבת שאתם צריכים לראות גם את תהליך ההמשך שהוא עשה ובבחירה שלו להיות מדריך כאן זה מתחבר לזה.
<דניאל שוט: שלום.
תמר זנדברג: זה בעצם סיור או ישיבה מחוץ לכנסת של ועדת הסמים והאלכוהול של הכנסת.
תמר זנדברג: אני תמר זנדברג, אני חברת כנסת, אני יושבת ראש הוועדה.
תמר זנדברג: יש לנו פרוטוקול ואתה יכול לחסות את השם, כלומר שהשם יהיה חסוי, יופיע רק בראשי תיבות.
<דניאל שוט: אין לי בעיה עם - - -
תמר זנדברג: רק שתדע, זו אפשרות.
<דניאל שוט: אני מאוד גאה במקום שאני נמצא בו.
תמר זנדברג: לא, מאה אחוז, לשיקולך.
<דניאל שוט: אוקיי, אני אנסה לפשט את זה כי הסיפור שלי הוא מורכב.
<דניאל שוט: קוראים לי דניאל שוט, אני השנה אהיה בן 40, 19 שנה מהחיים שלי השתמשתי, אני יכול להגיד לכם שאני אולי בן 40, אני סופר את יום ההולדת שלי, אני נולדתי במקום הזה, יש לי המון אסירות תודה למקום הזה, אני עוד מעט אספר לכם קצת על עצמי.
<דניאל שוט: אני נקי ארבע שנים, חודשיים ו-8 ימים, זה בעצם השנים שאני חי מתוך ה-40 שנה.
<דניאל שוט: אני נולדתי בארץ להורים שעלו מרוסיה, מה שלא מנע ממני להיות בבית ספר, פשוט הסבא והסבתא גידלו אותי, כי להורים לא הייתה אפשרות, דיברתי רק רוסית, הגעתי לגן, אז בזמנו, סוף שנות ה-70, תחילת שנות ה-80, הייתי, אפשר להגיד, הבן אדם הרוסי היחידי בשכונת נורדאו בנתניה, מה שלא מנע ממני להיות ה'רוסי המסריח', בבית הספר, לספוג הרבה אלימות, הרבה פגיעות מצד האנשים, מצד הילדים בכיתה.
<דניאל שוט: הייתי ילד שלא יכול לדבר את מה שהוא מרגיש, חוסר אונים.
<דניאל שוט: היום, כמובן אחרי עבודה שעשיתי אני יודע לפרש ולהגיד את הדברים האלה, אז פשוט הייתי ילד שרוצה להגיד משהו והוא לא יכול לתקשר עם הסביבה.
<דניאל שוט: סבא וסבתא שלי היו ניצולי שואה, מה שאומר שגדלתי בבית סביב אוכל.
<דניאל שוט: כל הילדות שלי הייתה, אני זוכר בתור ילד, הייתי בוכה נתנו לי אוכל, הייתי שמח, אוכל לפה, הכול אוכל ואוכל ואוכל, מה שגרם לי להפרעות אכילה.
<דניאל שוט: בגיל מאוד צעיר, אני זוכר כבר לקראת הבר מצווה, אני קצת מדלג, כדי לא לבזבז זמן, שקלתי כבר 120 קילו, בתור ילד, הייתי ילד ג'ינג'י עם פצעים על הפנים, שוקל 120 קילו, מה שהשאיר באמת את הסביבה לא אדישה אליי.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד בכנות שבתור ילד בשבילי ללכת לבית הספר זה היה משימה, אני זוכר, הייתי עושה כל מניפולציה כבר בתור ילד לא להגיע למקום הזה.
<דניאל שוט: ידעתי מה מחכה לי ואני זוכר את זה עד היום, עברו כבר המון שנים ואני זוכר את זה בתור סבל בלתי נסבל.
<דניאל שוט: עברתי המון הצקות.
<דניאל שוט: איך אומרים?
<דניאל שוט: לילדים אין עצם בלשון, כל מה שהם רואים וחושבים יוצא, נפגעתי המון.
<דניאל שוט: הייתי מפחד ללכת לבית הספר, הייתי מנודה חברתית, הרגשתי לא שייך, בבית הרגשתי לא שייך וככה כל הילדות שלי התפתחה, פשוט הייתי ילד לא רצוי.
<דניאל שוט: מגיל מאוד מאוד צעיר הרגשתי לא רצוי, שלא אוהבים אותי, שפוגעים בי.
<דניאל שוט: ידעתי שאיפה אהיה ויהיו אנשים יסתכלו עליי, ידברו עליי.
<דניאל שוט: ההורים כל הזמן עבדו, הייתי רוב הילדות שלי אצל הסבא והסבתא, הם היו ניצולי שואה, על כל מה שמשתמע, ילדות לא פשוטה.
<דניאל שוט: אמנם מהצד אבא שלי באיזה שהוא מקום התחיל לעבוד בבנק, התקדם, נהיה מנהל בנק, החיים על פניהם היו נראים חיים רגילים, אבל הייתי ילד מפתח, מה שנקרא, הייתי ילד שבא הביתה ולבד, בדידות, המון בדידות.
<דניאל שוט: כל הילדות שלי בעצם, כל החיים, אם אני מסתכל עליהם ממש, ב-36 שנים זה היה שנים של בדידות ולא משנה מי עמד לידי או מי היה שם או מה עשו או מה רצו, הרגשתי בודד.
