GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איריס נהרי: אבל אני רוצה לסבך יותר את העניין ולומר שכרגע אנחנו נמצאים בתהליך שונה שנקרא תהליך הקריטריונים כאשר בעצם משרד הרווחה עושה איזושהי חלוקה מחדש של הרשויות.
<איריס נהרי: זאת אומרת, מה שהיה קיים יישאר, אבל התהליך של הקריטריונים על פי הלמ"ס, גודל היחידה וכדומה יהיה בו שינוי ואנחנו נעבה גם יחידות קיימות ונוסיף ליחידות שנמצאות.
תמר זנדברג: הקריטריונים הם למצ'ינג?
<קריאה: זה עניין של צרכים.
<איריס נהרי: לפי צרכים אבל עדיין יהיה מצ'ינג.
תמר זנדברג: אבל הוא לא יהיה גורף 25-75.
<איריס נהרי: הוא יהיה.
תמר זנדברג: מה יקבעו הקריטריונים?
<איריס נהרי: אם בעבר המפקח המחוזי היה רואה את המחוז, מנסה לפתח יחידות, מגיש אלינו בקשה לתקציב והיו יחידות שקמות או מעובות, היום המשרד עצמו יחליט על פי קריטריונים, על פי גודל הישוב, על פי הלמ"ס, על פי קריטריונים מסוימים.
<איריס נהרי: הוא יחליט היכן הוא מוסיף לעיבוי היחידות.
<איריס נהרי: המצ'ינג נשאר.
<איריס נהרי: במקביל יש עוד תהליך שנקרא כתף אל כתף, שזה לא קיים רק אצלנו אבל אנחנו נמצאים גם בוועדה הזאת ואנחנו מקווים - זה נמצא עכשיו בוועדה של השלטון המקומי ממש לקראת סיום – שהמאה תקנים של הועדות יומרו להיות תקנים כי יש הבדל מאוד רציני בין הועדות לבין תקן ותכף את תשמעי את זה מאנשים.
<איריס נהרי: יש בעיה קשה עם עשרים הועדות לעומת עובדים שהם בתקן.
<איריס נהרי: גם זה תהליך שהמשרד עובד עליו ואני מקווה שיסתיים.
<איריס נהרי: הוא נמצא בשלטון המקומי.
<איריס נהרי: אני רוצה לסיים ולתת את המקום לאנשים שהגיעו לכאן לדבר.
<איריס נהרי: יש עיבוי שאנחנו כרגע מבחינת סדרי עדיפויות ניתן לנוער, לצעירים, לנשים על פי מה שהיה, אבל עדיין אנחנו זקוקים לתוספת נוספת.
<איריס נהרי: זאת שאלה וזאת שאלה שהיא בעייתית מאחר ויש יחידות שהן לא קיימות ואז אנחנו צריכים לעשות קודם כל מיפוי של בקשות.
<איריס נהרי: דיברנו למשל על אזור המרכז – סתם אני נותנת לך דוגמה – שם מתוך 73 רשויות, שלושים רשויות מקבלות ויש עוד יחידות שאנחנו רוצים לתת מענה כמו יחידות אזוריות, יחידות קיימות.
תמר זנדברג: נניח אתם כשירות להתמכרויות, לא מזמן יחסית נכנס תקציב דו שנתי, אבל נניח שהיה עומד בפניכם לשנת 2018, איזה תקציב לבקש?
תמר זנדברג: כמה תוספת לבקש שהיא כמובן לא בלתי מוגבלת אבל מה הצורך הכי מיידי שלכם וכמה ממנו להערכתך יוקדש ליחידות ברשויות המקומיות?
<איריס נהרי: אני אומרת שוב.
<איריס נהרי: יש גם תוספת למסגרות החוץ ביתיות.
<איריס נהרי: אני אומרת הערכה.
<איריס נהרי: הייתי מוסיפה עוד עשרה מיליון שקלים.
תמר זנדברג: איך יתחלקו עשרת מיליון השקלים האלה?
תמר זנדברג: שוב חצי חצי?
<איריס נהרי: אני כרגע לא יכולה להגיד.
<איריס נהרי: עשרה מיליון שקלים לרשויות.
תמר זנדברג: רק לרשויות.
<איריס נהרי: שיתחלקו לפי קריטריונים.
תמר זנדברג: עשרה מיליון שקלים רק לרשויות בנוסף לחמישה מיליון או משהו כזה למסגרות החוץ ביתיות.
<איריס נהרי: בפעימה השנייה.
תמר זנדברג: יש כאן נציג או נציגה מאיגוד העובדים הסוציאליים?
<בועז גור: כן.
תמר זנדברג: הבנתי שאתם היוזמים של היום בכנסת.
<בועז גור: נכון.
תמר זנדברג: תציג את עצמך.
<בועז גור: אני מזכיר האיגוד המקצועי של איגוד העובדים הסוציאליים.
<בועז גור: נכנסתי לתפקיד לפני זמן לא ארוך.
<בועז גור: התפקיד שלי הוא מזכיר חטיבת השירותים המופרטים ולכן אני אמון על היישום של צו ההרחבה במסגרתו יש גם תהליכים של קליטת העובדים הסוציאליים בתוך הרשויות המקומיות, עובדי כתף אל כתף אבל לא רק אלא גם.
