GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דון דדוש: היה עוד אחד שהרים יד.
<דון דדוש: בבקשה.
<דון דדוש: אני יכול להגיד לכם ככה: הסיגריות יוצרות תדמית בקרב בני נוער של אמצעי מילוט והרגעה לתקופת גיל ההתבגרות הלחוצה.
<דון דדוש: כמעט כל פעם שאני שומע נער או נערה שיוצאים לעשן סיגריה המשפט הקבוע הוא "אני הולך לעשן קצת, להירגע".
<דון דדוש: בני הנוער מצאו בסיגריה את האמצעי לברוח מהקשיים במקום להתמודד מולם כחלק משלב בהתבגרות.
<דון דדוש: אבל למעשה הסיגריה היא בסך הכל תחפושת למציאות.
<דון דדוש: השנים עוברות, וכך גם רמת הקושי של החיים גדלה.
<דון דדוש: החיים מלמדים אותנו להתמודד עם כל שלב בהדרגה, ומה שנקרא, כל גיל והבעיות שלו.
<דון דדוש: בני נוער רבים לא מוצאים לנכון לפנות למבוגר, מי שהוא לא יהיה, אמא, אבא, מורה, סבא, סבתא, וכל השאר, מהסיבה שהם פוחדים מהתגובה שלהם, ופוחדים מהתוצאה של השיתוף.
<דון דדוש: כתוצאה מכך נובעת בעיה של תסכול, קשיים, וחוסר הדרכה בקרב בני הנוער.
<דון דדוש: לצערנו לא מעט מידרדרים לעישון בגיל מוקדם, והנה, זו דוגמה, וזה ידוע לכולם.
<דון דדוש: זה לא חדש שהעישון לא תורם לכלום, חוץ מלכיסן של חברות הסיגריות כמובן.
<דון דדוש: זה לא חדש שהסיגריות מסרטנות, פוגעות בכושר הגופני, הורסות את השיניים ומשחירות את הריאות.
<דון דדוש: אבל תכל'ס, זה לא מרתיע בני נוער, זה לא מעניין אותם.
<דון דדוש: תראו, אי אפשר לגרום לנוער להפסיק לעשן ביום אחד, הכל זה עניין של תהליך.
<דון דדוש: אבל חשוב לי מאוד באופן אישי לא לוותר על אף אחד מבני הנוער, לא משנה מה הגיל שלהם ובאיזו כיתה הם לומדים כי אפשר להשפיע גם על בני נוער בשכבת גיל של יב'.
<דון דדוש: עכשיו אני אתן על עצמי מילה או שתיים.
<דון דדוש: אני דון דדוש, בן 17, תלמיד בכיתה יב' מכפר יונה ונציג במועצת התלמידים והנוער הארצית.
<דון דדוש: גם אני אמרתי שאף פעם לא אעשן ואף פעם לא אשתה.
<דון דדוש: דוגרי, מי מאיתנו לא אמר את זה?
<דון דדוש: אני נכנסתי למעגל המעשנים בגיל 15.5 לתקופה קצרה, כשלמעשה בסך הכל רציתי לברוח מהלחץ בבית והלחץ בלימודים.
<דון דדוש: השכלתי להפסיק לעשן בגיל 16 ולהתחיל להתמודד עם בעיות ולמצוא להן פתרונות.
<דון דדוש: להמון מהנוער שמעשן אין את הכלים להתמודד עם הבעיות, ואם אתם שואלים את דעתי, צריך לתת להם את הכלים ולהאכיל אותם בכפית, כיצד להתמודד עם בעיות בגיל ההתבגרות.
<דון דדוש: בני נוער מפחדים לגשת למבוגר ולהתייעץ איתו או לשתף אותו, מחשש לתגובה ומחוסר אמון מצידו של המתבגר.
<דון דדוש: על כל מוסד חינוך להדגיש כי אפשר ורצוי לבוא ולהתייעץ איתם, בשביל שיתנו את הכלים, וכל זה ללא תחושה ששופטים את בני הנוער.
<דון דדוש: אני אסכם את הטענה שלי כך: יש לי המון ניסיון חברתי, אני ראיתי וחוויתי כמעט כל מעגל ומעמד חברתי.
<דון דדוש: ובאמת כמעט בכל המעגלים החבר'ה המעשנים זה החבר'ה האלה שבסך הכל רוצים קצת שקט מהריבים בבית, שקט מהמורה שחופרת בשיעור, ובמילה אחת – לברוח.
<דון דדוש: הלוואי שיתנו לכל בן ובת נוער את הכלים להתמודד כי זה באמת הסוד להצלחה בחיים.
<דון דדוש: תודה.
<מתן אמויאל: תודה.
<מתן אמויאל: רבה.
<מתן אמויאל: נעבור לטיעון של אלעד, גם הוא מפרויקט כנסת צעירה.
<אלעד: דיברתם פה על חדרי עישון בבתי ספר, אני בדיוק רואה פה צו של משרד הבריאות מה-7.2.2016 שהוא תופסת לחוק מניעת העישון במקומות ציבוריים שחל איסור לעשן בכל מוסד חינוכי, גם 10 מטר, אבל זה לא חל על השכלה גבוהה, הגיוני, וגם על מוסדות על תיכוניים.