<דניאל שוט: אני יודע שאהבה ידעתי לתרגם בכסף, במתנות, לא ידעתי משהו אחר.
<דניאל שוט: עם הזמן גדלתי והגעתי לתיכון ובתיכון עוד פעם עברתי הרבה התעללויות, אחר כך עברתי בית ספר.
<דניאל שוט: באיזה שהוא שלב החלטתי שאני מוריד במשקל, התחלתי לעשות דיאטה, נכנסתי לאובססיה גם בתחום הזה, הייתי כל היום רץ וממש לא אוכל, הורדתי במשקל, אני זוכר שבאיזה שהוא שלב מצאתי דרך להשיג תשומת לב, זה היה רק על ידי בלגנים.
<דניאל שוט: הייתי ילד מחונן, בשנים הראשונות שלי הייתי ילד שעשה קורסים באוניברסיטה וקורסים של מחוננים, הייתי תמיד פוטנציאל, אבל מאיזה שהוא שלב כמובן המחמאה הכי גדולה שהייתי מקבל זה פוטנציאל לא ממומש.
<דניאל שוט: התחלתי לעשות המון בלגן, הייתי בא לבית הספר בשביל לעשות בלגן, לא הייתי בא עם תיק, הייתי מקבל תשומת לב.
<דניאל שוט: מה שלא היה לי כל החיים קיבלתי דרך הבלגן שעשיתי.
<דניאל שוט: היו לי כמובן הפרעות קשב שהיום אני יודע, בזמנו זה לא היה מאובחן.
<דניאל שוט: היה לי מאוד קשה לשבת בכיתה.
<דניאל שוט: אז כל הזמן הייתי מחפש לעשות בלגן, הייתי עושה בלגן, החברים היו שמחים, אני הייתי מקבל את תשומת הלב שלי, כמובן הייתי משלם מחירים, אבל אם הייתי שם את תשומת הלב שקיבלתי, שלא קיבלתי כל החיים, מול המחירים שאני משלם, בתור ילד זה היה לי שווה.
<דניאל שוט: אני יודע היום, תוך כדי עבודת צעדים שלמדתי פה בכיתה אני יודע שהייתי מכור הרבה הרבה לפני, אבל יש איזה נקודה שאני יכול לשים עליה את האצבע שפשוט מחלת ההתמכרות שלי התחילה לעבוד בצורה חריגה, שאיפה שהוא שם נשברתי.
<דניאל שוט: זה היה בגירושין של ההורים.
<דניאל שוט: אני זוכר לילות שהייתי הולך לישון והייתי שומע מריבות.
<דניאל שוט: מה זה מריבות, וצעקות וקללות ו'תלך אתה עם הזה שלך' ו'לא, אני אשאר, אתה תישאר' ובתור ילד הייתי קם בבוקר והכול בסדר, וואלה שגרה, ואני יודע שמשהו לא בסדר.
<דניאל שוט: חייתי בסוד, חייתי בשקר, חייתי בפחד.
<דניאל שוט: אני היה לי פחד כל לילה שאני אקום ולא אראה אף אחד בבית, שינטשו אותי, יעזבו אותי.
<דניאל שוט: שנים חייתי ככה עד שבגיל 12 ההורים קראו לי, אני זוכר מה היה בטלוויזיה, מה לבשתי, זה היה טראומטי מבחינתי, אמרו לי 'אנחנו מתגרשים', מבחינתי סוף העולם הגיע.
<דניאל שוט: מאותו יום נשברתי.
<דניאל שוט: אני זוכר ממש, הייתה לי מטרה, שמתי לעצמי מטרה להגיע לגיל 18, להתגייס לצבא, לקבל רובה ולהתאבד.
<דניאל שוט: מגיל 12 הייתי ממוקד מטרה להתאבד.
<דניאל שוט: ממש, אני יכול להגיד לכם שהחלום שלי היה להתגייס, שייתנו לי נשק רק בשביל להרוג את עצמי.
<דניאל שוט: באיזה שהוא שלב, כמובן אחרי כל הבעיות שעשיתי, בלשכת גיוס קלטו עם מי יש להם עסק ועשיתי את הכול כדי שהם לא ייקחו אותי לצבא אז הבנתי שאני לא מתגייס אז שיניתי את התכנית.
<דניאל שוט: אמרתי, בתור מכור, מניפולטור, זיהיתי שיש מטווח בנתניה, אני אגיע למטווח, אשכור נשק, אירה לעצמי בראש, אשאיר מכתב כמובן.
<דניאל שוט: אז גיליתי שאני גם מאוד מאוד פחדן, מאוד מפחד.
<דניאל שוט: מצד אחד אני לא רוצה לחיות, מצד שני אין לי שום אומץ ושום יכולת לעשות את המעשה הזה.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם שתוך כדי חייתי בשני עולמות, מצד אחד התחלתי להיות תקליטן.
