GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעמה מורשתי: בהקשר של ההועדות, היום ההועדות מתוקצבות למשרה של עובד סוציאלי שמסיים תואר ראשון פלוס והעובדים מתקדמים ומתפתחים.
<נעמה מורשתי: ביחידת האלכוהול וההימורים צריכה להיות רופאה וזה משולם מההועדות הללו.
<נעמה מורשתי: אנחנו מנסים להוציא אנשים למסגרות חוץ ביתיות דרך ההועדות וכולי.
<נעמה מורשתי: מה שמשאיר תקרה מאוד נמוכה או נמוכה מדי לעובדים להתפתח בתוך הסכום שאנחנו מקבלים עבור הועדה.
תמר זנדברג: את אומרת שיש לך סכום להועדה, מאה אחוזים נניח שווי ערך למשרה מלאה היה והייתה, ואם אותה עובדת הייתה במשרה מלאה והיא הייתה צוברת ותק, עושה תואר שני, עושה השתלמות כזו או אחרת, היא הייתה עולה בשכר.
תמר זנדברג: אין לה תמריץ לעשות את זה או שאם היא עושה, היא עדיין לא מקבלת כי ההועדה היא אותה הועדה.
תמר זנדברג: המסגרת אותה מסגרת למרות שהעובדת פרצה את המסגרת.
<נעמה מורשתי: נכון.
<יהודית גבאי: אפילו בזמן שהם נוסעים לקורס בתל אביב שאורך שנה וחצי, התוספת שצריך, זה מאוד צפוף.
תמר זנדברג: את אומרת שזו עוד רעה חולה של שיטת ההועדות.
<יהודית גבאי: ממש כן.
<נעמה מורשתי: אני חושבת שאמרתי את דבריי.
תמר זנדברג: שרית פטל, אשקלון.
<שרית פטל: אני מרכזת את יחידת הטיפול בבני נוער וצעירים משתמשים בחומרים פסיכו-אקטיביים.
<שרית פטל: אנחנו ביחידה שתי עובדות סוציאליות במשרות מלאות.
<שרית פטל: אני עובדת על תקן של 75 אחוזים מהפיקוח ו-25 אחוזים והעובדת השנייה עובדת על הועדות.
<שרית פטל: אנחנו קיימים 13 שנים באשקלון.
<שרית פטל: הוקמנו כפיילוט כדי לבדוק את השטח בשלושת-רבעי משרה והפכנו להיות לטוב ולרע לסוג של מעצמה באשקלון מבחינת הצרכים ומבחינת הבעיות והקשיים שהבנו שהעיר מתמודדת אתן.
תמר זנדברג: מעצמה היא שתי עובדות?
<שרית פטל: מעצמה מבחינת הצרכים ומבחינת המענים.
<שרית פטל: בממוצע שנתי אנחנו עומדים על בין מאה ל-120 מטופלים.
תמר זנדברג: עם שתי עובדות?
<שרית פטל: עם שתי עובדות.
<שרית פטל: אנחנו בעצם מהווים מענה עירוני לכלל המערכות בעיר שעוסקות בבני נוער.
תמר זנדברג: אתם יחידה של נוער.
<שרית פטל: נוער ומתבגרים צעירים, מגיל 12 עד 24.
<שרית פטל: גיל 12 הופך להיות בשנים האחרונות ל-11.
<שרית פטל: הגילאים הם לא אומרים כלום לגבי איכות המקרה שאתה מקבל.
<שרית פטל: אנחנו נותנים את המענה העיקרי לחטיבות הביניים ובתי הספר המקצועיים בעיר, לשירות המבחן לצורך אבחון שימוש, לבית משפט, למשטרה, לבית חולים, למסגרות חוץ ביתיות שקיימות באשקלון, לאגף הרווחה שמפנה אלינו ילדים, למחלקה לנוער.
<שרית פטל: אנחנו בעצם יושבים בתוך המחלקה לנוער.
<שרית פטל: כפיילוט הוקמנו כמשויכים למחלקה להתמכרויות עד שדי מהר הבנו – ואני חושבת שהיינו בין הראשונים בארץ להבין – שקיים הרבה יותר חיבור בין נוער סמים לנוער מאשר לנוער סמים והתמכרויות מבוגרים.
<שרית פטל: אני חושבת שזה מציל אותנו - זה גם מציל את המחלקה לנוער - וזה מציל אותנו מבחינה תקציבית.
<שרית פטל: אם לא הייתי בתוך המחלקה לנוער, בלי כוונה לפגוע, לא היה לי כלום ושום דבר חוץ מהעובדת.
תמר זנדברג: יש גם יחידה למבוגרים?
<שרית פטל: יש יחידה של מבוגרים בהתמכרויות מגיל 24 והלאה.
<איריס נהרי: עם חמישה תקנים.
<איריס נהרי: בפנים יש גם את רש"א, גם את דרי רחוב וגם את אדון שזה מאוד ייחודי.
<שרית פטל: אנחנו עובדים אתם די בצמוד.
<שרית פטל: אנחנו משתמשים בשירות שהם נותנים לנו לצורך בדיקות שתן.
<שרית פטל: אם למשל יש לי בוגרים צעירים שאני רוצה להפנות למרכז יום, אני מפנה אותם בשירות להתמכרויות כי שם מקבלים מגיל 18 ומעלה.