<בועז גור: ביום הזה עולים נושאים שעולים על סדר היום של העובדים הסוציאליים, וזה מרכז היום הזה, והדבר השני הוא שהתחיל תהליך ב-1 למרץ שהוא תהליך מאוד מאוד משמעותי לכל ציבור העובדים הסוציאליים והוא תהליך שצו ההרחבה מזמן לנו.
<בועז גור: מבחינתנו זה לא רק שהאיגוד עבד על איזשהו הסכם וההסכם נגמר ועכשיו צריך רק לדאוג שהזכויות יינתנו לכולם.
<בועז גור: ראשית, זה תהליך מאוד ארוך כי בעצם כל משרדי הממשלה היו צריכים להיערך לזה וצריכים ליישם את זה בזמן מיידי, להעביר את התקציבים המתאימים ואחר כך כל המעסיקים צריכים לעשות את ההתאמות.
<בועז גור: אנחנו רוצים להגיע עם זה ליישום מיידי כיוון שצו ההרחבה הוא במעמד של חוק.
<בועז גור: התהליך הוא מעבר לזה.
<בועז גור: התהליך הוא בעצם תהליך של שינוי מכיוון שאנחנו מקווים שזה יפסיק לייצר את התחושה הזאת של סוג של שני מעמדות בתוך ציבור העובדים הסוציאליים, והדבר השני הוא שיהיה המשך לתהליך של תיקון הרבה עוולות באופן העסקה ובתנאי העסקה של העובדים הסוציאליים וזה יאפשר להציף את הבעיות המקצועיות והתכניות שעולות בעיקר ביום הזה ולא רק סביב הקשר של שכר אלא גם בהקשר שאפשר לפעול בו מתוך שכר הוגן ולקדם את הדברים האלה בצורה שהיא יותר רעיונית.
<בועז גור: מבחינת הנושאים, אני חושב שהמטרה שלנו היא שכמה שיותר עובדות ועובדים סוציאליים יישמעו ויוכלו להעיר על הדברים שנאמרו כאן ולהתייחס לבעיות שעולות מהשטח.
<בועז גור: זה הזמן לעשות זאת בוועדה כאן.
<בועז גור: כמובן תודה רבה לך על קיום הדיון הזה.
<בועז גור: מבחינתי זה חלק מאוד משמעותי מהיום הזה.
תמר זנדברג: תודה רבה לאיגוד.
תמר זנדברג: אני רוצה לעבור עכשיו לנציגות העובדות הסוציאליות ברשויות המקומיות.
תמר זנדברג: נרשמו אצלי תל אביב, ירושלים, בת ים ואשקלון.
תמר זנדברג: מי שרוצה לדבר, יירשם אצל מנהלת הוועדה וירשום שם, תפקיד ועיר.
תמר זנדברג: מתל אביב נמצאת אתנו סגנית ראש העיר תל אביב-יפו, מהרטה ברוך רון שלמען הגילוי הנאות היא גם מהסיעה שלי כך שזה כבוד מכובד וגם חברה.
תמר זנדברג: אחרי יואב בן ארצי גם כן מעיריית תל אביב והוא מהדרג המקצועי.
תמר זנדברג: אחר כך יהודית גבאי מירושלים, נעמה מורשתי מבת ים ושרית פטל מאשקלון.
תמר זנדברג: כרגע זה סדר הדוברים.
תמר זנדברג: הבאות בתור, אנא הירשמו ונמשיך את הדיון.
<מהרטה ברוך רון: צהרים טובים.
<מהרטה ברוך רון: תודה לך.
<מהרטה ברוך רון: מרגש לראות את כל הנוכחים שיושבים בחדר הצפוף הזה וממש רוצים לשמוע ולהשמיע את מה שיש להם בנושא הזה של ההתמכרויות.
<מהרטה ברוך רון: יש לי הזכות להיות ממונה על מינהל השירותים החברתיים בעיר תל אביב-יפו.
<מהרטה ברוך רון: לשמחתנו באמת אנחנו אולי רשות שמסוגלת לעשות את המצ'ינג הזה ויש לנו את המשאבים לתת מענה טוב לאוכלוסייה הזו ויש לנו יחידה להתמכרויות בראשה עומד יואב בן ארצי שתכף ירחיב עליה ועל מה שהוא עושה.
<מהרטה ברוך רון: התופעה הזו של ההתמכרויות, בעולם המודרני הקצת מנוכר לא הולכת להיעלם אלא להתגבר וזה מפתיע אותי לגלות כאן שתנאי בסיסי לשירות הזה הוא המצ'ינג.
<מהרטה ברוך רון: דווקא אותן רשויות חלשות – ואני לא מדברת כאן כתושבת העיר תל אביב אלא בכלל כמישהי שהנושא החברתי מעסיק אותה - ואין להן את היכולת לתת את המצ'ינג הזה, בדרך כלל הן רשויות בהן יהיו נפגעי התמכרויות ואין להן יכולת לתת שירות לתושבים שלהן.
<מהרטה ברוך רון: בעיני זה פשוט בלתי נתפס.
<מהרטה ברוך רון: אני חושבת שזו בעיה דחופה שצריך לתת לה מענה כי לא יכול להיות שרשויות שלא יכולות להרשות לעצמן את המצ'ינג הזה, לא יקבלו את השירות.
<מהרטה ברוך רון: כמובן בתחום הזה של הרווחה, העובדים הסוציאליים והאנשים שעוסקים בתחום הזה עושים עבודה מדהימה שממש מרגשת אותי כל יום מחדש כמי שנמצאת במינהל בתל אביב.