<דניאל שוט: אחרי שרזיתי נהייתי די ג'יי, שם בעצם הכרתי את הסמים והאלכוהול, התחלתי לתקלט, לעשות ימי הולדת, מסיבות, עדיין עם מטרה למות, להתאבד, זה לא שינה שום דבר בתכניות שלי, על פניו הייתי שחקן, הייתי משחק כאילו הכול - - - שואלים אותי מה נשמע, 'הכול בסדר, הכול טוב, הכול יפה', בפנים הייתי רקוב, הייתי מת, הייתי בן אדם בלי תקווה, מיואש, לא אהוב, בן אדם שחווה פגיעות.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם גם ששלחו אותי לפסיכולוג בילדות בגלל שהייתי עושה בעיות בבית הספר, גם אותו פסיכולוג בסופו של דבר נכנס לבית סוהר על תקיפה מינית בילדים.
<דניאל שוט: הייתה תכנית כזאת, 'קשר משפחתי', והיה שם י', לא משנה שמות, אחרי זה הוא נעצר.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם שהסמים באיזה שהוא מקום, אני אגיד משהו שקצת יישמע בהתחלה אולי חריג, בשנות ה-90 הגיע אקסטזי לארץ ואני זוכר את הפעם הראשונה שלקחתי אקסטזי ואז זה היה בשושו, לא כמו היום שזה טירוף, היום אתה הולך לקיוסק ואתה קונה כל סם שהוא.
<דניאל שוט: אני זוכר שנתנו לי את הכדור הראשון ומבחינתי כל הבעיות שלי, כל הרעש שהיה לי בגוף, אני זוכר שהתיישבתי בצד, עצמתי עיניים וכל הבעיות שלי נעלמו.
<דניאל שוט: אני זוכר את השקט, כל השקט הזה שחיפשתי בחיים, שומעים את זה הרבה, התלבש עליי כמו כפפה.
<דניאל שוט: הייתי חי מסוף שבוע לסוף שבוע, הייתי בטוח שמצאתי פתרון קסם.
<דניאל שוט: כמובן שהמחשבות על המוות, באיזה שהוא מקום הייתי חי מסוף שבוע לסוף שבוע.
<דניאל שוט: עם הזמן הכמויות, כמובן אני בן אדם מכור, אין לי שליטה על השימוש.
<דניאל שוט: אני חשבתי שאני שולט.
<דניאל שוט: אני זוכר שבא אליי חבר, איזה בחור אמריקאי, בוגר, הוא אמר לי 'תקשיב, עוד מעט אחד לא יספיק, אתה תצטרך עוד שניים, שלושה, ארבעה', אמרתי לו 'עזוב אותך משטויות, לא יספיק אחד, לא לוקח יותר'.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם שהגעתי גם ל-30 ול-40 אקסטזי במסיבה.
<דניאל שוט: אני הסיפור הקלאסי, עברתי מאקסטזי, טריפים, קטמין ואז הגיע הקוקאין.
<דניאל שוט: הקוקאין ריסק אותי נפשית, ריסק אותי כלכלית, התחלתי לעשן את הקוקאין.
<דניאל שוט: באיזה שהוא שלב בשימוש, מצד אחד אני, אז לא ידעתי להגדיר את זה כי לא ידעתי להגיד לעצמי שאני נרקומן, כי מבחינתי נרקומן זה אחד שמזריק הרואין וחי בתחנה המרכזית, אז אני מבחינתי הייתי יוצא למסיבות והכרתי את אשתי והייתי בחור כביכול מגניב, ומצד שני אני חוזר הביתה ובא לי למות.
<דניאל שוט: אני לא משתמש בשביל להיות שמח, אני משתמש בשביל לא להרגיש את מה שאני מרגיש.
<דניאל שוט: אנשים מבסוטים לידי, ותמיד היו לי סמים, כי חס וחלילה, אני זוכר שאוי ואבוי שלא יהיה לי את הסם להשתמש בו ואני אחזור למציאות שלי.
<דניאל שוט: מבחינתי זה היה מחיר שלא הייתי מוכן לשלם.
<דניאל שוט: הייתי מוכן לשלם הכול, לפגוע באנשים, להרוס את החיים שלי, אוי ואבוי לחזור למציאות, מבחינתי המציאות זה היה מוות.
<דניאל שוט: לא הייתי מסוגל להיות שנייה במציאות ואם לא היה לי בכיס סם בשביל להמשיך אני הייתי בחוסר אונים כזה שלא הייתי יכול להתמודד.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם שהתחתנתי בקומבינה.
<דניאל שוט: בתור בן אדם מכור רציתי לרצות את אבא שלי, באתי יום אחד מסטול, אמרתי לו 'אבא, אני רוצה להתחתן', שירגיש טוב.
<דניאל שוט: אני הבן הבכור, עשיתי להם המון צרות, אחרי שלושה חודשים מצאתי את עצמי נשוי.
<דניאל שוט: אמרתי 'יאללה, איך אני אוציא עוד כסף?'
<דניאל שוט: עשיתי ילד.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם שב-19 שנה שהשתמשתי, לפחות בעשור האחרון באמת רציתי להשתמש.
<דניאל שוט: אני זוכר שהילד נולד הייתי משתמש והייתי בא הביתה והייתי בוכה.
<דניאל שוט: היום אני שומע בתיקון אנשים אומרים 'אני משתמש ובוכה', אני מה זה מבין אותם.
<דניאל שוט: הייתי הופך את התמונות של הילדים, הייתי מתבייש להסתכל עליהם, הייתי במצב כזה שאני משתמש, נעלם מהבית, הולך, לא רוצה.