<שרית פטל: אני חושבת שבאמת הצרכים של בני הנוער המשתמשים באשקלון, אני חושבת שיש הבדל מאוד גדול בינינו לבין המחלקה להתמכרויות מבוגרים.
<שרית פטל: אני חושבת שזה מאפיין את כל העבודה עם בני נוער.
<שרית פטל: אנחנו עובדים על רצף השימוש.
<שרית פטל: רצף השימוש הוא רצף מאוד ארוך משימוש של סקרנות, משהו שאתה עושה אותו כמעט על הטווח המניעתי, לשימוש חברתי, לשימוש לרעה, לפיתוח תלות רגשית ופיזית.
<שרית פטל: לכן ההפניות אלינו הן בכמויות מאוד מאוד גדולות, הרבה מעבר למכסה שאנחנו יכולים להתמודד אתה, לצורך אבחון, אפילו לא לצורך טיפול, שזה גם שירות שאנחנו מחויבים לתת.
<שרית פטל: אני רואה כאן שהרבה התחילו להשתמש במילה המתנות וזאת מילה שאנחנו מנסים להימנע ממנה, אבל אני יכולה להגיד שיש לי כרגע פעם ראשונה שלוש המתנות שיושבות לי על השולחן וזה כמו תפוח אדמה חם כי אני רואה אותם ממתינים.
<שרית פטל: יש בית ספר מקצועי אחד באשקלון שהוא מאוד מאוד גדול והוא באמת עושה עבודת קודש עם החבר'ה שנמצאים אצלו, אבל יש כאן כמות מטורפת של בני נוער שמשתמשים בסמים ובאלכוהול ואנחנו יכולים לקבל רק ממנו - אנחנו אמרנו שאנחנו צריכים להקים שירות ספציפי רק לגביו – בשבוע חמש הפניות שכל אחת מהן לא לאבחון אלא ממש לטיפול.
<שרית פטל: מתקיים כרגע דיאלוג עם המפקח שלנו ועם בית ספר ואם רשת אורט כדי לראות מה אנחנו עושים.
<שרית פטל: אנחנו מאוד רוצים לתת את המענה היעיל ביותר.
<שרית פטל: אנחנו לא נותנים טיפול פרטני.
<שרית פטל: כמובן שזה הבסיס.
<שרית פטל: הטיפול הפרטני אצלנו הוא אהבה.
<שרית פטל: זאת באמת אהבה.
<שרית פטל: זה קשר שאנחנו יודעים שאנחנו מהווים אתת המבוגר האחראי, לפעמים העיקרי, בחיים של ילד.
<שרית פטל: זה לקחת תפקיד מאוד מאוד משמעותי שאתה צריך, מעבר ליחידות זמן, גם משאבים נפשיים.
<שרית פטל: כשאתה עובד בלחץ וסטרס, קודם כל הם עם הרדארים שלהם מרגישים את זה ראשונים וזה משהו שאנחנו לא רוצים להיכנס אליו.
<שרית פטל: אנחנו נותנים הדרכות הוריות.
<שרית פטל: אנחנו נותנים טיפולים משפחתיים.
<שרית פטל: אני לפחות מטפלת משפחתית ואני לחלוטין מאמינה שהמטופל הפרטני הוא לא נושא הסימפטום.
<שרית פטל: זה סיפור משפחתי.
<שרית פטל: זה תמיד סיפור משפחתי וזה הבסיס.
<שרית פטל: אנחנו תמיד נעשה טיפול מקביל.
<שרית פטל: אלה גם משאבים של זמן ואנרגיות שאין לנו.
<שרית פטל: אנחנו נותנים הדרכות למסגרות, אנחנו נותנים הדרכות לאנשי צוות, אנחנו עובדים מערכתית עם כל המסגרות באשקלון כדי לתאם תכניות טיפול מתאימות, גם פרטניות וגם מערכתיות בתוך העיר.
<שרית פטל: הכול, הכול, הכול לוקח משאבי זמן שכמו כלום אני יכולה לקבל עוד שני תקנים עליהם.
<שרית פטל: אני יודעת שיש הסכמה מטעם הפיקוח שקיים צורך באשקלון אבל אנחנו מדשדשים עם כל התכניות החדשות האלה.
<שרית פטל: בינתיים אנחנו מתחילים לעבוד בחצי של עצמנו.
תמר זנדברג: מאשקלון למועצה אזורית חוף אשקלון, אלעד בן דוד.
<אלעד בן דוד: הרבה דברים מאוד דומים.
<אלעד בן דוד: אנחנו קצת שונים מהערים הגדולות עם צרכים מעט אחרים.
<אלעד בן דוד: חשוב להגיד שאני הוא היחידה.
<אלעד בן דוד: המספרים של התושבים אצלנו יותר קטנים והתושבים, לא בהכרח המשתמשים על הרצף, אני היחידה, חצי עם מבוגרים בתקן של המועצה וחצי על הועדות.
תמר זנדברג: כמה תושבים יש לכם ברשות?
<אלעד בן דוד: 17 אלף תושבים ברשות, בעוטף עזה.
<אלעד בן דוד: ביחידה שלי כרגע מטופלים עשרה מבוגרים.
<אלעד בן דוד: היחידה הוקמה רק בנובמבר.
<אלעד בן דוד: יש לי 15 בני נוער בטיפול.
<אלעד בן דוד: דרך אגב, ההועדות כבר למעלה מחצי שנה עדיין בתהליכים מול השינוי.