<מהרטה ברוך רון: הם עושים את זה מתוך מצוקה קשה של חסר, גם חסר בכוח אדם וגם בכלים.
<מהרטה ברוך רון: מתדפקים על דלתות הרווחה אנשים שבאמת זקוקים לעזרה והרבה פעמים אין לנו את הכלים ובוודאי לא את כוח האדם.
<מהרטה ברוך רון: העומס הזה שבו עובדים העובדים הסוציאליים הוא בלתי אפשרי ונדרשת כאן התערבות, בוודאי בתחום הזה של ההתמכרויות.
תמר זנדברג: יואב, בבקשה.
תמר זנדברג: אתה יכול לתת לנו גם קצת נתונים על פריסת השירות בתל אביב?
<יואב בן ארצי: הכול יינתן.
<יואב בן ארצי: אני רק אומר שאנחנו מדומים לבועה ולעיר שבעה ולכן אני אומר שהעיר תל אביב-יפו אמנם מדורגת כ-7.9 באשכול הסוציו דמוגרפי, אבל יש מובלעות של שלוש וארבע.
תמר זנדברג: 7.9?
<יואב בן ארצי: כן, ירדנו משמונה.
תמר זנדברג: יש עשיריות בדירוג?
<יואב בן ארצי: הבנתי שירדנו משמונה ולכן אני אומר 7.9.
<מהרטה ברוך רון: אם היינו לוקחים בחשבון את הנושא של הפליטים ומבקשי עבודה, כנראה שהיינו יותר נמוכים.
<יואב בן ארצי: היינו גבעתיים בתוך תל אביב עם דירוג 2, מבחינת היקף אוכלוסייה.
<יואב בן ארצי: אני רוצה לומר שיש מובלעות בעיר, ולא מעט, שמדורגות 2, 3 ו-4 ולכן הדימוי של עיר חזקה בהקשר הזה הוא פחות רלוונטי.
<יואב בן ארצי: יש לנו חמישה מרכזים לטיפול בנפגעי סמים.
<יואב בן ארצי: בסך הכול אנחנו מדברים על 17.1 משרות מתוכן 10.25 המשרד נותן.
<יואב בן ארצי: זאת אומרת, 6.85 במימון עירוני מלא ואני אומר שוב שגם עיר בדמות תל אביב אמורה לקבל את כל המכסות מהמשרד.
<יואב בן ארצי: בנוסף, בהתאם להועדות, יש לנו ארבע משרות על 95 מטופלים.
<יואב בן ארצי: יש לנו שלושה שירותים שונים שניתנים באמצעות הועדות וזאת סוגיה מאוד מאוד קשה כי העובד מדמה למטופל, ולמה הוא מדמה למטופל?
<יואב בן ארצי: כי הוא חי חיים שהם גם שורדניים כעובד וגם הוא אמור לטפל במטופל שגם הוא חי חיים שורדניים.
<יואב בן ארצי: אמרתי את זה לא פעם גם בוועדה הקודמת שאני חושב שהגישה של הועדות היא שיטה, מכניזם כספי רע ביותר והוא לא מאפשר תנאי עבודה נכונים.
<יואב בן ארצי: אני אומר לך שזה אפילו לא ברמה של קיומי עבור העובד עצמו.
<יואב בן ארצי: זה חייב להיעלם מהעולם.
<יואב בן ארצי: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר הוא שהעיר מלאה במשתמשים.
<יואב בן ארצי: אני רגע מדלג לאשכולות תשע ועשר כאשר יש 11 רשויות בהם.
<יואב בן ארצי: היום תופעת השימוש לרעה והתמכרות חוצה שכבות.
<יואב בן ארצי: היא לאו דווקא ברשויות שהן פריפריות או במצבים סוציו אקונומיים נמוכים.
<יואב בן ארצי: לצערי זה חוצה את כל האוכלוסיות ולכן חשוב גם לחשוב על הרשויות המאוד מטופחות כי גם שם יש תופעה כזאת.
<יואב בן ארצי: אם אני חוזר לתל אביב, היום אנחנו מטפלים ב-466 מטופלים על פי הדוח שקיבלתם אותו ואם אני רוצה טיפה לעבות או להרחיב את היקף המטופלים, אני לא יכול.
<יואב בן ארצי: אחד הכלים בעבודה סוציאלית, בייחוד עם אוכלוסיות כאלה, זה אאוט ריץ'.
<יואב בן ארצי: זה להגיע לאוכלוסייה כדי שתבוא לטיפול.
<יואב בן ארצי: נכון להיום מצבת כוח האדם לא מאפשרת הגעה לעוד אוכלוסיות.
<יואב בן ארצי: זה אומר שגם העיר תל אביב זקוקה לעוד תקנים בהתאם למספר המטופלים ובהתאם לתופעה חברתית שהולכת ומתגברת של שימוש לרעה בחומרים שגורמים נזק.
תמר זנדברג: אני רוצה לעמוד אתך על הנושא שציינת וכמו שאתה יודע אנחנו גם עוסקים בו הרבה מאוד בוועדה וזה הפער בין השירות שניתן לבין השירות שדרוש מבחינת גם סוג האוכלוסייה וגם סוג השירות, סוג הטיפול.