<דניאל שוט: אני זוכר שאני יושב בבית, זה אחד הזיכרונות, אני יושב עם השקית הזאת עם האבקה ואני מנסה לדבר מהשכל להגיד כאילו 'אתה לא רוצה את זה', אני אומר לעצמי, מדבר עם עצמי, 'אבל אני לא רוצה את זה'.
<דניאל שוט: אני עבד.
<דניאל שוט: אני מנסה לחשוב בצורה הגיונית, אתה מכניס אבקה לאף ואתה נהיה עבד.
<דניאל שוט: הייתי מוכן לעשות ועשיתי כל דבר בשביל להשיג את הסמים ולהשתמש.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם, לא משנה מאיפה באתי ואיפה גרתי, ההשפלות שעברתי והדברים שהייתי צריך לעשות בשביל להשתמש על בסיס יומי בסמים ואלכוהול היו דברים קיצוניים, הזויים, היום אני מסתכל עליהם, אני מפחד פחד מוות.
<דניאל שוט: כמובן, כמו כל אחד שמשתמש, אין בן אדם שמשתמש על בסיס יומיומי והוא לא מסתדר בשביל - - - איך אומרים?
<דניאל שוט: קשה לממן את זה.
<דניאל שוט: זה לא משנה אם יש לך הכנסות של כסף, השימוש הוא קטלני.
<דניאל שוט: אין אחד שמשתמש ומביא סמים לעצמו ולא מסדר לחבר'ה וככה מסתדר.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם, מלהסתדר לחבר'ה, למדתי דרך מכור שהכרתי, שזה בחור שכמובן היכולות שלי חיברו אותי תמיד לטוב, גם כשהתחברתי בפשע התחברתי לטוב, לבחור ממשפחת פשע מנתניה שהוא מופיע ברשות למלחמה בסמים בדף הראשון, הוא נקרא ד"ר אקסטזי ושם למדתי להכין את המתאמפטמינים.
<דניאל שוט: מתאמפטמינים, מה שנקרא G או אקסטזי נוזלי, שם למדתי להכין את זה ואז תמיד בתור נרקומן הפנטזיה שלי הייתה שברגע שיהיו לי סמים בלי הפסקה נפתרה לי הבעיה.
<דניאל שוט: אבל כשנהיו לי סמים בלי הפסקה הבעיה שלי נהייתה הרבה יותר גדולה.
<דניאל שוט: ההתמכרות הייתה לא רק לסמים וכל דרך החיים הזו, להכנה וכל הפעולות האלה וכמובן כמו כל אחד שמתעסק בדברים האלה נעצרתי.
<דניאל שוט: אני חייב להגיד, עד שנעצרתי ניסיתי כל דרך להפסיק.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם שזריקות מאוד יקרות של פעם בחודש, עשו לי זריקה שאם אתה משתמש, כדורים פסיכיאטריים, כל מה שכסף יכול היה לקנות, ההורים שלי היו בכזה חוסר אונים שהם היו מוכנים לתת הכול בשביל שאני אפסיק.
<דניאל שוט: הייתי אצל כל הרופאים הכי - - - כל ידועי השם בארץ, מנהלי בתי חולים, באופן פרטי, לא הצלחתי להביא יום נקי.
<דניאל שוט: ככל שהלכתי ונכנסתי לעוד טיפולים חשבתי שאני חסר תקנה, אמרתי שאני אמות מהסמים האלה.
<דניאל שוט: על הדרך כמובן נפתחו לי תיקים גם על אלימות במשפחה.
<דניאל שוט: הרבה זמן לקח לי להודות בכלל שאני גבר אלים, כי אף פעם לא הרבצתי לאשתי, לא נתתי לה מכות, אבל האלימות שלי הייתה כזאת, אני רציתי להשתמש, רציתי להוציא אנשים מהבית, הייתי שובר את הבית עד שיילכו, משתמש, מצטער, זה המעגל הזה.
<דניאל שוט: כל החיים חייתי כמו העכבר הזה בתוך הגלגל הזה, רץ רץ ולא מצליח לרדת ורק אני ואלוהים יודעים כמה באמת רציתי.
<דניאל שוט: אני לא מדבר על ההתחלה שהלכתי בגלל שרצו שאני אלך, שבאמת הלכתי בשביל להפסיק וואללה לא הצלחתי.
<דניאל שוט: אני זוכר את ההרגשה הזאת, לא רק שלא הצלחתי, גם כל הזמן הרגשתי שאני מאכזב כי עוד פעם זריקה ב-30,000 שקל, פתרון קסם, עושים לך אותה ואתה מרגיש שאתה רוצה להשתמש.
<דניאל שוט: אני חושב שהמצב שלי הלך והחמיר, נולדה לי עוד ילדה, אמרתי 'אני אפסיק, תהיה לי עוד ילדה, אני מפסיק להשתמש'.
<דניאל שוט: כמובן נכנסתי לדיכאון אחרי לידה במקום אשתי, התחלתי להשתמש בצורה יותר חמורה.
<דניאל שוט: אחד הדברים הטובים שקרו לי בחיים זה שנעצרתי.
<דניאל שוט: בחדר החקירות פותחים מחשב ומכניסים את הסמוי ואני זוכר שהוא אמר לי את המשפט 'אני מקווה שתצא לדרך חיים חדשה'.
<דניאל שוט: כמובן הייתי על פוזה, ישבתי לו, ככה עשיתי לו עם הראש כאילו אני עבריין ובלב רציתי למות.
