GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איתן אקשטיין: הוא רפואי לחלוטין, גראס רפואי לחלוטין.
<איתן אקשטיין: אנחנו יודעים את זה, זה עובד.
<ניר אורן: הוא משתיק מאוד ואנחנו מציעים להם פתרון ארוך, דרך הכאב, תהליכי, כל מיני מילים יפות של עובדים סוציאליים.
<ניר אורן: זה לא פשוט, הבחירה שלהם היא קשה ולכן גם צריכים את הלחץ החיצוני.
<איתן אקשטיין: אני רוצה לתת דוגמה, הייתה פנייה אליי מרב, ממנהל של בית יעקב, נערה ששותה אלכוהול.
<איתן אקשטיין: היא הגיעה לראיון איתי, פעם ראשונה, היא שותה קצת, לאט לאט הבנו שהיא מסתירה הרבה דברים.
<איתן אקשטיין: היא נכנסה לפה לטיפול לאשפוזית כי הגענו למסקנה שרב הנסתר על הנגלה.
<איתן אקשטיין: אחרי שבוע-שבועיים כבר הבנו שיש משהו לא בסדר שקורה בינה לבין אבא שלה, משפחה חרדית, משהו מאוד לא בסדר, עד כדי כך שהמדריכות העידו על כך שהם שמעו שם שיחות בין אבא לבת, שיחות לא תקינות לחלוטין, הבת מדברת אליו כמו שמדברים עם חבר, מאהב, יותר מחבר.
<איתן אקשטיין: ואני כל הזמן מרגיע את האבא ואומר לאבא 'תשמע, גם אם ייצאו דברים אנחנו לא כל כך מאמינים', כי אני לא רוצה שהאבא ימשוך את הבת החוצה.
<איתן אקשטיין: שתבינו, זה שלב שבו הבת עדיין לא בטוחה שהיא רוצה לוותר על הסמים שעזרו לה לשכוח את הפגיעות המיניות שבאו מאבא שלה.
<איתן אקשטיין: אבא שלה במעצר.
<איתן אקשטיין: כמובן הפעלנו צו, הייתה חקירת משטרה, היא סיימה פה טיפול, היא עברה לקהילת הבוגרות והאבא נמצא עכשיו במעצר.
<ניר אורן: לא, היא עברה לנוער.
<איתן אקשטיין: לנוער, סליחה, וכל המשפחה התרסקה.
<איתן אקשטיין: למה הילדה עשתה את זה בשקט?
<איתן אקשטיין: כי יש שם ילדה יותר קטנה והיא רצתה למשוך את האש אליה כדי שאחותה הקטנה לא תיפגע.
<איתן אקשטיין: כל זה היה נסתר.
<איתן אקשטיין: אם לא היינו לאט לאט מגיעים לזה ומוציאים את זה, זה פשוט היה נשאר פצצה כזאת מתקתקת ועוד כמה בנות שנפגעות.
<קטיה לוין: אני רציתי להמשיך לענות לשאלה שלך, צריך להבדיל בין שני הדברים.
<קטיה לוין: יש מחלת התמכרות שהיא מחלה כרונית לכל החיים, כמו רוב המחלות הפסיכיאטריות, ויש שימוש לרעה.
<קטיה לוין: אנחנו גם הוצאנו מהלקסיקון שלנו, באשפוזית אנחנו לא משתמשים במילה מחלה, בדרך כלל בקהילות יש סלנג מסוים, 'הראש גונב אותי', 'המחלה קובעת', כל מיני דברים כבדים.
<קטיה לוין: בגלל שאנחנו מטפלים בנערות קטינות וקטנות אנחנו לא אומרים מחלה, בקהילות נפתחת קבוצה ב'שמי קטיה, אני מכורה ל-', אצלנו אין כזה ואני אומרת להם 'אתן כרגע לא מכורות', כרגע לקחו אותך, מילואים, כוח עליון, לא יודעת, בפינצטה, מהסביבה שפוגעת, שמו אתכן פה וקיבלתן ממש מתנה, לשבת שלושה חודשים עכשיו, להתנתק מהעולם החיצוני וממש לחשוב מה קורה לי.
<קטיה לוין: זו המטרה.
<קטיה לוין: כמובן יש מקרים יותר כבדים, בנות שהן יותר בוגרות, שהן באות ישר מתל אביב, מהתחנה המרכזית, הן לא מתבלבלות בזהות, הן מכורות.
<קטיה לוין: זו עוד סוגיה שהיא די קשה לנו כי יש לנו באותו מקום ובאותו מתחם טיפולי בנות קטינות, ממש קטנות, שהן רק טעמו פה ושם ומהר מהר הוציאו אותן מהמעגל הזה ושמו בטיפול, ונשים, כבר אמהות, שעברו עברו והן נמצאות ביחד.
<קטיה לוין: אני לא יודעת עד כמה זה טוב, גם לקבוצה הזאת וגם כמה זה נותן לקבוצה השנייה, היותר בוגרות.
מירב בן ארי: זה ידוע, היה גם אותו דבר על כלא אופק, שנכנסים חבר'ה עם עבירות לצד נערים שעשו עבירות עד רצח וההשפעה אחרי זה והיציאה אחרי זה בחזרה מה נקרא לאזרחות יותר מנוסים מאיך שהם נכנסו לכלא.
מירב בן ארי: זו בעיה רצינית.