תמר זנדברג: כאשר אתה אומר חמישה מרכזים, לדעתי הוועדה הזאת הייתה לפחות בשניים מהם, מדובר על מרכזים שבאמת תופסים את האוכלוסייה שנמצאת בהתמכרות בשלב המאוד מאוד תחתון ומדורדר שלה, בין אם מראש זאת האוכלוסייה שנמצאת בשירות הזה ובין אם כבר חלה הידרדרות עד שהאדם מגיע לתחתית ורק שם יש שירותים.
תמר זנדברג: לעומת זאת, כמו שאמרת, תופעת ההתמכרות, כמו שאנחנו מכירים אותה, בין אם זה לתרופות מרשם, בין אם זה לאלכוהול, בין אם זה להימורים, אפשר למצוא אותה גם באוכלוסיות, נקרא לזה עובדות ומתפקדות ואולי אפילו משכבות סוציו-אקונומיות ממש לא נמוכות.
תמר זנדברג: דווקא בעיר כמו תל אביב שמן הסתם היא גם עיר גדולה, היא גם עיר שיש בה אוכלוסייה מגוונת מכל השכבות וגם אני מניחה שהיא מרכזת אליה הרבה אנשים מערים אחרות ונותנת שירותים שהרבה פעמים הם לפחות גושיים, אם לא ארציים.
תמר זנדברג: האם אתם נותנים דעתכם על הצורך לפתח שירות כזה?
תמר זנדברג: מרפאה או איזשהו מרכז שהוא לא יהיה מרכז מתדון או מרכז תחלואה כפולה או משהו מן הסוג הזה אלא דווקא מרכז שייתן מענה?
תמר זנדברג: ענית על זה קצת עת היה לנו דיון ביום הקודם המיוחד שהיה יום הקהילה הגאה בנושא של האוכלוסייה הלהט"בית.
תמר זנדברג: אמרתם שזו אוכלוסייה שהיא מועדת לפתח התמכרויות בגלל גורמים חברתיים.
תמר זנדברג: חוץ מהאוכלוסייה הזאת, האם יש אצלכם תכנית עבודה או משהו בפיתוח למרפאה או למרכז או משהו כזה שיוכל לתת מענה לאדם כביכול נורמטיבי מהישוב שנתקל באיזושהי בעיה או רופא משפחה או רופא פסיכיאטר מפנה אותו ויוכל לראות מישהו בתחום ההתמכרויות?
<יואב בן ארצי: האמת היא שאני רוצה לומר משהו אופרטיבי ומשהו ברמה של חלום.
<יואב בן ארצי: ברמה האופרטיבית אחרי ישיבת הוועדה הקודמת קבענו להיפגש עם שבי ועם איריס ועם מנכ"ל האגודה כדי לפתח שירות להוציא הסברתי לאוכלוסייה הגאה שמשתמשת בסמים.
<יואב בן ארצי: היא עדיין לא רואה טיפול, לא רוצה טיפול, לא מבינה שהיא זקוקה לטיפול.
<יואב בן ארצי: אני אומר את זה ממקום טיפה פטרוני אבל אני חושב שיש שם בעיות הרבה יותר אקוטיות, כפי ששמענו בוועדה, אבל אני אתחיל במשהו שהוא יותר ייעוצי הסברתי לקהל רחב גם של בעלי הליינים שם מתרחשות התופעות וגם לאוכלוסייה עצמה.
<יואב בן ארצי: אני סבור שנכון יהיה, אפילו ברמה המחוזית ולאו דווקא ברמה המקומית, להקים אפילו כפיילוט מרכז ייעוץ והסברה לאוכלוסייה שמשתמשת בסמים.
<יואב בן ארצי: אני שוב אומר, עדיין לא טיפול אלא רק כדי לקרב אותם לרעיון הטיפולי.
<יואב בן ארצי: את קוראת להם אוכלוסייה נורמטיבית אבל אני אומר אוכלוסייה שמשתמשת ועדיין לא רואה את עצמה כבעייתית בשימוש.
<יואב בן ארצי: להערכתי, כרגע אין לי שום דבר אופרטיבי כדי להציע אבל אני אשמח מאוד לשבת עם השותפים כדי שנקים כזה מרכז בתל אביב ואפילו ברמה המחוזית.
<יהודית גבאי: אני גם ארצה להתייחס לזה בחלק שלי.
<יהודית גבאי: אני באמת חושבת שאנחנו מדברים על רצף.
תמר זנדברג: נעבור אליך.
<יהודית גבאי: אני מנהלת את המחלקה לנוער וצעירים באגף הרווחה בעיריית ירושלים.
<יהודית גבאי: המבנה אצלנו הוא קצת אחר.
<יהודית גבאי: בתוך המחלקה לנוער וצעירים יש לי יחידה של התמכרויות.
<יהודית גבאי: אנחנו מדברים על נוער וצעירים בלי מבוגרים.
תמר זנדברג: אבל יש גם יחידה מקבילה למבוגרים?
<יהודית גבאי: כן.
<יהודית גבאי: אני חייבת לומר שהעניין הזה שיחידת ההתמכרויות שלי יושבת בתוך המערך הזה של נוער וצעירים, הרבה פעמים מציל מבחינתי את המצב למרות שעדיין הוא קשה מנשוא ואני אתייחס לזה.
<יהודית גבאי: אני חושבת שאין הלימה, אני חושבת שגם התייחסו כאן לעניין הזה של המגמות החברתיות שהולכות ומתפתחות, מתרחבות וגדלות ומאתגרות את כולנו, גם את המשפחות וגם את אנשי המקצוע.