<אלעד בן דוד: בעצם אין לי סמל מסגרת ואני עובד משרה מלאה על חצי משרה.
<אלעד בן דוד: זה רק לשם ההבנה.
<אלעד בן דוד: אני מסכים מאוד עם מה שאמרה שרית מאשקלון.
<אלעד בן דוד: הרבה זאת עבודה מול כל בתי הספר ומול המסגרות כי אלה ישובים קטנים ומרוחקים אחד מהשני.
<אלעד בן דוד: זה מתחבר כמובן ישר למקום של התנאים ההישרדותיים שלי, אם אני מדבר על הועדות גם כאשר נקבל אותם.
<אלעד בן דוד: אני עם תואר שני כך שגם אני בתוך הסל הזה שאין בו הרבה.
<אלעד בן דוד: נוצר מצב שאני במקום מאוד מאוד הישרדותי.
<אלעד בן דוד: הרבה מהדברים בגלל שמדובר במקומות קטנים עם הכרות מאוד גדולה ביניהם בתוך הקהילות כך שהקושי יותר גדול בריצ'ינג אאוט כי צריך ללכת למקומות אחרים שהם לא הרווחה כאשר כולם מכירים את כולם ובכל המקומות כולם מכירים את כולם.
<אלעד בן דוד: המקום הזה מקשה.
<אלעד בן דוד: כמובן יש את כל הסיפור של הריצ'ינג אאוט לכל הנערים עם טיפול פרטני.
תמר זנדברג: איזה סוג התמכרויות אתה רואה שיש גם לנערים וגם למבוגרים?
<אלעד בן דוד: אני אומר משהו על המועצה.
<אלעד בן דוד: יש מאפיינים של קהילות בקהילות הקטנות האלה.
<אלעד בן דוד: יש לנו קהילה ששותה לא מעט אלכוהול, גם המבוגרים וגם הנערים מגיל עשר ומעלה.
<אלעד בן דוד: היו שם גם מקרי מוות על הרקע הזה.
<אלעד בן דוד: יש קהילה של מפוני גוש קטיף, שם יש את זה בעקבות השיקום המורכב בעקבות הפינוי/הגירוש.
<אלעד בן דוד: יש סמים.
<אלעד בן דוד: יש לי אנשים שמגיעים מהערים אחרי שהם עשו את הסבב בערים הגדולות ואז כחלק מטיפול אישי הם באים בחזרה למרחב הכפרי ואז הם מבקשים את העזרה.
תמר זנדברג: מפוני הישובים שחזרו?
<אלעד בן דוד: חזרו לעיר ואחר כך חוזרים בחזרה אלינו אבל בסשן הזה הם כבר הסתובבו באזור הפשע, בסמים, באלכוהול, בהרבה מאוד דברים.
<אלעד בן דוד: יש לי הכול מהכול.
<אלעד בן דוד: בקיצור, אני עושה הכול.
תמר זנדברג: שאלה גם אליך כמועצה אזורית וגם לאשקלון.
תמר זנדברג: שמענו הרבה בשנתיים וחצי האחרונות פוסט צוק איתן על פוסט טראומות.
<שרית פטל: יש.
תמר זנדברג: אנחנו יודעים מעבודת הוועדה שהרבה פעמים פוטנציאל התמכרות הוא איזשהו סלף מדיקיישן לטראומה.
תמר זנדברג: זה משהו שאתם מזהים בו עלייה בשנתיים האחרונות?
<אלעד בן דוד: כן.
<שרית פטל: אנחנו עובדים הרבה עם היחידה הפסיכיאטרית לילד ולמתבגר.
<שרית פטל: ילדים פוסט טראומתיים אחרי מבצעים, אחרי כל טריגר קטן, אחרי כל אזעקה.
<אלעד בן דוד: אני מזהה את זה במקום של אלכוהול כאשר יש בית ספר שהוא צמוד בעוטף עזה, ממש על קו הגבול, וגם במקום של סמים.
<אלעד בן דוד: בעיקר זה המקום של אלכוהול ונרגילות.
תמר זנדברג: בעיקר בני נוער.
<אלעד בן דוד: בני נוער.
<אלעד בן דוד: לגבי מבוגרים זה מגיע במקומות אחרים.
<אלעד בן דוד: בעוטף יש את מרכז החוסן והם מטפלים בעוד דברים.
תמר זנדברג: במרכזי חוסן יש מענה להתמכרויות?
<שרית פטל: לא שידוע לי.
<אלעד בן דוד: לא.
<אלעד בן דוד: בעוטף, לא.
תמר זנדברג: מהעבודה שלנו בוועדה אנחנו יודעים שהרבה פעמים התמכרות נוצרת על רקע של מה שנקרא סלף מדיקיישן.
תמר זנדברג: כלומר, על רקע של איזושהי התמודדות עם מצוקה.
<קריאה: לא כל כך מכובד ללכת לפסיכיאטר.
<קריאה: יותר קול לעשן גראס.
<יהודית גבאי: זה יוצר הרגעה.
<שרית פטל: אלה ילדים שבאמת צריכים טיפול הרגעתי תרופתי.
תמר זנדברג: במרכזי החוסן שהוקמו בעוטף עזה להתמודדות עם טראומה, אין לכם שם נגיעה?
<אלעד בן דוד: להתמכרויות אין שם.
תמר זנדברג: זה דבר שיכול להיות ששווה לשים לב אליו.