<אלעד: זה לא הגיוני כי שם זה אנשים שהם מבוגרים שיכולים להחליט על דעת עצמם ויש פחות - - - זה הגיוני, אבל לא הגיוני שזה לא חל על בתי ספר תיכוניים.
<אלעד: הרבה דיברו פה ואני רוצה לחדד, שנתוני העישון בקרב בני נוער ידועים לכולם.
<אלעד: ועושים פה הרבה בדיונים, גם קראתי על הועדה ובכללי, שהמס על הטבק עלה, על הנרגילה עלה, הפיקוח עלה, הסיגריות שהוכרו כבודדות הוצאו מחוץ לחוק, ובכל זאת מספר המעשנים בקרב בני הנוער עולה.
<קריאה: היא טענה שלא.
<אלעד: זה מה שרשום.
תמר זנדברג: הדובר אחריך ייתן את הנתונים.
<אלעד: חשוב מאוד להבין את בני הנוער.
<אלעד: אני חושב שההורים של היום, תמיד אומרים שהנוער היום הוא קצת שונה ממה שהיה אז וזה נכון, אבל גם ההורים השתנו.
<אלעד: ההורים היום, מעבר להורים של פעם, הם הורים שיותר מכילים ומבינים את בני הנוער, אפשר באמת יותר לשתף אותם ממה שהיה פעם.
<אלעד: ילד שמתחיל לעשן, הוא מתחיל מלחץ חברתי, אבל הוא ממשיך אני חושב שלא בשביל להירגע, אלא בשביל הריגוש ובשביל זה שזה אסור, שההורה לא מרשה, שבבית הספר אסור, להתחבא.
<אלעד: עושים את זה הרבה כשהם מתחבאים, עושים את זה הרבה גם כי זה משהו שאסור לעשות.
<אלעד: גם ראיתי, השיטה של הפחדה, איסור ועונשים אמנם מגבילה בתיאוריה, אבל בפועל המצב רק הולך וגדל ומניסיון אישי להגביל ולהפחיד בני נוער זה רק ההיפך מהמטרה שאנחנו מכוונים אליה, כי אני כשהייתי ילד, עשיתי רק יותר דווקא ויותר גרוע מעבר למה שאני עושה היום.
<אלעד: כיום יש להכיר בבעיה כהורה, כמחנך, ולא מהמקום המעניש, הרודף והכועס.
<אלעד: אני ראיתי שיש תכנית גמילה מעישון בכפרי נוער ובפנימיות שהיא עובדת פלאים, ואני באמת חושב שאפשר היום ביחד עם ההורים להגיע למצב שההורה כן מבין שהילד מעשן ולא להגביל אותו, אלא להיפך, להגיד לו "אני יודע שאתה מעשן, בוא נעבוד על זה ביחד, בוא נדבר על זה".
<אלעד: הריגוש וזה שהוא מסתיר את זה ירדו, ואפילו הוא יבין לבד עוד עם ההורה שאם ההורה באמת מבין אותו, שהוא באמת לא צריך את זה בשביל לעשן, כי בתכל'ס, ילד בן 15 יכול להפסיק ביום אחד לעשן, הוא לא צורך סיגריות ברמה של ארבע קופסאות ליום, והוא גם לא כל כך מכור.
<אלעד: זה משהו שאפשר לקטוע אותו מהתחלה.
<אלעד: אני חושב באמת שצריך להכניס את זה לסוג של תכנית לימודים ביחד עם ההורים, באמת להסביר את זה יותר, אבל משהו שיהיה בשיתוף עם ההורים ביחד, סדנאות אחר הצהריים.
<אלעד: הוא גם אמר את זה, והרבה פה אמרו את זה.
<אלעד: וביחד להגיע לאיזה שהוא מצב שבאמת אנחנו מכילים ותומכים בהם ופחות מענישים אותם ורודים בהם למה אסור.
<אלעד: תודה.
<מתן אמויאל: תודה אלעד.
<מתן אמויאל: עכשיו דוקטור יוסי הראל פיש, המדען הראשי מהרשות למלחמה בסמים.
<פרופסור יוסי הראל פיש: בוקר טוב כבוד יושבי הראש.
<פרופסור יוסי הראל פיש: אני לא יודע אם להגיד יושבת הראש קודם, בגלל שאת יושבת הראש הרשמית, וגם אישה לעומת גבר, או הבחור הצעיר.
<פרופסור יוסי הראל פיש: אתה עושה עבודה יוצאת מן הכלל.
<פרופסור יוסי הראל פיש: כל הכבוד.
<פרופסור יוסי הראל פיש: אני אעשה את זה מהר כי אני רוצה שבעיקר הזמן תוכלו לדון על הדברים היותר חשובים של עשייה.
<פרופסור יוסי הראל פיש: אבל הנה תמונת מצב מהסקר הבינלאומי של ארגון הבריאות העולמי, אנחנו מביאים את הנושא של בין השאר גם שימוש במוצרי טבק כבר מתחילת שנות התשעים, עם סקר שמתבצע פעם בארבע שנים, בשנים האחרונות זה פעם בשנתיים, והאמת היא שצריך ללמוד מהצלחה ודווקא הנושא של הסיגריות הוא אחד התחומים של התנהגויות סיכון שבמדינת ישראל כן הייתה הצלחה, וזה נכון שברוב המדינות בעולם המערבי יש ירידה בשימוש בסיגריות בשני העשורים האחרונים, גם אצל המבוגרים וגם אצל הצעירים.