<יהודית גבאי: ספציפית לירושלים, אין הלימה בכלל בין מה שאנחנו נותנים במענים לבין הצרכים.
<יהודית גבאי: זה גם מבחינת ההיקף וגם מבחינת האופי של העיר.
<יהודית גבאי: העיר ירושלים, ידוע לכולם שבתוכה יש מי שאומר שיש שלוש ערים – היהודית, הערבית והדתית.
<יהודית גבאי: באמת יש לנו אוכלוסייה חרדית והרבה תכניות שהתפתחו ושהכנסנו בשנה-שנתיים האחרונות.
<יהודית גבאי: כל התכניות האלה חושפות עוד ועוד מעגלים של נפגעי סמים ואלכוהול.
<יהודית גבאי: אותו דבר במזרח העיר וגם במערב העיר, מלבד החרדית, יש לנו אוכלוסייה דתית ואוכלוסייה כללית שיש מי שיקרא לה החילונית.
<יהודית גבאי: לרשותנו עומדים שניים ושלושת-רבעי תקנים של עובדים.
<יהודית גבאי: אלה לא תקנים כי יש רק שלושת-רבעי תקן אחד ועוד שניים שהם השמות.
<יהודית גבאי: ארבעים השמות.
<יהודית גבאי: אחד למזרח העיר ואחד למערב העיר.
<יהודית גבאי: בעיריית ירושלים, מהתקציבים איכשהו הצלחנו לגרד חמישים אחוזים משרה לעובדת שכל שנה המשרה עומדת בסכנה.
תמר זנדברג: כלומר, יש ליחידה להתמכרויות בתוך היחידה לנוער וצעירים שלושת-רבעי תקן ועוד שתי השמות.
תמר זנדברג: מה זה השמות?
תמר זנדברג: זה תקן?
<יהודית גבאי: הועדות.
<יהודית גבאי: מאתיים אחוזים שהם הועדות.
<יהודית גבאי: אצלנו היו כ-150 בשנה שעברה כאשר הטיפולים הם טיפולים – תכף נתייחס אליהם – ארוכי טווח אבל אנחנו מטפלים בהרבה יותר מתבגרים ברצף של נוער וצעירים.
תמר זנדברג: את יודעת כמה תקנים וכמה מטופלים יש ביחידת המבוגרים?
<יהודית גבאי: לא.
<איריס נהרי: 11.25 תקנים.
<איריס נהרי: אבל יש גם אלכוהול שם יש עוד.
תמר זנדברג: אלכוהול לחוד?
תמר זנדברג: אצלך יואב, אלה סמים ואלכוהול ביחד?
<יואב בן ארצי: כן, אבל ה-10.25 זה רק סמים.
<יואב בן ארצי: יש לי עוד שני תקנים של הועדות אלכוהול והימורים.
<יהודית גבאי: אצלנו זה ביחד, זה נוער וצעירים.
תמר זנדברג: את אומרת 11.25 במבוגרים.
תמר זנדברג: את יודעת כמה מטופלים?
תמר זנדברג: אצלך, יואב, 460.
<יואב בן ארצי: 466.
<יואב בן ארצי: לא כולל אלכוהול.
תמר זנדברג: כמה בירושלים?
<איריס נהרי: אני צריכה לבדוק.
<יהודית גבאי: איריס הזכירה לי שיש לנו את יחידת האיתור.
<יהודית גבאי: בתוך יחידת ההתמכרויות יש לנו רצף של מענים, יש לנו את יחידת האיתור עד אליך שעוסקת באיתור ועושה עבודה מדהימה בשכונות.
<יהודית גבאי: גם שם יש לנו בעיה של מאתרים.
<יהודית גבאי: יש לנו מחסור מאוד גדול.
<יהודית גבאי: אני חושבת שאחת הבעיות העיקריות שלנו היא שנוהגים בנו כמו בכל עיר אחרת.
<יהודית גבאי: אולי שיטת הקריטריונים תשנה משהו, אבל בעצם שבעיר אחרת קטנה קיבלו יחידת איתור ארבעה מאתרים, אנחנו בעצם קיבלנו את אותו סדר גודל ושוב, יש לי מתוכם מאתרים שאני צריכה ערבים למזרח ירושלים, חרדים ולאוכלוסייה הכללית.
<יהודית גבאי: בעצם זה לא מספיק לכלום.
<יהודית גבאי: מספיק למעט.
<יהודית גבאי: נעשית עבודה משמעותית, אבל זה באמת לא מספיק.
<יהודית גבאי: אני חוזרת לזה שאין הלימה.
<יהודית גבאי: הצרכים שלנו בוערים מבחינת התקנים.
<יהודית גבאי: שוב, יש לי פרספקטיבה כי אני כן עובדת עם עוד שירותים במשרד הרווחה, אני עובדת עם שירות נוער וצעירים.
<יהודית גבאי: הרבה פעמים מאוד מסייע ואני יכולה לתת דוגמאות כאשר מעבר לעניין של התקנים יש כאן עניין של תקציבי פעולה ואין לנו תקציבי פעולה.
<יהודית גבאי: בעצם כל התקציב שאני מקבלת הוא רק להעסקת אותם שני עובדים במאה אחוזי השמות.