תמר זנדברג: רוב הסיכויים שאם מגיעים מטופלים על רקע של טראומה, אחת ההתמודדויות שלהם אם במרכזים האלה יהיה איזשהו זיהוי ראשוני ואיתור.
תמר זנדברג: יכול להיות שנוכל בהיבט של מניעה.
<אלעד בן דוד: אני עושה את זה במקום שלי במועצה שלי מול מרכז החוסן אבל זה לא מובנה.
<איריס נהרי: שאלת קודם על הרצף, על מקרים יותר נורמטיביים.
<איריס נהרי: אנחנו בפירוש רואים את זה אצלנו בצורה מאוד מאוד רחבה.
<איריס נהרי: זאת אומרת, הרבה מתבגרים שמתמודדים עם קשיים אפילו קשיים אובייקטיביים של קשב וריכוז ובתוך המשפחה כל מיני מצבים, מגיעים לשימוש.
תמר זנדברג: כרגע אין לכם מענה.
<איריס נהרי: הם חלק מהאוכלוסיות שלנו.
<איריס נהרי: זאת האוכלוסייה שלנו.
תמר זנדברג: אתם נותנים מענה במסגרת היחידה, אבל הכוונה היא שאין לכם מענה לטיפול ייעודי לפוסט טראומה.
תמר זנדברג: המענה שלכם הוא מענה של רווחה, הוא מענה של יחידות עבודה סוציאלית.
<יהודית גבאי: מענה טיפולי עמוק ורציני שכולל הרבה שילוב ומענים נוספים וגם קבוצתיים.
<יהודית גבאי: העובדים שלנו עוברים הרבה הכשרות.
<יהודית גבאי: יש אנשים שמגיעים אלינו ואלה חיילים שמשחררים אותם מהצבא אחרי שהם נתפסו.
תמר זנדברג: נתפסו על שימוש בסמים?
<יהודית גבאי: נכון.
<יהודית גבאי: הם הגיעו אלינו.
<איריס נהרי: הסניגוריה מביאה אותם אחרי תהליך צבאי.
<יהודית גבאי: זה תהליך שאנחנו צריכים ללכת לבית משפט, לעשות בדיקות ולעשות את כל הדברים הללו.
<קריאה: אני חייבת לומר שהעובדים שלנו מקבלים עשרים נערים או מבוגרים, שזה הרבה, אבל מצד שני אנחנו מנסים מאוד לשמור על המסגרת וכדי לטפל בבן אדם מכור אתה צריך הרבה מאוד תשומות זמן.
<קריאה: אנחנו מאוד שומרים על המסגרת הזאת.
תמר זנדברג: יהודית, את הזכרת קודם את הנושא של נערות ופגיעה מינית.
תמר זנדברג: כשמגיעה אליך נערה או צעירה ליחידה - אנחנו שמענו כאן נתון עת ערכנו דיון בנושא של ההתמכרויות בקרב נשים כאשר ללמעלה מתשעים אחוזים מהנשים המכורות, יש להן היסטוריה של פגיעה מינית – העובדות הסוציאליות עצמן הן אלה שנותנות את המענה גם לטיפול בטראומה שנובעת מפגיעה מינית?
<יהודית גבאי: בהחלט.
<יהודית גבאי: אנחנו בדיוק סיימנו בשבוע שעבר השתלמות בנושא של פגיעות מיניות.
<יהודית גבאי: שוב, עובדי התמכרויות נהנים אצלי מכל התשומות שמקבלים העובדים.
<יהודית גבאי: בפירוש עושים את זה.
<יהודית גבאי: אנחנו עושים את זה ואני חושבת שהעובדים יכולים לעשות את זה.
<יהודית גבאי: הרבה מהמתבגרים האלה והצעירות האלה, הרבה מהביטויים שלהם גם הרס עצמי, פגיעות בכל מיני צורות ובעיות תפקוד.
<יהודית גבאי: יש למשל את מרכז תמר או מיטל והם מתייחסים - ועושים עבודה מאוד מקצועית ומאוד טובה – לחלק של הטיפול אבל אנחנו עובדים גם מערכתי, גם החלק הטיפולי וגם הרבה עם המערכות, עם המשפחות ועם המסגרות.
<יהודית גבאי: זו עבודה שבעיני הכי מותאמת והכי נכונה עבורם.
תמר זנדברג: ציפי בן חמו, דימונה.
<ציפי בן חמו: תודה.
<ציפי בן חמו: אני קודם אגיד שאני שמחה ומתרגשת מהמפגש הזה.
<ציפי בן חמו: אני מקווה וגם יודעת – השתתפתי בוועדות בעבר – שהדברים שנאמרים כאן, יש להם השפעה.
<ציפי בן חמו: אני רוצה לדבר על דימונה.
<ציפי בן חמו: אני לא אחזור על כל הדברים שנאמרו כאן על ידי כולם אלא אני אומר שדימונה יושבת על אשכול ארבע, כך שנכניס את זה קצת לפרופורציות.
<ציפי בן חמו: ארבעים אלף תושבים עם פוטנציאל לצמיחה וגדילה בעקבות מעבר של עיר הבה"דים לדרום.
<ציפי בן חמו: כדי להכניס את זה עוד יותר לפרופורציות אני אומר שעד ספטמבר בכלל לא היה בדימונה מענה לנוער נפגע סמים.