<פרופסור יוסי הראל פיש: אצל הצעירים פחות האמת, וגם בארץ ישנה ירידה גם בקרב מבוגרים, עם עבודת קודש מאוד משמעותית שנעשתה פה בארץ, יושב פה עורך-דין האוזנר וחבר'ה אחרים שהיו בוועדה הזאת שעבדה ימים כלילות במשך שנים, ובאמת נתנה את אותותיה, והעבודה שנעשתה בקרב בני הנוער, גם משרד החינוך עם החבר'ה של השירות הפסיכולוגי הייעוצי שקרן נמצאת פה וגופים אחרים, וגם בקהילה, באמת נתנה את אותותיה וצריך ללמוד מזה, לראות מה קרה.
<פרופסור יוסי הראל פיש: אני אומר את זה בזהירות בגלל שהאינדיקטורים של הזמן האחרון מראים שמתחילה להיות קצת חוסר יציבות בנטייה של הירידה ונדבר על זה קצת.
<פרופסור יוסי הראל פיש: אז אני לא אלאה אתכם במתודולוגיה, אבל בוא נסתכל קצת על עישון סיגריות.
<פרופסור יוסי הראל פיש: זה עישון סיגריות אי פעם, מה שאתם רואים פה הכהה יותר זה בנים, והמקווקו זה בנות, הלבן זה הסך הכל של אותה שנה.
<פרופסור יוסי הראל פיש: מדובר פה על ילדים בני 11 עד 15, כיתות ו' עד י', מה שנקרא MID ADDOLECENT, וכמו שאתם רואים יש ירידה מאוד יפה במשך השנים מבערך 34% ב-1998, זה הלך וירד עד 12% בסקר האחרון שהיה בשנת 2014-2015.
יהודה גליק: על איזה גילאים אתה מדבר פה, תיכוניסטים?
<פרופסור יוסי הראל פיש: כיתות ו' עד י', יסודי, חטיבה, תיכון.
<פרופסור יוסי הראל פיש: הייצוגיות.
<פרופסור יוסי הראל פיש: ומדובר על מדגם מייצג ארצי של מעל 10,000 תלמידים.
<פרופסור יוסי הראל פיש: המדגם הלאומי של מדינת ישראל.
<פרופסור יוסי הראל פיש: הוא ממומן ובשיתוף ואחריות של משרד הבריאות ומשרד החינוך בשיתוף פעולה.
<מתן אמויאל: למה אתה מייחס את הירידה הזאת?
<פרופסור יוסי הראל פיש: אני חושב שנעשתה פה עבודה מאוד אינטנסיבית ומתואמת בין כל הווקטורים השונים במדינה, הנכונים, כמו העבודה האינטנסיבית במערכת החינוך הפורמלית, החקיקות למיניהן.
<פרופסור יוסי הראל פיש: צריך לזכור שאצל בני נוער המוטיבציה המרכזית לסוג כזה של התנהגות זה ה"איניות" של ההתנהגות בין החבר'ה שלהם והתפיסה שלהם של עד כמה החבר'ה מצפים מהם להתנהג כך, והאם כאשר הם יעשנו הם ירגישו "קול" והם ירגישו שהם "אין" ושהחבר'ה יסתכלו עליהם בעין חיובית.
<פרופסור יוסי הראל פיש: מה שקרה במשך השנים, זה שהעישון הפך להיות "אאוט".
<פרופסור יוסי הראל פיש: בין השאר אגב, האוזנר, בגלל החקיקות לגבי הסביבה, כי היום אין הרבה מקומות שיכולים לשבת ביחד ולעשן בצורה חופשית ולאט לאט זה הפך להיות משהו שהוא לא "אין", ואין היום את הלחץ הקבוצתי לעשן ולכן אלה שכן מעשנים זו כבר קבוצה הרבה יותר קטנה, שהעישון הוא לא רק בגלל שזה "אין", אלא איזו התמרדות אחרת, או שסוג החברים שמסתובבים איתם הם סוג כזה שהם יותר מעורבים בהתנהגויות סיכון בכלל.
יהודה גליק: יוסי, הסקר הזה כולל אוכלוסייה חרדית ואוכלוסייה חרדית?
<פרופסור יוסי הראל פיש: חרדית לא.
<פרופסור יוסי הראל פיש: יש ממלכתי, ממלכתי-דתי ומגזר ערבי.
<פרופסור יוסי הראל פיש: אני אראה לך את הפילוח עוד רגע.
יהודה גליק: דווקא החרדי מאוד מדאיג אותי, והערבי מאוד מדאיג אותי.
יהודה גליק: אלה שתי אוכלוסיות שלדעתי בהן יש הכי הרבה נטיית עישון.
<פרופסור יוסי הראל פיש: בדיוק בשבוע שעבר הוצאנו דו"ח שלם על חמ"ד, החינוך הממלכתי-דתי, שיש שם כניסה הרבה יותר לעומק והסיפור של עישון דווקא בישיבות התיכוניות הוא בעייתי, וזה נכון גם לגבי ישיבות גבוהות.