<דניאל שוט: אמרתי לו 'איזה דרך חיים חדשה?
<דניאל שוט: הרסת לי את החיים'.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם שכשהגעתי לפה לקהילה טיפולית הייתי עוף מוזר באמת.
<דניאל שוט: הרגשתי גם עוף מוזר.
<דניאל שוט: אני זוכר את הפעם הראשונה שעשו הקפצה בחמרה, אני עומד עם הידיים והחמרה שלנו היא כמו הדבר הזה ואני מסתכל לשמים, אני זוכר את המחשבה הזו, ואומר בא לי עכשיו, כמו בסרטים, שיראו קרן לייזר שתעלים אותי במקום, שתמיס אותי.
<דניאל שוט: הרגשתי את זה פעמיים, פעם אחת על הספסל בבית המשפט, היה חור שרציתי להיכנס ולהיבלע בו, פעם שנייה בקהילה טיפולית.
<דניאל שוט: אני אמרתי, אם בית הסוהר לא הרג אותי, אני לא אכנס לטראומות שעברתי בבית הסוהר, אמרתי 'בואנה, אני אמות פה בקהילה'.
<דניאל שוט: אני אגיד לכם משהו שאני אומר כמעט בכל קבוצה שאני פותח, אם הייתה לי אפשרות עכשיו הייתי יורד על הברכיים, מנשק פה כל אבן ברצפה, ואני לא אומר את זה סתם.
<דניאל שוט: יש לי המון אסירות תודה למקום הזה, המקום הזה הציל לי את החיים.
<דניאל שוט: המקום הזה, היום אני ארבע שנים, חודשיים ו-8 ימים נקי, אני אבא, אני בעל.
<דניאל שוט: הילדים שלי היו רואים אותי היו נדבקים לפינות, אשתי הייתה רק מחכה שאני אצא מהבית, היום טלפון 'מתי אתה חוזר?
<דניאל שוט: איפה אתה?'
<דניאל שוט: , אני נוסע בשבוע הבא עם כל המשפחה לאילת, דברים שהם הזויים.
<דניאל שוט: זה אולי נשמע לאנשים נורמטיביים כאילו ואללה, הילדים היו בשבילי מפריעים לי, הייתי בא, הם היו מפריעים לי.
<דניאל שוט: האישה, כל דבר היה מפריע לי, לא הייתי יודע להתנהל, לא הייתי יודע להתמודד והייתי מגיב את זה החוצה.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד שהתהליך שעברתי פה בקהילה היה לי מה זה קשה, כי פעם ראשונה בחיים לא ויתרו לי ולא ויתרו עליי, שזה היה לי עוד יותר קשה.
<דניאל שוט: כי אני רגיל, אני עושה בלגן, יאללה, בועטים בי ו'לך תמצא את החברים שלך' כמו שאומרים.
<דניאל שוט: אני חושב שהגעתי פעם ראשונה למקום שאמרו לי 'אוהבים אותך' וזה היה נשמע לי מוזר בהתחלה.
<דניאל שוט: בהתחלה גם הייתי אומר 'אוהבים אותך, אוהבים אותך', אבל ואללה באמת מצאתי מקום, כמובן אחרי תהליכים ששמו לי מראות לפנים ובעצם הבנתי שאני לא שונה מכולם, כי עדיין באתי מאיזה פוזה, כי בכל זאת עשיתי את ההשוואות, זה בא מהקרטונים, זה הזריק בגרון ואני באתי מסך הכול מקומה 15 מול הים ושמו אותי פה.
<דניאל שוט: לא הבנתי בכלל.
<דניאל שוט: בסופו של דבר הבנתי שאני לא רק כמו שהם, כמו כולם, אחרי שגם הייתי מתאם וראיתי פרוטוקולים הבנתי גם שאני הרבה יותר גרוע מהרבה מאוד אנשים.
<דניאל שוט: אני יכול להבין שכל החיים ניסיתי לטפל בבעיה שהיא לא הייתה הבעיה שלי, הסמים לא היו הבעיה שלי.
<דניאל שוט: כשבאתי לפה אמרתי 'אני אפסיק להשתמש בסמים, סבבה, אני אחזור לחיים שלי', אבל אם אני אהיה כן עם עצמי כל החיים שלי הפסקתי להשתמש ורציתי לחזור להשתמש, כשחזרתי להשתמש רציתי להפסיק.
<דניאל שוט: כל החיים הייתי חי במלחמה שזו אחת העובדות של הצעד הראשון של אסירות תודה לספונסר שלי, זה גם מה שהוא לימד אותי, שבעצם כל החיים חייתי במלחמה.
<דניאל שוט: אני חושב שאחד הדברים שקיבלתי פה במקום הזה, נתנו לי להאמין בעצמי.
<דניאל שוט: אני השנה חוגג 40 בדצמבר, יש לי תקווה בחיים, יש לי למה לצפות, יש לי מטרות.
<דניאל שוט: סיימתי לימודים, יש לי תכניות לעתיד, אני יודע מה הולך להיות איתי היום, אין מצב שאני אצא מהבית ואני אצא למקום שאני לא יודע.
<דניאל שוט: אני עומד בזמנים, אני מחזיק עבודה קבועה, אני נותן מעצמי, גיליתי משמעות לחיים שלי.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם שלא משנה איפה עבדתי ומה עשיתי, לא הייתה לי משמעות לחיים, כל דבר זה היה אמצעי להשיג מטרה כשהמטרה שלי הייתה להשתמש בסמים.