<ציפי בן חמו: אני מנהלת מרכז טיפולי לנוער בסיכון מטעם שירות נוצץ ומאחר ואין בדימונה, לא הייתה וכנראה גם לא תהיה בקרוב יחידה נפרדת לנוער נפגע סמים, העובדת שיושבת כאן, גל חדד, הצטרפה אלינו בספטמבר בשיטת התעריף.
<ציפי בן חמו: זה אומר הועדות.
<ציפי בן חמו: 15 מטופלים, עשר הועדות.
<ציפי בן חמו: אני לא ארחיב כאן על הסינדול שאומר שזה חצי כוח של עבודה.
<ציפי בן חמו: עשרה מטופלים לתוך עשרים שעות.
<ציפי בן חמו: אנחנו מדברים על בני נוער שמאוד מאוד קשה להביא אותם לטיפול.
<ציפי בן חמו: בדימונה יש רצף של איתור מדהים.
<ציפי בן חמו: בחמשת בתי הספר התיכוניים יש מדריכי מוגנות, יש הרבה מאוד תכניות שהן תכניות מניעה וטיפול אבל הן גם הזדמנות לחשיפה ואני אמנה רק חלק מהן: תכנית מיל"ה, תכנית סיכויים, קידום נוער כאשר מתוך שישים בני הנוער שיושבים שם, אנחנו מדברים על מאה אחוזים שהם על רצף השימוש, משימוש מזדמן ועד תלות בחומרים פסיכו-אקטיביים.
<ציפי בן חמו: תכנית נירים, מרכזי עוצמה בתוך בתי הספר.
<ציפי בן חמו: כלומר, הפוטנציאל לחשיפה הוא מאוד מאוד גדול.
<ציפי בן חמו: אנחנו יודעים את הנתונים והנתונים הם נתונים מבהילים.
<ציפי בן חמו: אנחנו מדברים על עלייה ברמת האווירה החברתית, שתיית אלכוהול כמפגש חברתי קבוע.
<ציפי בן חמו: מאז חוק שפיכת האלכוהול יש ירידה בנתונים בדימונה.
<ציפי בן חמו: יש הרבה מאוד עבודה עם השיטור הקהילתי העירוני שלנו אבל עדיין זה לא מספיק.
<ציפי בן חמו: אנחנו חושפים הרבה מאוד בני נוער שזקוקים למענה, בין אם הוא מניעתי ובין אם הוא טיפולי.
<ציפי בן חמו: לגל חדד יש כרגע 15 מטופלים.
<ציפי בן חמו: יש לנו בהמתנה עוד ולא אומר כמה.
<ציפי בן חמו: המילה המתנה היא מילה קשה מאוד עבור בני נוער שגורם הזמן או נתון הזמן הוא קריטי ומשמעותי.
<ציפי בן חמו: אין לנו יותר מדי זמן עם בני נוער כך שפרק הזמן הזה של גיל ההתבגרות שמזמן לתוכו באופן טבעי את המשברים, ונוסיף לזה את הפגיעות המיניות, חשיפה לטראומות ומצבים משפחתיים רגישים, אנחנו מקבלים סוג של פצצה מתקתקת שמבחינתי, אם אני צריכה להגדיר היום צורך בתוך דימונה, בוודאי שחצי משרה לנוער נפגע סמים לא מגרדת את הקצה של הצורך.
<ציפי בן חמו: אנחנו זקוקים להרבה יותר מזה.
<ציפי בן חמו: אני חושבת שצריכה לקום יחידה בתוך דימונה לנוער נפגע סמים עם כל המענים.
<ציפי בן חמו: הטיפול בנער, רק בנער, מתוך אילוצים של חצי משרה, אני לא אגדיר את זה כחלקי כי אין עבודה עם הורים אלא יש ממש ניסיון לפתוח איזושהי עבודה קבוצתית אבל גם היא מאוד חלקית ומאוד מסוימת.
<ציפי בן חמו: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות את העבודה להרבה יותר מקצועית ויעילה.
<ציפי בן חמו: הדבר האחרון שלא שמעתי כאן ואני חושבת שכן צריך לומר אותו זאת הדרכה מקצועית לעובדים.
<ציפי בן חמו: אני מנהלת של מרכז טיפולי, ברזומה שלי אין הדרכה לנוער נפגע סמים.
<ציפי בן חמו: אני מבינה שהדרכה היא הדרכה, הדרכה, אבל עדיין נוער נפגע סמים, ההדרכה היא הדרכה שצריכה להיות הרבה יותר ממוקדת שבאה מהתחום ומהמצוקה של אותם בני נוער שזקוקים לטיפול הזה.
<ציפי בן חמו: אני מאוד מקווה, אני לא יודעת איך זה יכול להתבטא, כן עשינו הפניה למפקחת המחוזית ואני חושבת שלעובדים שמגיעים מגיעה הדרכה.
<ציפי בן חמו: בכל זאת המפגש בחדר הטיפול מזמן מפגש עם תכנים מאוד מאוד קשים של מצוקה מאוד מאוד קיצונית.
<ציפי בן חמו: אני פונה אל איריס כי אני חושבת שאת הכתובת אבל גם לוועדה כי אני חושבת שהעובדים צריכים יותר הדרכה.
<ציפי בן חמו: אני לא יודעת מה קורה במקומות אחרים.
<יהודית גבאי: בירושלים דווקא יש הדרכה.