<פרופסור יוסי הראל פיש: הרב אסחייק הוא עשה עבודה יוצאת מן הכלל, בזה שהוא יצא עם ספר שנראה כמו - - - הוא נראה כמו ספר של העולם היהודי והוא הביא את ההלכה היהודית לגבי עישון, והייתה לזה השפעה מאוד משמעותית באותם ימים על הישיבות.
<פרופסור יוסי הראל פיש: אין ספק ששם יש בעיה.
<קריאה: היום הוא עוזרו האישי של הרב שך.
יהודה גליק: בציבור החרדי עדיין הנתון הזה קיים וגם בציבור הערבי.
<קריאה: יש ליטאים ויש חסידים, זה לא כל כך פשוט, יש ישיבות כאלה ויש ישיבות כאלה.
<פרופסור יוסי הראל פיש: אני מציע שאני אגמור להראות את התמונה.
<פרופסור יוסי הראל פיש: פה יש לכם פילוח של הכיתות אז אתם רואים שבאמת כיתה י' שזה הבר הגבוה יותר, זה התחיל בסביבות 50% וזה הגיע ל-20%, זו פחות או יותר הירידה במשך השנים הללו.
<פרופסור יוסי הראל פיש: כאן יש לכם את ההבדל בין המגזרים, שני הברים הימניים זה הבנים-בנות במגזר הערבי, והשמאליים, השחור והמקווקו, זה הבנים-בנות במגזר היהודי, ואתם רואים שהתופעה הזאת יותר שכיחה בשנים האחרונות דווקא במגזר הערבי, כאשר הירידה שם עדיין קיימת, אבל היא קיימת פחות מאשר במגזר היהודי.
<פרופסור יוסי הראל פיש: עכשיו אני מגיע לקבוצת הנוער שמעשנים כל יום, לא אי-פעם, סליחה, פעם אחת בשבוע\
<פרופסור יוסי הראל פיש: שזו הגדרה של ארגון הבריאות העולמי של מעשן ולא מעשן, הדיכוטומיה הזאת, וזו הקבוצה של המעשנים שהיא קבוצה יותר קשה, וכמו שאתם רואים פה התמונה הרבה יותר מורכבת לאורך השנים ובעצם אין ממש צמצום גורף בין אלה שמעשנים באופן קבוע.
<פרופסור יוסי הראל פיש: כלומר, יש את הקבוצה הזאת של בנים, בסביבות ה-10%-11% שממשיכים לעשן באופן קבוע, אצל הבנות זה בסביבות ה-5%.
<פרופסור יוסי הראל פיש: בסך הכל 8% בהשוואה ל-11% בתחילת העשור הקודם, כך שב- - - הזה של החבר'ה שממשיכים לעשן באופן קבוע, עדיין יש עבודה שאפשר לצמצם את התופעה הזאת.
<פרופסור יוסי הראל פיש: פה אתם רואים את זה בכיתות, למשל בכיתות י', יש ירידה מ-19% ל-12% ודווקא בכיתות הנמוכות זה נשאר יותר יציב, כי שם גם המספרים הרבה יותר נמוכים.
תמר זנדברג: יוסי, בשנה שעברה במסגרת היום הבינלאומי הסתכלנו על נתונים של משרד הבריאות בסקר הבריאות והתזונה הלאומי, המב"ת לשנים 2015-2016.
<פרופסור יוסי הראל פיש: כן.
<פרופסור יוסי הראל פיש: שנה אחת אחרי.
תמר זנדברג: ופה אנחנו רואים, וזה גם עלה מהשקף הקודם שלך, קפיצה מאוד מאוד משמעותית בין חטיבת הביניים והחטיבה העליונה.
תמר זנדברג: גם בנתונים שלך באופן כללי אמרת 11 עד 15.
<פרופסור יוסי הראל פיש: זה ו', ח' ו-י'.
תמר זנדברג: אז זה בעצם חטיבת ביניים.
תמר זנדברג: י' זה כבר תיכון.
תמר זנדברג: אז יש כאן איזה שהוא, אני גם מתייחסת לדברים שאת הצגת, קרן, בהתחלה.
תמר זנדברג: את דיברת על הגן, על הגיל הרך, ודיברת על היסודי.
תמר זנדברג: פה אנחנו רואים שיש איזו שהיא קפיצה במספרים מהגן יסודי וחטיבה צעירה וביניים אפילו, אל החטיבה העליונה.
תמר זנדברג: כאן, הגם שהייתה ירידה, יש פה כפי שאתה אומר, בנק משמעותי שאפשר לצמצם אותו.
תמר זנדברג: השאלה איך אתם ממליצים ואולי גם משרד הבריאות, וגם תיכף דוקטור חגי לוין יתייחסו לזה, איזה צעדים אפשר לעשות.
תמר זנדברג: בסדר, אנחנו זורעים את הזרעים בגיל הרך, ואנחנו מלווים לאורך הגיל הצעיר שהוא גיל טרום השלב הזה, אבל עדיין אנחנו רואים שיש פה איזה שהוא סף שאנחנו לא בדיוק מצליחים לתפוס אותו.
יהודה גליק: באוכלוסייה הערבית יש גידול, פה יש גידול.
יהודה גליק: זו האוכלוסייה היחידה שבה המספרים מטפסים.
<פרופסור יוסי הראל פיש: שני דברים אני אומר.