<יהודית גבאי: אם פנה אלי בשבוע שעבר אבא שהתחנן שהבן שלו צריך להיכנס לקהילה אבל אין לו נעליים ואין לו בגדים, פניתי לפיקוח ועוד פעם אמרתי שננסה מפה ומשם ואז אני משתמשת בנוער וצעירים כשאני יכולה אבל לפעמים אין לי.
<יהודית גבאי: פשוט אין לי.
<יהודית גבאי: אני גם רואה את הפרספקטיבה של עבודה עם נוער וצעירים בסיכון.
<יהודית גבאי: עובדי הנוער עם בעיות של שימוש בסמים, העבודה היא מאוד מאוד מאתגרת.
<יהודית גבאי: כמו שנאמר כאן, יש הרבה עבודה של חיזור, הרבה עבודה בהתנגדויות.
<יהודית גבאי: אני מקיימת ועדות אבחון בתוך השירות שלי ואנחנו עושים ממש להטוטים ובאמת יוצאים מגדרנו כדי להביא את הנער או את הצעיר להסכים לכך שיש לו בעיה ושהוא צריך טיפול.
<יהודית גבאי: יחד עם המשפחה, יחד עם הגורמים במערכות בהן הוא נמצא, עושים עבודה מאוד מאוד מאומצת.
<יהודית גבאי: אני חייבת לומר שלפעמים כשכבר פונים אלינו ומפנים ויש איזשהו רגע, אם אז אנחנו לא יכולים לתת את המענה – כי כמו שנאמר כאן, יש המתנות ולא תמיד אנחנו יכולים להיענות לכולם – זה מאוד קשה ומאוד מצער.
תמר זנדברג: מה עיקר המענה שאתם נותנים, מלבד הפניה לקהילה?
<יהודית גבאי: אנחנו מטפלים.
<יהודית גבאי: חלק גדול מהעבודה זאת עבודה טיפולית.
תמר זנדברג: כלומר, העובדת הסוציאלית מול הנער או הנערה והמשפחה.
<יהודית גבאי: אנחנו עושים הרבה עבודה עם המשפחות.
<יהודית גבאי: יש לנו מרכז הורים ואנחנו מפנים אותם גם לשם.
<יהודית גבאי: השנה עשינו קבוצה להורים למתבגרים, קבוצה מדהימה, שמתמודדים עם ילדים שיש להם בעיות של שימוש.
<יהודית גבאי: זו קבוצה חדשה שהייתה מאוד משמעותית וגם דרשה מהעובדת למשל – אחת מהעובדות האלה - בערך ארבע שעות שבועיות להשקיע בעניין הזה, שזה אומר פחות כמה מטופלים.
<יהודית גבאי: כל דבר כזה הוא מאוד משמעותי.
<יהודית גבאי: אני כן חושבת ורוצה להדגיש שאסור לנו לחכות.
<יהודית גבאי: בהתמכרויות, לעומת תחומים אחרים, אני נותנת עדיפות ולפעמים זה לא יהיה עובד בהתמכרויות ולו רק כדי לתת מענה ולפעמים הוא יחכה.
<יהודית גבאי: אני חושבת שזה משהו שבאמת צריך לתת עליו את הדעת.
<יהודית גבאי: הנושא של תקציבי פעולה כמו שאמרתי, אני באמת משתמשת הרבה מתקציב של נוער וצעירים ונערות אבל זה משהו שהוא חסר.
<יהודית גבאי: אם יש עובדת שהולכת עם נערה, ממש עובדים משלמים מכיסם הפרטי לשבת בבית קפה כי יש כאלה שלא מוכנים להגיע ולכן פוגשים אותם ברחוב ובכל מיני מקומות.
<יהודית גבאי: צריך לתת את הדעת על העניין הזה.
<יהודית גבאי: גם לגבי העניין של תקנים והועדות, אני חייבת להגיד שעובדת שלי עובדת 65 אחוזי משרה.
<יהודית גבאי: הצורך שלנו בוער ואותה עובדת פשוט עובדת בניקיון כדי להשלים הכנסה.
<יהודית גבאי: אני מאוד מצרה על זה.
<יהודית גבאי: כל עבודה מכבדת אבל אנחנו זקוקים לה בעבודה אצלנו.
תמר זנדברג: כלומר, את בעצם אומרת לנו דבר מדהים.
תמר זנדברג: יש לך עובדת שהיא כבר עובדת במערכת.
<יהודית גבאי: אני אגיד עוד דבר.
תמר זנדברג: היא רוצה לעבוד, את רוצה להעסיק אותה, יש צורך מהקהילה של המטופלים, כלומר, העגל רוצה לינוק והפרה רוצה להיניק והשוקת קיימת, הכול קיים, חוץ מזה שאין לך את השעות, את ההועדות, לשלם את המשרה הזאת.
<יהודית גבאי: בדיוק.
<יהודית גבאי: אני רוצה להדגיש גם שבשונה מעובדים בתחומים אחרים, עובדי התמכרויות מאוד מאוד מושקעים.
<יהודית גבאי: זאת אומרת, הם עוברים הכשרה של כמעט שנה וחצי של יום בשבוע וביום הזה הם נוסעים לתל אביב, מקבלים את השעות, מקבלים הדרכות, מקבלים השתלמויות.
<יהודית גבאי: זאת אומרת, הם מאוד מאוד מושקעים ובאמת אתה משקיע בהם הרבה.