<דניאל שוט: הייתי חייב להשתמש, להשתמש בשביל לחיות וכל הסיסמאות האלה זה הייתי אני.
<דניאל שוט: אני אפילו הייתי נגנב לפעמים, היו לנו הרצאות בבית הספר, ואללה, כל מה שאמרו בהרצאות נפלתי אחד לאחד.
<דניאל שוט: אחד לאחד.
<דניאל שוט: כאילו כתבו עליי את כל זה.
<דניאל שוט: אני חושב שגם בהחלמה, כל מה שלמדתי בהחלמה, זה גם כתבו עליי.
<דניאל שוט: המודעות שקיבלתי פה, דרך כל הקבוצות, דרך סדנאות, דרך תפקידים שעשיתי פה, דרך תוצאות.
<דניאל שוט: אני לא אשכח את התוצאות שקיבלתי, מה זה, מבחינתי סוף העולם הגיע.
<דניאל שוט: מעוז שלח אותי פעם, ישבתי שעה ובכיתי.
<דניאל שוט: כל המקומות האלה, אני יכול להגיד לכם שאני בן אדם שעבר המון טיפולים ובאמת טיפולים וקהילה זה דבר הכי חכם שהמציאו לבן אדם מכור.
<דניאל שוט: אני לפעמים מסתכל פה, כמו שהסתכלתי על השקית הזו של הקוקאין, אני מסתכל 'וואו, יש פה עצים', אבל בואנה, זה בנוי בצורה חבל על הזמן, זה מוציא אותך לחיים בהדרגתיות, נותן לך כלים להתמודד עם החיים.
<דניאל שוט: אני בן אדם, אולי החזות שלי קצת מבלבלת, אני נראה איזה דוקטור, אבל אני דוקטור של החיים.
<דניאל שוט: אני לא אשכח, הוציאו אותי לביקור בית, מהבושה לשאול מישהו איפה מצלצלים בזה, למה אני זוכר יש חוט?
<דניאל שוט: היו לוקחים אותי, לא זוכר אפילו - - -
<קריאה: באוטובוס.
<דניאל שוט: אני יושב ומתבייש וחושב שכולם מסתכלים, מתבייש לשאול.
<דניאל שוט: ירדתי בתחנה בכלל רחוקה, שעה הלכתי ברגל רק כי התביישתי לשאול.
<דניאל שוט: כל מיני חוויות שלמדתי על עצמי.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם שיש לי המון אסירות תודה למקום הזה ואני אמשיך - - -
<מירה כהן: מה אתה עושה היום?
<דניאל שוט: אני סיימתי, אבל אני אגיד שהשינוי שאני עשיתי בחיים שלי, אני הפכתי מיצרן סמים, ואני אומר לכם שברגע שנעצרתי, אני יכול להגיד לכם מתוך העולם ההוא, הסמים בנתניה ובכלל בתל אביב, הצטמצמו משמעותית, מכה מאוד מאוד קשה.
<דניאל שוט: כשאני נעצרתי סגרו - - - כל המועדונים, כל הברים בתל אביב נסגרו, זה היה מבצע בסילבסטר, סגרו את כל תל אביב.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם שמסוחר סמים הפכתי להיות בן אדם שמעלה אנשים על דרך.
<דניאל שוט: כל הדפוסים שלמדתי על עצמי, שפעלתי מתוכם, לא ידעתי שאני כזה, מניפולטור, אני רואה בן אדם, אני יודע מה הוא צריך, מה הוא רוצה והייתי מנצל את זה, הייתי נוכל גדול.
<דניאל שוט: בזכות מירה, אני חייב להגיד, שנתנה לי תמיד לראות את המציאות כמו שהיא ולהכיר את עצמי והיום אני לוקח את זה לטיפול.
<דניאל שוט: היום אני לוקח את זה לטיפול, אני יודע מה המטופל רוצה, אני יודע מה הוא מרגיש, אני יודע מה הוא חווה, אני הייתי שם, לא מאיזה ספר או מאיזה משהו.
<דניאל שוט: ההכוונה שנתנו לי, היום אני עוזר לאנשים, אני בקשר עם המון אנשים, גם בוגרים פה שסיימו.
<דניאל שוט: יש לי המון אסירות תודה, אני יודע שהבן אדם שעומד מולי, אני יודע שהוא סובל, אני יודע שהוא חסר תקווה ושהוא מיואש ואני יודע שזה לא חייב להיות ככה, ואללה יש פתרון.
<דניאל שוט: אני בן 40, 36 שנה סבלתי וואללה יש פתרון ואת הפתרון הזה מצאתי פה.
<דניאל שוט: אז אני אומר עוד פעם, אני הפכתי מסוחר סמים לאיש טיפול ויש לי המון אסירות תודה למקום הזה.
<מירה כהן: רצינו להוציא אותו ללימודים מתקדמים כי אנחנו רואים את הפוטנציאל ואת היכולות שלו, אבל הוא כל כך אוהב את המקצוע שלו ואת העבודה ואת הנתינה ואת הרצון לעזור שהוא רוצה רק כל הזמן ללמוד ולהתמחות ולהיות כאן עם מטופלים.