<פרופסור יוסי הראל פיש: קודם כל הקפיצות הללו הן קפיצות קלאסיות, הן ידועות בכול העולם.
<פרופסור יוסי הראל פיש: כלומר העלייה בשיעורי העישון עולה עם הגיל, זה ברור, ויש את הקפיצות הללו כאשר הקפיצה הכי משמעותית בישראל היא דווקא בצבא.
<פרופסור יוסי הראל פיש: רוב האנשים המבוגרים שמעשנים באופן קבוע, אורח החיים הזה הוכנס להם בצורה הרבה יותר עמוקה בתקופת הצבא.
<פרופסור יוסי הראל פיש: אבל ככל שאתה מצמצם את הבסיס של ה- - -
תמר זנדברג: אני לא בטוחה שצה"ל מסכים - - -
<פרופסור יוסי הראל פיש: אני מדבר אפידמיולוגית, לא ארגונית.
<פרופסור יוסי הראל פיש: ככל שאתה מצמצם את הבסיס של הפירמידה שזה בגילאים הנמוכים, ההסתברות שאנשים ייכנסו לזה יותר מאוחר, הולכת ומצטמצמת.
<פרופסור יוסי הראל פיש: ואחר כך, בכל אחד מהקבוצות הללו צריך לעשות את העבודה המותאמת לאותה קבוצת גיל ולאותה קבוצה של שיוך חברתי, אם זה תיכון, צבא וכן הלאה, ולעבוד שם בצורה ממוקדת.
<פרופסור יוסי הראל פיש: השקף הזה באמת מראה שהבעיה בנושא של הסיגריות בקרב בעיקר הבנים במגזר הערבי, לא רק שלא נפתרה אלא נמצאת בשיעורים גבוהים, ואפשר לראות את זה אחר כך גם עם הנושא של הנרגילה.
<פרופסור יוסי הראל פיש: באופן כללי ישראל בהשוואה למדינות אחרות באירופה, בקרב הילדים בני ה-15 שזה כיתות י', היא די באמצע הטבלה, אולי קצת פחות מהממוצע, אבל היינו רוצים לראות את זה הרבה יותר נמוך.
<פרופסור יוסי הראל פיש: דווקא הכיתות הנמוכות מככבות בתחתית הטבלה בהשוואה למדינות אחרות באירופה, וזה חלק מתמונת המצב של הירידה של השנים האחרונות.
<פרופסור יוסי הראל פיש: בנושא של איסור נרגילה, רק רציתי להראות לכם, לא להיכנס לזה יותר מדי לעומק, אבל - - -
תמר זנדברג: בקיצור יוסי כי יש לנו עוד הרבה דוברים וזמננו מוגבל.
<פרופסור יוסי הראל פיש: עוד שקף אחד.
<פרופסור יוסי הראל פיש: רק רציתי להראות שזה - - -
יהודה גליק: נרגיל מסוכן כמו עישון?
יהודה גליק: אין לי מושג.
<פרופסור יוסי הראל פיש: ויותר.
<קריאה: שעתיים של עישון נרגילה בחבורה, כאילו עישנת קופסת סיגריות שלמה.
<פרופסור יוסי הראל פיש: ופה זה פרץ הרי יש מאין, בתחילת שנות ה-2000 והגענו למצב שבערך חצי מבני הנוער כבר התנסו בזה, החצי הזה ירד לבערך שליש, ועל זה צריך להסתכל לעומק.
<פרופסור יוסי הראל פיש: השקף האחרון שרציתי להראות לכם הוא השקף הזה.
<פרופסור יוסי הראל פיש: מה שזה מראה, אנחנו עשינו סקר גם של המנהלים, כל בתי הספר שאספנו אצלם נתונים, לגבי מדיניות בית הספר וכן הלאה, ואחת השאלות הייתה שם "האם מקיימים אצלכם בבית הספר תכנית מניעה בתחום של סיגריות ונרגילה", וכמו שאתם רואים, בבתי הספר הממלכתיים, בעיקר בחטיבה ובתיכון, יש בסביבות 90% מבתי הספר שעושים פעילות כזאת, וכשמסתכלים על המגזר של החמ"ד, החינוך הממלכתי דתי, זה יורד לבערך 50% ובמגזר הערבי בסביבות ה-60%-70%.
<פרופסור יוסי הראל פיש: כשהסתכלנו על הנתונים של העישון, הם מאוד קשורים למדיניות של בית הספר.
<פרופסור יוסי הראל פיש: כמו ששמענו מקרן, זה 2014, אבל יש היום הרבה עבודה שנעשית, כולל גם המודעות לנושא הזה בחמ"ד, שהתחילו לעבוד על זה בצורה יותר רצינית, ובסקר הבא אני מאוד מקווה שנראה פה שינויים גם בנושא הזה.
<מתן אמויאל: נעבור לעדן מ"כנסת צעירה".
<עדן חביש: אני עדן חביש, מ"כנסת צעירה" באה מהמגזר הערבי.
<עדן חביש: מירכא.
יהודה גליק: זה עדן או עדאן?
<עדן חביש: עדאן בערבית, עדן בעברית.
<עדן חביש: בנושא הזה, כניסת בני נוער למעגל המעשנים, יש כמה שאלות שעולות לנו בראש כששומעים את הנושא הזה.