תמר זנדברג: האתגר לעשות את מה שאת אומרת, לפתוח יחידה, זה בגלל המצ'ינג או שיש לכם בעיה אחרת?
<ציפי בן חמו: אני אומרת שבדימונה הוקצו רק לפני חמישה חודשים פעם ראשונה פוסט נפגע סמים.
<ציפי בן חמו: לא היה קודם.
<ציפי בן חמו: זה אומר שכנראה זה עניין של משאבים ולא רק המצ'ינג.
תמר זנדברג: כאשר הקצו, העירייה השלימה את המצ'ינג.
<ציפי בן חמו: השלימה את המצ'ינג.
תמר זנדברג: בלי בעיה.
<ציפי בן חמו: כן.
תמר זנדברג: אם יש צורך לעוד, ההקצאה הבאה תתקבל.
<ציפי בן חמו: לשמחתנו יש לנו ראש עיר מאוד מעורב שבעברו גם היה מאוד מעורב בהקמה של היחידה של המבוגרים בדימונה.
<ציפי בן חמו: הוא מאוד מאמין בעבודה על כל הרצף, מהמניעה ועד הקצה של הטיפול, הקצה הקשה של הטיפול.
<ציפי בן חמו: אני חושבת שאם המשרד יעמיד את המשאבים של המשרד, אני מאמינה שראש העיר לא יאמר לא.
<ציפי בן חמו: זה צורך בדימונה והוא מכיר ומבין ואני מאמינה שהוא גם יתמוך.
תמר זנדברג: חגי ברוש, הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול.
<חגי ברוש: נתבקשתי על ידי המנכ"ל שלי לבוא לכאן ולברך את העובדים הסוציאליים ביום חגכם.
<חגי ברוש: בסופו של דבר במערכת של ההתמכרויות, אתם למעשה משולבים ואתם חוד החנית בכל הספקטרום.
<חגי ברוש: זאת אומרת, נכון שיושבת כאן איריס מהשירות להתמכרויות שהוא הדומיננטי ביותר אבל גם במרכזים לטיפול בתחליפי סם וגם במחלקות לתחלואה כפולה ובכל מקום שלמעשה מתקיים איזשהו הליך טיפולי, העובדים הסוציאליים מהווים שם איזשהו חוד חנית ואנחנו בעדכם ומייחלים ליום שבו גם המורים מצד אחד וגם העובדים הסוציאליים מצד שני יהיו בראש מקבלי השכר במדינת ישראל כי אז בטוח שהחברה תיראה הרבה יותר טוב.
<חגי ברוש: אני רוצה לומר – ודיברנו על זה לא פעם בוועדה – שעד היום כספי ההועדות ששירות ההתמכרויות מקצה כדוגמה לקהילות או למסגרות במרכזי היום הן מופלות ביחס למה שאותו משרד נותן לאוכלוסיות אחרות.
<חגי ברוש: אם אנחנו בודקים הועדה שמקבלת קהילה טיפולית או הועדה שמקבלת מסגרת שמטפלת בנוער או במוגבלים ברמה כזו או אחרת, היא שונה לאין ערוך והיא הרבה יותר גבוהה, משהו כמו חמישים-שישים אחוזים, מסך ההועדה.
<חגי ברוש: זה מה שמגיע לנושא של ההתמכרויות ודיברנו על כך שתמיד הנושא הזה היה באיזשהו אופן מופלה והוא ממשיך להיות כזה וצריך לפעול לכך שההורדה תהיה בהתאם כי כמו שאמרה איריס, בעבודה עם מכור לסמים, מסגרת של זמן, מסגרת של השקעה, זה משהו שהוא חלק משמעותי מאוד בהצלחה של הטיפול וחייבים לטפל בזה.
<חגי ברוש: אני רוצה לעדכן כאן שלגבי אוכלוסיות, מה שאנחנו מגדירים כרגישות תרבותית, אנחנו כן הולכים לסייע לאוכלוסיות כאלה במדריכים של גילאי 18 פלוס ונעמה מבת ים, להערכתי אתם אמורים לקבל תקן כזה כך שיהיה לכם קצת יותר קל ואולי נעשה דברים יותר טובים.
תמר זנדברג: זה מהתקציב שלכם?
תמר זנדברג: מתקציב הרשות?
<חגי ברוש: מתקציב של פרויקט דרך חדשה שמגיע אלינו ואנחנו מורידים אותו לישובים.
<חגי ברוש: בכל מקרה, הייתה איזושהי בעיה של תקציב, של כניסה למסגרת טיפולית, בין אם הוא נער, בין אם הוא מבוגר, בין אם היא מבוגרת, הרשות תמיד מסייעת כנגד דוח סוציאלי.
<חגי ברוש: לדוגמה, צריך להיכנס לקהילה טיפולית וצריך 1,600 השקלים הראשונים עד שביטוח לאומי משלים, אנחנו נמצאים ובנושא הזה ניתן לפנות אלינו.
<חגי ברוש: אנחנו בדרך כלל נענים כמעט לכל בקשה.
<חגי ברוש: אם יש איזשהו מצב שבו אתם כעובדים סוציאליים צריכים להפנות נער למלכישוע ואין את היכולת הכספית, ואנחנו נתקלים בזה, לשים את הכסף הראשוני לכניסה, לשם כך יש את הרשות ואנחנו מסייעים ועוזרים.