<מירה כהן: גם לחופשה, הוא התגאה עכשיו יוצא לחופשה, בשנה שעברה היינו צריכים בכוח להוציא אותו כדי שהוא יוכל להיות גם שם.
תמר זנדברג: אז עכשיו אתה עובד פה?
אבי דיכטר: מדריך.
תמר זנדברג: אתה מדריך פה?
<דניאל שוט: אני מדריך כבר מעל שנתיים וחצי, עוד מעט שלוש שנים אני עובד פה כמדריך.
תמר זנדברג: גר בנתניה?
<דניאל שוט: גר בנתניה, בעיר ימים, ברמת פולג, לא רחוק מכאן.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לך, אולי זה יישמע - - - המקום הזה זה הבית שלי.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לך שפה קודם הבית שלי, אם לא היה לי את המקום הזה, אין לי ספק, אני הגעתי לתיקים של אלימות ואיומים וכל מיני דברים שאני לא אכנס לעומק, הגעתי לפה מפורק.
<דניאל שוט: בזכות הטיפולים הזוגיים, הטיפולים המשפחתיים, במיוחד עדנה היקרה שמה זה היא קרעה אותי שם.
אבי דיכטר: עדנה זאת המטפלת המשפחתית שלנו.
<דניאל שוט: היא קרעה לי את הצורה שם.
<דניאל שוט: אם יש מקומות שהתפזרתי ואמרתי אני חוזר לבית סוהר וכל מיני דברים כאלה שלא התכוונתי אליהם, זה היה שם, אבל אני למדתי להכיר את עצמי פה, להכיר את אשתי.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד שמעבר לזה שזכיתי להכיר את עצמי אני זכיתי להתאהב פה באשתי.
<דניאל שוט: אני נשוי עשר שנים, הייתי איתה עוד שלוש שנים לפני, הכרתי אותה, ביום שהכרתי אותה עצרתי, אמרתי לה 'חכי שנייה', הלכתי והבאתי עוד 2 גרם ומשם המשכנו.
<דניאל שוט: ככה התגלגלו כל החיים שלי, כשאמרו לי 'אתה לא מכיר אותה' אני הייתי בהלם, התעצבנתי.
<דניאל שוט: רבתי עם עדנה, אמרתי לה 'את לא מתביישת?
<דניאל שוט: היא מכירה אותי', בסוף איך היא יכולה להכיר אותי אם אני לא הכרתי את עצמי?
<דניאל שוט: באמת לא הכרתי את עצמי.
<דניאל שוט: גם כל סיפור החיים שלי, אני מספר באופן מתומצת כי זה יותר מורכב, לא יודע, זה דברים ש - - - עשו לי פה סדר בראש.
<דניאל שוט: לקחו, פירקו אותי קודם, פירקו אותי, אין מה להגיד, פירקו אותי ופירקו אותי ובנו אותי, בנו אותי מחדש ואני מה זה אסיר תודה.
<דניאל שוט: באמת, עוד פעם אני אגיד, בלי המקום הזה אין לי ספק איפה הייתי נמצא היום, אין לי ספק איפה הילדים שלי היו ואני יכול להגיד לכם שהילדים שלי חוו נזקים.
<דניאל שוט: הילדה שלי התחילה לגמגם, הילד שלי היה מרטיב במיטה עד גיל מאוחר, חרדות נטישה, התקפי זעם, הכול אני, הכול אני.
<דניאל שוט: אני לוקח אחריות.
<דניאל שוט: אני יכול להגיד לכם, בעזרת ההדרכה של הצוות והמסירות וההתמדה שלי הכול הסתדר.
<דניאל שוט: טפו טפו.
<דניאל שוט: הכול הסתדר, באמת, היום יש לי משפחה.
<דניאל שוט: עוד פעם, היום יש לי משפחה, זה לא מובן מאליו בשבילי בכלל שאני מצליח להחזיק משפחה, כי איך שאני מכיר משפחה זה מה שאני מכיר מהבית וזה דפוק וזה רקוב מהשורש ופה הורידו אותי מהגלגל של העכבר שרץ, אמרו לי 'בוא תרד, בוא תתחיל לעשות משהו אחר'.
<דניאל שוט: אסירות תודה, הנה אני יושב פה היום.
תמר זנדברג: באמת תודה ששיתפת אותנו.
<דניאל שוט: תודה רבה.
תמר זנדברג: וואו, כן.
תמר זנדברג: האמת שגם אנחנו צריכות ללכת.
תמר זנדברג: אז בואו נעשה עשר דקות סיבוב, תראו לנו בדרך החוצה.
תמר זנדברג: המון תודה על האירוח.
<מירה כהן: כמו שאמרנו, אלה שתי קהילות נפרדות אז בעצם גם המגורים הפיזיים הם נפרדים, גם התעסוקה נפרדת, גם הצוות נפרד.
אבי דיכטר: כולל מצלמות באגף של הבנים.
<מירה כהן: כולל קבוצה, מתנהלת עכשיו קבוצה.
תמר זנדברג: שלא נפריע, שלום לכולם.
<מירה כהן: תגידי שלום.
<מירה כהן: חברת הכנסת תמר - - -
תמר זנדברג: שלום, סליחה על ההפרעה.
תמר זנדברג: אני תמר זנדברג, אני חברת כנסת, אנחנו פה בסיור.
תמר זנדברג: אני מאחלת לכם המון המון בהצלחה.