<עדן חביש: למי צריך להפנות אצבע מאשימה, הורים או ילדים?
<עדן חביש: מי האחראי בנושא הזה?
<עדן חביש: מהם הגורמים השונים?
<עדן חביש: בכדי שנוכל לענות על השאלה מי האחראי, קודם נצטרך לבדוק מהם הגורמים שבגללם הנוער מחליט לעשן.
<עדן חביש: כל נער מושפע מהסביבה שבה הוא חי.
<עדן חביש: מה הסיכוי בבית שנמצא בו הורה מעשן ואחים גדולים שגם הם בגיל קטן הושפעו מהסביבה והתחילו לעשן, שהנער הקטן יהיה רחוק מהדבר?
<עדן חביש: חוץ מהבית, צריכים להסתכל על הסביבה החברתית, איפה הנוער היום מבלה את רוב זמנו, וכמובן עם מי.
<עדן חביש: הלחץ החברתי, הסקרנות וחוסר המודעות שנמצא בבית או בסביבה, כשכל הגורמים האלה חוברים יחד, הסיכויים שהנער יתחיל לעשן יהיו גדולים ביותר.
<עדן חביש: יש מחשבה שגויה שבאה מחוסר מודעות, שעישון זו חוויה שהנער רוצה לחוות ולהרגיש מה זה.
<עדן חביש: כך מתחילים עד הרגע שבו לא יכולים להפסיק.
<עדן חביש: וחשוב לציין כי לעישון, בנוסף לנזקים הבריאותיים שלו, יש גם השלכות כלכליות שליליות והוצאות כספיות לא פשוטות.
<עדן חביש: אם נתחיל להפנות אצבע מאשימה, חשוב לומר שצריך להסתכל על כל מקרה לגופו.
<עדן חביש: למשל, בבית שרמת המודעות לנזקים של העישון ומשמעויותיו המסוכנות היא גבוהה, אחריותם של ההורים קטנה ביחס לסביבה החברתית, ולהיפך.
<עדן חביש: כל מה שאמרתי זה עם דוגמאות אישיות מאח שלי, החברים שלי הכי קרובים.
<עדן חביש: בנוסף להשפעתם של ההורים והחברים יש גם השפעה חינוכית שהמוסדות והרשויות החינוכיות והבריאותיות צריכות לספק.
<עדן חביש: חשוב לי לציין שהבעיה היא לא רק בעיית עישון.
<עדן חביש: עם הזמן המצב יכול להידרדר עוד ועוד.
<עדן חביש: כמעט כל אלה שמשתמשים בסמים התחילו את הדרך בעישון ולכן יש לזה משמעות הרבה יותר מסוכנת ממה שאנחנו חושבים.
<עדן חביש: כל מעשן לא מזיק רק לעצמו, הוא גם סכנה לאחרים מסביבו.
<עדן חביש: אם זאת סכנה בריאותית או סכנה של השפעה שלילית.
<עדן חביש: הוא משפיע על משפחתו, חברים שלו, וילדיו בעתיד.
<עדן חביש: הסקרנות נעלמת, אבל הנזקים וההתמכרות לעולם לא.
<עדן חביש: ולכן, אם תשאל כל מעשן אם גלגל הזמן יחזור אחורה יש לו הזדמנות נוספת, מה הוא יעשה, התשובה בוודאות "אני לא אחזור על אותה טעות ולא אלך בדרך העישון".
<עדן חביש: חכם זה שלומד מהטעויות שלו, ויותר חכם הוא זה שלומד מהטעויות של אחרים.
<עדן חביש: הנה כמה רעיונות שיכולים לעזור במאבק נגד העישון בקרב בני הנוער: כל בעיה גדולה צריכים להתחיל לפתור מהשורש עם תחילתה.
<עדן חביש: נערים שכבר נמצאים במעגל המעשנים, נחשוב על דרכים אפקטיביות יותר לגמילתם, אבל הנערים שהם בדרך, צריכים לעבוד על המודעות שלהם ומשמעות העישון, דרך העברת סדנאות בבתי הספר ובכל מוסד חינוכי נוסף, להביא אנשים שיסבירו את חווייתם האישית.
<עדן חביש: לספק לנוער פעילויות חברתיות שונות ומגוונות, שלא ישאירו להם זמן חופשי שימלאו אותו בהתעסקות עם סמים ואלכוהול.
<עדן חביש: איסור מוחלט של מכירת סיגריות לקטינים בחנויות, וכל העובר על החוק יוענש עונש כבד, ולהגביר את האכיפה והבקרה על האיסור.
<עדן חביש: לא מספיק לכתוב רק אזהרה על המכסה של הקופסאות, צריכים גם לצרף תמונות קשות, להעלות את המחיר של הסיגריות למחיר יחסית גבוה.
<עדן חביש: בגיל קטן בתי ספר והורים בבית צריכים לעבוד על המודעות של הצעירים ולדאוג שתהיה להם אישיות חזקה, שלא יושפעו מהסביבה או מכל גורם אחר, ושיהיו מודל לחיקוי ודוגמה אישית לנוער.
<עדן חביש: לפתרון יעיל ומוצלח של הבעיה, כל הגורמים והאחראים צריכים לעבוד במקביל ובשיתוף פעולה, למען המטרה במאבק זה.