<חגי ברוש: רק שתדעו את זה ושלא בגלל זה מישהו לא יתקבל למסגרת הזאת.
<קריאה: למי לפנות?
<חגי ברוש: לרשות למלחמה בסמים, לחגי ברוש.
<חגי ברוש: אני ראש אגף טיפול ושיקום או לסוזן, סגניתי.
<חגי ברוש: להערכתי אנחנו הולכים, בעקבות תכנית הדקרמיניליזציה שמוביל השר שלנו, לתהליך של חקיקה.
<חגי ברוש: להערכתנו כל הנושא של הטיפול בנוער, יש לזה גם השלכות משמעותיות מאוד על כל הנושא של שימוש בסמים בקרב בני הנוער.
<חגי ברוש: רק לפני חודש יוסי הראל, המנכ"ל שלנו, הציג לנו נתונים לפיהם בחמש השנים האחרונות הוכפלה רמת השימוש בסמים בקרב בני נוער בגילאי 12 עד 18.
<חגי ברוש: אנחנו הולכים כאן לאתגרים לא פשוטים ודיברתי על זה גם עם סגנית ראש השירות.
<חגי ברוש: אנחנו חייבים ליצור מצב שבו תהיה הלימה בין המערך של הטיפול בנוער שקיים היום ברשויות המקומיות השונות לבין, לדוגמה, בתי ספר שפועלים.
<חגי ברוש: או שיהיה מצב שבו נוכל באמת לתת טיפול הרבה יותר משמעותי ומיטבי שאנחנו נזקקים לו בצורה בלתי רגילה ואני חושב שזה אחד הדברים שלפחות אני מסמן לעצמי כרשות לשים את זה בצורה מאוד מאוד משמעותית בתכניות העבודה של 2018 כי אנחנו רואים את המגמות ורואים שבסופו של דבר אנחנו חוצים קווים שאוטוטו כבר נראה את מה שקורה במדינות מערב אירופה וארצות הברית, ואלה נתונים לא פשוטים.
<חגי ברוש: לכן חייבים לתגבר את המערך של הטיפול בנוער ברמה התקציבית.
<חגי ברוש: אני רוצה לציין שעובדים – בדרך כלל מההיכרות שלי, כמי שעבד ובא מהשטח – שמועסקים על חשבון הועדות, לא תמיד זה מופיע ברשות המקומית.
<חגי ברוש: לפעמים דרך כספי הועדות העובד מועסק על ידי תאגידים עירוניים ועמותות.
<קריאה: עובדי קבלן.
<חגי ברוש: אם אתה מחפש לתת לעובד איזשהו ביטחון כלכלי ותחושה שהנה, אני עובד בעיריית תל אביב, יש לי קביעות ויש לי מסגרת עבודה מסודרת שתומכת בי, אז כאן אני עובד קבלן ולפעמים גם משחקים אתם ומורידים וכולי.
<חגי ברוש: זאת עוד בעיה על בעיה.
<חגי ברוש: אני חושב שאחד הדברים שאנחנו כן עושים עכשיו עם השירות, ואני יודע שלדוגמה באשקלון וגם בירושלים הנושא של הרשות העירונית למלחמה בסמים, יש שיתופי פעולה בסך הכול יפים וטובים.
<חגי ברוש: יחד עם איריס אנחנו מנסים באיזושהי דרך לחזק כי כשאין כסף, חייבים לחפש לפעמים – ותמיד יהיה חסר כסף ודיברנו על זה כאן בוועדה בשבוע שעבר.
<חגי ברוש: חבר'ה, בנושא בריאות אנחנו בעיני בסוג של קטסטרופה.
<חגי ברוש: אבל תמיד כשחסר כסף, כשעובדים ביחד, ניתן להגיע תמיד לתוצאות יותר טובות ואנחנו יושבים יחד עם השירות כדי לחבר את המתאמים בצורה יותר טובה ליחידות השונות כי תמיד אפשר למצוא מפה עוד חצי שקל ומשם עוד חצי תקן ולעזור במקרים שצריך, בטח בעיר כמו דימונה שאני מבין שיש שם בעיות לא פשוטות ונדרש שם עוד סיוע בנושא של טיפול בנוער.
<חגי ברוש: החיבור הזה מייצר שיתופי פעולה שבסופו של דבר גורמים למערכות לעבוד הרבה יותר טוב ביחד.
<חגי ברוש: אני חוזר ומברך את האיגוד.
<חגי ברוש: אתם חוד החנית בחברה הישראלית.
<חגי ברוש: תמשיכו לעשות עבודת קודש.
תמר זנדברג: איריס, לקראת סיום, מפנה את תשומת לבי גדעון זעירא ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.
תמר זנדברג: בנייר שהמרכז כתב על בסיס מידע שהעברתם הבנו שיש לכם מודל, במועצות האזוריות בעיקר, של בעצם איגום כמה רשויות.
<איריס נהרי: יחידות אזוריות.
תמר זנדברג: זה מודל שאתם שוקלים אותו למשל גם במקרה של ערים סמוכות?
תמר זנדברג: תל אביב כמרכז מטרופוליני?
תמר זנדברג: ירושלים אולי לרשויות שסביבה?
<איריס נהרי: אנחנו נותנים גם מענה אזורי ואנחנו גם עושים את זה הרבה פעמים.
תמר זנדברג: אבל זה משהו שהוא מוגדר אצלכם?
תמר זנדברג: כלומר, לצורך העניין נניח יחידת ירושלים?