<יהודית גבאי: יש לי עובדת שעובדת חמש שנים והיא בלי תקן.
<יהודית גבאי: היא עובדת על הועדות.
<יהודית גבאי: בכל פעם שמגיעה אלי למחלקה עובדת חדשה בתחומים אחרים של נוער וצעירים, היא באה אלי ומבקשת לעבור.
<יהודית גבאי: אני ממש מחזיקה אותה.
<יהודית גבאי: אני אומרת לה שזה תחום ייחודי ואני לא יכולה לוותר עליה אחרי כל ההשקעות ואחרי כל העבודה.
<יהודית גבאי: היא גם זו שעושה את קבוצת ההורים.
<יהודית גבאי: מצד שני אני יכולה להבין ללבה כשהיא אומרת ששם יש תקנים, היא כאן חמש שנים והיא רוצה תקן.
תמר זנדברג: מה הצורך שלך כמחלקה אם נגיד היית צריכה להגיש דרישה תקציבית?
תמר זנדברג: מה הצורך המיידי שלך?
<יהודית גבאי: אני חושבת שזה נכון גם למדיניות המשרד מעבר לעניין התרבותי של נאמר החרדים.
<יהודית גבאי: אני יושבת עם משפחות חרדיות שמבקשות שהעובד שלהם יהיה מהמגזר ושם יש לי בעיה כי אני צריכה שיהיה לי גם בן וגם בת.
<יהודית גבאי: אותו דבר במזרח ירושלים, שם יש לי בן אבל אין לי בת.
<יהודית גבאי: חוץ מהעניין התרבותי והדתי, אני חושבת שהרבה פעמים אנחנו רואים ויודעים שהרבה מנפגעי סמים, בעיקר בנות נפגעות פגיעות מיניות והרבה פעמים להושיב מולן עובד, זה מאוד מורכב.
<יהודית גבאי: אני לא אגיד שאני לא עושה את זה, אני עושה את זה מאחר ואין לי ברירה.
תמר זנדברג: כלומר, מה הצורך המיידי שלך מבחינה תקציבית?
<יהודית גבאי: אני חושבת שאני הייתי צריכה משהו כמו שלושה תקנים.
תמר זנדברג: שלושה תקנים קבועים רק למחלקה שלך של נוער וצעירים.
<יהודית גבאי: מלבד אלה שקיימים.
<יהודית גבאי: יש לי שניים שהייתי רוצה להמיר אותם לתקנים.
תמר זנדברג: כלומר, בנוסף לשמור על הקיים, עוד שלושה תקנים.
תמר זנדברג: נעמה מורשתי, בת ים.
<נעמה מורשתי: מנהלת היחידה להתמכרויות ושיקום האסיר בעיריית בת ים.
<נעמה מורשתי: לנו יש משהו כמו 120 מטופלים ועשר משרות של עובדים סוציאליים מתוכן שתי משרות של שיקום האסיר ושתי משרות של אלכוהול של הועדות.
<נעמה מורשתי: ביחידה שלי יש גם נוער.
תמר זנדברג: מתוך עשרת המשרות, שניים לשיקום האסיר?
<נעמה מורשתי: כן.
<נעמה מורשתי: מתוך העשרה.
תמר זנדברג: שניים הועדות, שניים שיקום אסיר, משרה וחצי לנוער וצעירים ושתיים וחצי משרות לסמים מבוגרים.
תמר זנדברג: בעצם היחידה שלי כוללת אלכוהול והימורים, סמים מבוגרים, נוער וצעירים ושיקום האסיר.
תמר זנדברג: מצבך נראה טוב יחסית.
<קריאה: כן, אבל את צריכה לראות איפה היא יושבת.
<נעמה מורשתי: יש לנו שלוש דירות ואת לשכת הרווחה.
<נעמה מורשתי: אנחנו מטיילים בכל בת ים.
<נעמה מורשתי: אני באתי לכאן לכמה עניינים שאותי מעסיקים.
<נעמה מורשתי: אני יכולה להגיד לכם שהיום בסמים מבוגרים יש לי במגירה באופן קבוע 15 ממתינים.
תמר זנדברג: למה הם ממתינים?
<נעמה מורשתי: לטיפול בסמים מבוגרים.
תמר זנדברג: לאיזה טיפול?
<נעמה מורשתי: לטיפול הפרטני שלנו.
תמר זנדברג: הם הגיעו איכשהו ליחידה ואת לא קיבלת אותם עדיין לטיפול ראשוני.
<נעמה מורשתי: כי אין לי עדיין עובדים סוציאליים לקבל אותם.
<נעמה מורשתי: אין לי כוח אדם.
תמר זנדברג: ה-15 האלה, נגיד שתתפנה איכשהו שעה של אחת העובדות, את פותחת את המגירה ואת מוציאה את הראשון ברשימה של ה-15, איפה הוא כבר נמצא בשלב הזה?
תמר זנדברג: את עדיין מוצאת אותו?
<נעמה מורשתי: אני מוכרחה להודות שבאלכוהול אני לא מוצאת אותם אבל בסמים בדרך כלל כן.
תמר זנדברג: כלומר, הם כן ממתינים.
<נעמה מורשתי: רובם כן ממתינים.
<נעמה מורשתי: זה מאוד רע וזה לא מוצלח.
<נעמה מורשתי: יש לנו כמובן קדימות לנשים, קדימות לבית משפט סמים.