<מתן אמויאל: תודה רבה עדן.
<מתן אמויאל: אנחנו נעבור לדוקטור חיים גבע ממשרד הבריאות.
<חיים גבע: אנחנו עוקבים אחרי נושא העישון כמובן לאורך השנים, דו"ח שר הבריאות מדי שנה נותן בעצם לכנסת דיווח על מצב העישון, יש פרק שנוגע לעישון בקרב בני נוער.
<חיים גבע: עיקר הנתונים בדרך כלל מגיעים מהסקרים של יוסי הראל, של ה-HBSE ולאחרונה באמת עשינו סקר מב"ת צעיר שבדק גם את הנושא של העישון בקרב בני הנוער.
<חיים גבע: אם אנחנו מסתכלים על הנושא של גיל התחלת העישון כאיזה שהוא מדד, בגדול, ככל שהתחלת העישון מאוחרת יותר, זה חשוב יותר או יש אינטרס להעלות כמה שיותר, לדחות את גיל התחלת העישון, הנתונים לא לגמרי תואמים, יש נתונים של מב"ת צעיר, יש נתונים של HBSE, יש נתונים של הצבא שמראה את גיל התחלת העישון במדגם שהוא עושה בקרב מתגייסים, ויש נתונים למשל של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מהסקר החברתי הגדול של 2010, שמראים שבסך הכל משהו כמו 47% מהמעשנים התחילו לפני גיל 18, אבל למעלה ממחצית המעשנים התחילו לעשן אחרי גיל 18.
<חיים גבע: כך שבסך הכל אפשר בהחלט להגיד שמערכת החינוך, למרות העלייה שיש בגיל התיכון, בסך הכל עד גיל 18, וזה ממערכת החינוך, יש הגנה יחסית טובה או פעילות יחסית טובה ויעילה לצמצום העישון.
<חיים גבע: אבל אם אנחנו מסתכלים באופן כללי לגבי הנושא של גיל התחלת עישון, היום בארצות הברית לדוגמה יש כבר לא מעט מדינות ורשויות שהעלו את גיל מכירת הסיגריות ל-21.
<חיים גבע: המצב היום הוא כזה שאנחנו בעצם באים ואומרים לבני הנוער "סיגריות זה לא בריא, ואסור למכור לכם סיגריות עד גיל 18, אבל פתאום בגיל 18, כשאתם כבר בוגרים, הנה, אנחנו נותנים לכם תעודת הכשר על גיל בגרות, אתם יכולים לעשן, כי עישון זה רק לגדולים".
<חיים גבע: זה בעצם המסר של המחוקק.
יהודה גליק: זה הגיוני שבמוסדות להשכלה גבוהה מותר לעשן עם מורים.
<חיים גבע: מבחינת הנזק או הסיכון בהתמכרות, שוב, גם לגבי הנתונים שלנו וגם בכלל, כי אנחנו יודעים שהסיכוי להתמכר קיים גם בגיל 18 ו-19 ו-20 ו-21, ולמעשה אם אנחנו לצורך העניין ניקח איזה שהוא, אפילו נגיד שככל שנעלה את גיל התחלת העישון כך הסיכוי להתמכר קטן יותר, כי המוח רגיש יותר ככל שצעירים יותר, והרגישות או הסיכוי להתמכרות הולך ויורד, ולכן החשיבות הגדולה בדחיית גיל העישון כי זה מקטין את הסיכוי להתמכרות.
<חיים גבע: והנה למשל, בארצות הברית הם מעלים את גיל המכירה והיום בעולם יש גישה שגם ברוסיה הצהירו עליה ממש לפני שבועיים, שבמקום לתת פרס לסיגריה ולצייר אותה כאיזה שהוא סממן של בגרות, שזאת החקיקה שלנו נותנת את הפרס הזה, היא אומרת שמי שגדול יכול לעשן ולקנות סיגריות בגיל 18, ואנחנו צריכים לעשות את זה במהלך כמו שלמשל בארצות הברית, שהם שינו את האיסור מתלוי גיל לתלוי שנת לידה, שזה אומר, אנחנו לא באים ואומרים שבגיל 18 פתאום הכל בסדר, כי גיל 18 הוא חסר משמעות מבחינה פיזיולוגית, מבחינת הסיכוי להתמכר, מבחינת הסיכון.
<חיים גבע: המשמעות היא, איסור המכירה צריך לבוא ולהגן, זה לא עניין של הגבלת זכויות וכאלה, הוא צריך לבוא ולהגן עלינו או על הסיכוי שלנו להתמכר.
<חיים גבע: לכן למשל הגישה הזאת, וגם מתייחסים אליה בדו"ח שר הבריאות כאיזו שהיא גישה שמתקדמת בעולם, היא מדברת על איסור מכירה לפי גיל.
<חיים גבע: למשל ברוסיה הכריזו על איסור מכירה של שנת 2015.
<חיים גבע: מה שזה אומר, שמי שנולד החל משנת 2015, יהיה אסור למכור לו סיגריות, לא משנה בן כמה הוא.
<חיים גבע: החוק הקיים כמעט בכל העולם, לצורך העניין אותו ילד בן שנתיים שנולד בשנת לידה 2015, אסור יהיה למכור לו סיגריות גם ב-14, 15 שנים הקרובות, זה החוק.