<יהודית גבאי: אנחנו נותנים מענה למעלה אדומים.
<שרית פטל: אנחנו לא יכולים לתת מענה אזורי.
<יהודית גבאי: נכון, בגלל העניין של ההועדות.
<שרית פטל: בגלל תנאי יסוד.
<יהודית גבאי: אנחנו עדיין נותנים את הטיפול.
<יהודית גבאי: אני כן עושה את זה.
<יהודית גבאי: זה פשוט לא נחשב להועדות.
<קריאה: אבל יש עובדת שהיא רק של הועדות, אז אין סיכוי.
<חגי ברוש: אי אפשר להעביר את ההועדה של קריית גת לאשקלון?
<שרית פטל: זה לא העניין.
<אירית יפתח-שרצקי: אני מהרשות לשיקום האסיר.
<אירית יפתח-שרצקי: אנחנו בונים תכניות שיקום לאסירים וכמובן כחמישים אחוזים מהם הם אסירים עם בעיות של התמכרויות.
תמר זנדברג: יש לכם איזשהו מידע כמה מהם הגיעו עם ההתמכרות לכלא וכמה מהם יצאו ממנו עם התמכרות?
<אירית יפתח-שרצקי: חבל שלא נמצא כאן נציג שירות בתי הסוהר.
<אירית יפתח-שרצקי: ממה שאנחנו יודעים, הרוב מגיעים כך לכלא וגם לומדים בכלא.
<אירית יפתח-שרצקי: עובדה, יש בכלא אגפים נקיים מסמים ואגפים מלוכלכים.
<אירית יפתח-שרצקי: למעשה כחמישים אחוזים מכל תכניות השיקום שאנחנו נותנים הם לטיפול באסירים עם בעיות של התמכרויות.
<אירית יפתח-שרצקי: אנחנו כמובן עובדים בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם השירות להתמכרויות, גם עכשיו עם פרויקטים שוטפים עם הרשות למלחמה בסמים ולמעשה אנחנו גם עובדים בשיטת המצ'ינג.
<אירית יפתח-שרצקי: זאת אומרת, ברוב הרשויות המקומיות יש לנו אדם לשיקום האסיר, רובם יושבים ביחידות להתמכרויות ובעצם שכרם משולם במשותף.
<אירית יפתח-שרצקי: אני רוצה להתייחס לנושא של רשימות ההמתנה עליו דיברו כאן.
<אירית יפתח-שרצקי: כמובן שכל מי שנמצא ברשימת המתנה, זה אקוטי ודחוף.
<אירית יפתח-שרצקי: במקרה שלנו מדובר באסירים שאם אנחנו לא נבנה להם תכנית שיקום עם אותם שירותים לנפגעי הסמים, הם פשוט יישארו בכלא.
<אירית יפתח-שרצקי: היום כל המחקרים בתחום מראים ששחרור מוקדם והתניה שיפוטית, זה בעצם קטליזטור מאוד מאוד גדול לשיקום.
<אירית יפתח-שרצקי: אנחנו אולי נראה את זה בוועדה אחרת, יש את ועדת דורנר מחר, אבל אסירים שמשתחררים בשחרור מוקדם, הרצידיביזם שלהם, המועדות שלהם, מאוד מאוד נמוכה.
<אירית יפתח-שרצקי: מה שמשתמע מרשימות ההמתנה זה שאסיר שאני לא יכולה להכין לו תכנית שיקום כי אין כרגע מקום ביחידת התמכרויות, הוא נשאר בכלא, הוא יוצא החוצה בלי כלום, המוטיבציה שלו ברצפה.
<אירית יפתח-שרצקי: זאת אומרת, אם אין לו את הדבר הזה, את ההתניה השיפוטית, את הגבולות שאנחנו מייצרים לו באמצעות תכנית השיקום, אנחנו מאבדים אותו.
<אירית יפתח-שרצקי: תכנית השיקום היא בשיתוף של יחידת התמכרויות אבל המעטפת היא נוספת.
<אירית יפתח-שרצקי: יש פיקוח אלקטרוני, פיקוח תעסוקתי, סיוע בחובות וכן הלאה.
<אירית יפתח-שרצקי: אני כאן מצטרפת לכל החברים והקולגות לשולחן.
<אירית יפתח-שרצקי: המצוקה היא כמובן נוגעת לאוכלוסייה ספציפית כזאת של אסירים ובהחלט מצטרפת לקריאה להגביר בצורה משמעותית את התקציב.
תמר זנדברג: אני רוצה להודות מאוד לכל העובדות, בעיקר העובדות, והעובדים הסוציאליים והסוציאליות על שהגיעו לכאן היום, באופן כללי לכנסת וספציפית לוועדה.
תמר זנדברג: אני חושבת שהעבודה הסוציאלית היא מסוג התחומים שתמיד אומרים לנו – ובטח אומרים לכן את זה הרבה יותר – שאתן עושות עבודת קודש, שזה מצד אחד מאוד נכון ואני בטוחה שכל שעה מהעבודה שלכן, אתן רואות את עבודת הקודש הזאת.
תמר זנדברג: מצד שני, כשאומרים שזאת עבודת קודש, סימן שיש בעיה עם הכסף כי קודש זה נחמד אבל איפה הכסף?
תמר זנדברג: אני תמיד חושבת שמדיניות נבחנת במשאבים שהיא מקצה.