<נעמה מורשתי: אנחנו מנסים לעשות קדימויות לאנשים שמגיעים מגמילות מיידיות אבל יש אנשים שנשארים עדיין ברשימות המתנה.
<נעמה מורשתי: כך היה באלכוהול.
<נעמה מורשתי: קיבלנו לפני כמעט כשנה עוד חצי תקן הועדות ואז עד ינואר, במשך יותר מארבעה חודשים, העירייה לא יכלה לתת לי את ובעצם אנשים לא יכלו לקבל.
<נעמה מורשתי: היום יש לי שתי משרות שעבדנו מאוד קשה יחד עם השירות כדי שנצליח לקבל עוד חצי משרה של הועדות, ארבעה חודשי המתנה, כל הממתינים אינם.
תמר זנדברג: באלכוהול.
<נעמה מורשתי: באלכוהול והימורים.
<נעמה מורשתי: אנחנו עכשיו עובדים מחדש על גיוס.
<נעמה מורשתי: אצלנו בבת ים אין בעיה של גיוס מטופלים וזו בעיה נוספת.
<נעמה מורשתי: כל העובדות ללא יוצא מן הכלל עובדות על מכסה מקסימלית שהן יכולות לעבוד.
<נעמה מורשתי: יש לנו עובדת תעסוקה במאה אחוזי משרה והיא רוצה לפתח כל מיני שירותים עם גוון קהילתי ויוצא שמעבר למספר המטופלים, מעבר לקבוצה שכל עובדת עושה, לתחום אחריות שיש לכל עובדת, כבר אין אפשרות לעשות עוד דברים.
<נעמה מורשתי: זה מאוד מאוד מקשה על העבודה.
תמר זנדברג: מה הדברים שהיית רוצה לעשות או שאת מזהה צורך בהם?
<נעמה מורשתי: למשל כל העניין של העבודה המשפחתית.
<נעמה מורשתי: אין לנו מנדט לטפל במשפחה אבל יחד עם זאת, כשמגיע מטופל, הוא מגיע והוא לא איש יחיד אלא הוא חלק מאיזושהי תפיסה קהילתית משפחתית.
<נעמה מורשתי: הוא גר בבית והייתי מאוד שמחה לתת איזשהו מענה יחידתי למשפחה.
<נעמה מורשתי: למשל בבת ים יש 3,000 אתיופים.
<נעמה מורשתי: יש לנו שני אתיופים בנוער ואתיופי אחד באלכוהול והימורים.
<נעמה מורשתי: אני זקוקה נואשות לזמן פנוי כדי לעבוד עם עובד המניעה מהעדה האתיופית, כדי להתחיל לייצר קשרים אבל אי אפשר לעשות גם וגם.
<נעמה מורשתי: לשם כך עובדת לא יכולה לעבוד עם 25 מטופלים במשרה מלאה, להפעיל קבוצה וגם לפנות זמן לבדיקות עירוניות.
<נעמה מורשתי: זה הכיוון שלנו.
<נעמה מורשתי: יש לנו עוד הרבה נושאים.
<מהרטה ברוך רון: לא הבנתי את הקונטקסט של הקהילה האתיופית.
<נעמה מורשתי: בעיר עצמה אנחנו מזהים שיש בעיית אלכוהול.
<מהרטה ברוך רון: בעיה כללית.
<מהרטה ברוך רון: אין צורך לציין כאן מאיזו קהילה.
<נעמה מורשתי: ביוצאי חבר העמים, יש לנו אחוז מאוד מאוד גדול שכן מגיע ליחידה.
<מהרטה ברוך רון: לא צריך לציין מאיזה קהילות הם באים.
<מהרטה ברוך רון: זה לא רלוונטי לדיון.
<מהרטה ברוך רון: את צריכה תקנים, תבקשי תקנים.
<מהרטה ברוך רון: זה פשוט יוצר סטיגמה וזה יוצר שיח שהוא לא נכון בעיני.
<מהרטה ברוך רון: אין צורך לציין מאיזה אוכלוסיות מגיעים המטופלים שלך.
תמר זנדברג: זאת שאלת מדיניות, עד כמה יש שקהילה שזקוקה לטיפול ועד כמה זה מייצר סטיגמה.
תמר זנדברג: עמדה שנשמעת ממישהי שהיא נציגה.
<נעמה מורשתי: לא התכוונתי לכך.
תמר זנדברג: ברור שלא התכוונת.
תמר זנדברג: ההערה נרשמה.
<מהרטה ברוך רון: אני חושבת שזה לא היה רלוונטי להזכיר כאן לאיזו עדה אנחנו מתכוונים.
תמר זנדברג: העמדה נשמעה.
<נעמה מורשתי: אני יכולה להגיד באופן כללי בהקשר הזה שהשאיפה שלי היא להגיע לכמה שיותר תושבי העיר שזקוקים למענים.
<נעמה מורשתי: אם אני מזהה שיש אוכלוסיות שלא מקבלות מענים, לי כיחידה המקצועית שמטפלת בהתמכרויות, מאוד קשה לי כי יש לי אוכלוסייה שאני לא מצליחה להגיע אליה.
<יהודית גבאי: זה דיון פילוסופי.
תמר זנדברג: זה דיון של מדיניות.
<מהרטה ברוך רון: זה גם דיון של שיחה.
<נעמה מורשתי: הדבר הנוסף שחשוב לי לומר הוא לגבי תקציבי הפעולה.