<חיים גבע: אבל בעוד 15 שנה, זה לא שפתאום הוא יקבל פרס, אלא הוא יודע מהיום שהוא נולד שסיגריות מבחינתו אסור למכור לו.
<חיים גבע: אנחנו לא מפלילים את המעשן ואומרים לו "אם אתה תקנה סיגריות ניתן לך קנס", אלא האיסור הוא על המוכר.
<חיים גבע: זאת אומרת שאם אבא נתן לו או אם הוא השיג, הוא לא זה שנענש.
תמר זנדברג: זה קיים היום בארצות הברית?
<חיים גבע: בארצות הברית קיים גיל 21.
<חיים גבע: הם העלו לגיל 21.
<קריאה: העניין הזה של אנשים שנולדו אחרי שנת 2000, זה פשוט עניין של זקנים, שנולדו באלף הקודם בכלל.
<חיים גבע: באוסטרליה זה נדון בפרלמנט, ברוסיה הכריזו שיעשו את זה.
<חיים גבע: ואומרים, שוב, אז לא ניקח היום ילד בן 17 ונגיד לו בעצם בשנה הבאה כשאתה לכאורה מצפה לקנות סיגריות, לא, כי זה אולי קרוב מדי.
<חיים גבע: הרעיון הוא השינוי הנורמטיבי, המסר שאתה אומר לילדים.
<חיים גבע: הם מגיעים לתוך עולם, כמו שהם מגיעים לתוך עולם שיודעים שסמים הם לא רלבנטיים, הם מחוץ לחוק.
<חיים גבע: אנחנו מבינים שזה עניין של החברה.
<חיים גבע: מה העניין?
<חיים גבע: העישון עדיין יהיה חוקי, הוא עדיין מוצהר שנמכר כחוק בחנויות, רק למי שנולד קודם.
<חיים גבע: ויש את המאבק החברתי בעישון ויש את ההגבלות והכל, אבל מבחינת אותו דור שנולד היום, הוא נולד לתוך מציאות שבה הוא יודע, 19"החברה לא רוצה שאני אחזור על הטעויות של הגדולים".
<חיים גבע: זה צעד מידתי, מאוזן, ואפשר לעשות את זה בהעלאה מדורגת, להגיד "בואו נעלה את זה לשנה אחת ב-19 וכמה שנים אחרי זה זה יהיה גיל 20" ובהדרגה, וגם זה ישיג תוצאה שהיא אולי יותר מידתית, למרות שבעיני זה מידתי לגמרי.
יהודה גליק: אני מוכרח ללכת.
יהודה גליק: באמת קודם כל, כל החבר'ה הצעירים, יישר כח גדול, באמת הייתם נהדרים.
יהודה גליק: עדאן, עדן, אני מקנא בך, אני רוצה לדבר ערבית כמו שאת מדברת עברית, את פשוט מדברת מדהים.
יהודה גליק: אני רוצה לומר שאני לא כל כך זקן, אבל לפני כמה שנים, לפחות למיטב זכרוני, עישנו בכל אוטובוס, בכל משרד, וכשהוציאו את החוק נגד זה, בכל מסעדה, אמרו "מה פתאום, כולם רגילים, בחיים לא תצליחו לעשות את זה" ועשינו את השינוי.
יהודה גליק: עשינו את השינוי.
יהודה גליק: אני יכול לומר שאני גדלתי בבית שלעשן היה כמעט כמו, זה היה כמו לשתות אקונומיקה.
יהודה גליק: רציתי להגיד "כמו לאכול חזיר" אבל יש כאלה שאצלם זה לא כלום.
יהודה גליק: אצלי בבית לא העזנו.
יהודה גליק: היו לי הרבה פיתויים בחיים, אבל לעשן מעולם לא היה לי פיתוי בכלל.
יהודה גליק: נדמה לי שהרפואה הכי טובה היא רפואה מונעת, ולכן אני פונה אליכם, אתם הנוער, ממש התפעלתי מזה שבכיתה שלכם אף אחד לא מעשן.
יהודה גליק: אתם המחנכים הכי גדולים, כי היום בני הנוער מושפעים הכי הרבה מהחברים שלהם.
יהודה גליק: לכן יש לכם המון המון אחריות להמשיך ולהטמיע את מה שאמר פה עכשיו - - - שסיגריה זה פרימיטיבי, של האנשים המיושנים.
יהודה גליק: אנחנו אנשים בריאים.
יהודה גליק: זה באמת בידכם, וזה פשוט מונע מוות.
יהודה גליק: זה בידכם, זו סכנת חיים ולכן אני מטיל עליכם - - -
תמר זנדברג: אצלך זה ממש - - -
יהודה גליק: אצלי באופן אישי, כרתו לי חצי מהריאה בגלל האירוע שהיה לי.
יהודה גליק: הרופא וכולם אמרו לי שאם הייתי מעשן לא היה לי שום סיכוי לשרוד.
יהודה גליק: אז אני חי היום בזכות זה שאבא שלי לא הרשה לי לעשן.
יהודה גליק: אז יישר כח לכולכם, יישר כח ליועצת שדיברו עליה, את היועצת?
יהודה גליק: אז כל הכבוד.
יהודה גליק: ובאמת כל הכבוד.