<מירה כהן: קבוצה, כן, בזמן אמת.
<מירה כהן: חשוב שאתם תראו גם.
<מירה כהן: בואו נתחיל מפה.
<מירה כהן: כל מקלט משמש לעוד משהו, חדר מחשבים קטן, כל המטופלים שלנו לומדים מחשבים, אנחנו רוצים שהם ייצאו עם איזה שהוא בסיס, גם בשביל ההכשרה המקצועית וגם כי אנחנו חושבים שהיום זה משהו שהוא טריוויאלי שצריך להיות אצל כל אחד.
<מירה כהן: אז גם מטופלי 'אילנות' וגם מטופלי שילוב, יש להם זמנים, שעות נפרדות.
אבי דיכטר: המטופל מקבל הכול, הוא לא מקבל כלום מהבית.
אבי דיכטר: כלי מיטה ואת הצרכים האישיים שלו.
אבי דיכטר: כל יום הוא מקבל חפיסת סיגריות, את השמפו, את משחת השיניים, את מברשת השיניים, את המסרק, אם הוא רוצה.
אבי דיכטר: אני לא מדבר על הזנה, על מגוון של חוגים ואתם תראו קצת.
<מירה כהן: אנחנו במתחם של הנשים.
<מירה כהן: המתחם של הנשים ושל הגברים הוא זהה ביחידת שילוב, ההבדל הוא שכאן יש מצלמות גם במעגל סגור, אתם יכולים לראות את המצלמה, תעשו 'שלום', מצלמים אתכם.
<מירה כהן: המצלמות הן חלק מהנושא של המוגנות.
<מירה כהן: אנחנו כן ניכנס להראות לכם חדר, דווקא של ש', כי הכרתם אותה אז גם תכירו את החדר, שיהיה שם איזה שהוא חלק של חיבור.
<מירה כהן: בקטע של התנאים הפיזיים, אנחנו מקפידים מאוד מאוד מאוד שאת כל הצרכים שלהם הם יקבלו, שהם יוכלו להתפנות לעבוד על הדברים האחרים שלהם.
<מירה כהן: זה של ר' וזה של ש', זה החדר של ש'.
<מירה כהן: בעצם יש להן דירה, תיכנסו, היא רוצה שתיכנסו ותראו.
<מירה כהן: זה הילדים שלה, היא דיברה עליהם.
אבי דיכטר: אנחנו נותנים לכל מטופל את המקום שלו ואת היכולת לתלות את הדברים האישיים.
אבי דיכטר: אווירה של בית, מכובדוּת, לא פנימייה.
<מירה כהן: אז פה היום גרות שתי נשים שהן בשלב של ג'-ד'.
אבי דיכטר: ואז יש להן קצת יותר פריבילגיות, מקרר, פה יש לנו מקלחת.
<מירה כהן: לכל דירה כזאת יש אמבטיה עם שירותים.
אבי דיכטר: את צריכה להבין שבמקור הדירות האלה יועדו לאימהות והילדים, כלומר פה יכלה להיכנס משפחה.
אבי דיכטר: אנחנו הסבנו את זה.
<מירה כהן: כאן זה משהו שפתחנו עכשיו, לפני שלושה שבועות בערך, מועדון קטן, לנשים, עדיין לא סיימנו אותו, אנחנו בתהליך של סיום.
<מירה כהן: מועדון קטנטן, לנשים, שממש - - -
תמר זנדברג: איפה כולן עכשיו?
<מירה כהן: ישנות, בין שתיים וחצי לשלוש וחצי, הן הולכות לטיפול תרופתי ויש להן מנוחה.
אבי דיכטר: למטופל בקהילה יש סדר יום מאוד מאוד ברור, מקימה ועד שינה הוא יודע בדיוק מה הוא צריך לעשות ודואגים שהוא יעשה, אנחנו דואגים שהוא יתפקד, הוא לא הולך לאיבוד.
אבי דיכטר: בתחלואה כפולה יש גם שינה.
<מירה כהן: כל זה אלה חדרים.
<מירה כהן: יש פה שתי מרפאות, מרפאה אחת של קהילת 'אילנות' ומרפאה שנייה לקבוצת שילוב, שיש שם פסיכיאטר, ראיתם אותו, ד"ר הרמן, רופא שהוא נרקולוג, אח ואחות.
<מירה כהן: צוות מרפאתי גדול לצרכים שהם צרכים לא מעטים.
<מירה כהן: נראה לכם את המקלט השני, יש שם חדר מוזיקה.
<מירה כהן: יש כאן הרבה מטפלים משלימים, דיברנו עליהם קצת פחות.
<מירה כהן: זה חדר מוזיקה, יש אנשים שנכנסים, שלא יודעים בכלל לנגן והם לומדים כאן ויש כאלה שהגיעו עם נגינה, עם שירה.
אבי דיכטר: הצוותים של המוזיקה משתתפים בטקסים שאנחנו עושים, הם מופיעים, גם מ'הר טוב' וגם מ'אילנות'.
<קריאה: מדריך, מורה למוזיקה?
<מירה כהן: מטפל במוזיקה.
אבי דיכטר: את כל התרפיות והחוגים אנחנו עושים בשני מרכזים.
<מירה כהן: יש לנו שניים, גם בתופים יש לנו, שזה נפרד, וגם במוזיקה.