מירב בן ארי: הם ביחד באותה קבוצה טיפולית גם?
<איתן אקשטיין: הן באותן קבוצות.
<איתן אקשטיין: אנחנו רוצים להפריד.
<איתן אקשטיין: אם נקבל יותר מיטות, אנחנו רוצים להפריד בגילאים ונעשה שתי קבוצות.
<איתן אקשטיין: בינתיים אנחנו רק 18 מיטות אז זה יותר קטן.
<קריאה: בתוך הקהילה הן עובדות איתן?
<קטיה לוין: לא, יש הפרדה טוטאלית בין הקהילה לאשפוזית.
<קריאה: הן לא נפגשות שם?
<ניר אורן: לא.
<איתן אקשטיין: אם מישהו רוצה להעיר משהו, אם לא, מה שאנחנו נעשה עכשיו, אנחנו נעשה סיור.
<קרן רוט איטח: איתן, אני רוצה רק לגבי הקשר עם המשפחה, רציתי לשאול.
<קרן רוט איטח: הקשר עם המשפחה, הקשר האינטנסיבי של הטיפול המשפחתי הוא רק לקראת סיום טיפול?
<איתן אקשטיין: לא, מהיום הראשון.
<איתן אקשטיין: שבועיים ראשונים אין ביקור, מהשבוע השני יש ביקור.
<קרן רוט איטח: לא הביקור, הטיפול המשפחתי קורה לאורך כל הדרך?
<אילן שמש: יש לכם פיקוח של חסות הנוער, אני מבין.
<איתן אקשטיין: ודאי.
<אילן שמש: יש לכם את הפיקוח של משרד החינוך.
<איתן אקשטיין: נכון, תכנית היל"ה.
<אילן שמש: יש עליכם את הפיקוח גם של משרד הבריאות?
<איתן אקשטיין: כן, יש פה נציגה של משרד הבריאות.
מירב בן ארי: רגע, אתה לא מכיר אותם?
<איתן אקשטיין: אילן מכיר אותנו.
<איתן אקשטיין: לפרוטוקול, כמו שאומרים.
<אילן שמש: אני בכוונה מכניס את זה, שתבינו, זו מסגרת שעובדת בפיקוח ובהדרכה ובכל מה שצריך ובמימון של שלושה משרדים, והאמת שהם עושים עבודה טובה.
<איתן אקשטיין: אנחנו קורסים תחת הפיקוח.
מירב בן ארי: האשפוזית של משרד הבריאות וזה של משרד החינוך.
<איתן אקשטיין: לא, אבל גם עלינו יש משרד הבריאות.
<אילן שמש: הם מפוקחים קשה, יש עליהם מערכת שיושבת חזק.
<איריס כהן נגר: אני רוצה לשאול אם דרך הטיפול זה קהילה טיפולית כמו שאנחנו מכירים אצל הבוגרים?
<איתן אקשטיין: ניר, אתה מכיר את זה, כי אתה עבדת גם באילנות.
<איתן אקשטיין: ניר ניהל את אילנות לפני שנים.
<ניר אורן: זו קהילת טיפולית אורתודוקסית, מאוד מסורתית.
<ניר אורן: אני חושב שכולם בעולם וגם בארץ עשו שינוי היום, אין כבר קהילות טיפוליות הארד קור, יש קצת, אבל אנחנו, גם פה, איזה שהוא קצה הרצף, בטח בנוער, אנחנו משתמשים בכלים, אבל הרבה פחות.
<ניר אורן: בקהילה טיפולית מסורתית לא היה טיפול פרטני, היום זה נראה לנו מוזר שאין שיחה אחד על אחד עם מטופל, שיש לו מקום קצת יותר בטוח להביא את הקשיים אולי העמוקים יותר שלו ולעשות תהליך יותר.
<איריס כהן נגר: היום כבר יש.
<ניר אורן: היום כבר יש, לכן זה התהליך.
<ניר אורן: בנוער, המשמעות של הקשר האישי עם הצוות היא אולי אחד הכלים החזקים שיש פה ובלי זה אנשי הצוות לא יהיו טובים ולא יצליחו להגיע לנערים.
<ניר אורן: בנות עוד יותר, הנושא של אפילו הפסקת שימוש, שזה אולי הבוגרים גם - - - אבל הבנות עוד יותר, תהליך מעגלי מאוד, לא היררכי, אין - - -
<איריס כהן נגר: אין בעלי תפקידים?
<ניר אורן: יש בעלי תפקידים, אבל קל לפנות לצוות, לא צריך לעבור שלושה בעלי תפקידים בהיררכיה כדי להגיע לצוות.
<ניר אורן: יש מושג שנקרא נגעת-נסעת, היה פעם בקהילות טיפוליות, אם השתמשת זהו, אתה הולך, חצי שנה לא חוזר, לא יכול להיות פה.
<ניר אורן: זה עבד, זה עובד על גברים מבוגרים לא רע, נשים עובדות אחרת, למזלנו.
<ניר אורן: הרבה פה משתמשים, גם הנוער בכלל, בטח בין הבנות, משתמשים ושוב חוזרים, השימוש הוא חלק מהתהליך, זה מעידה, זה תהליך, זה חלק מהדרך, אבל זה בסדר, אין להם עוד כלים בלי זה.
<ניר אורן: הם משתמשים לפעמים, הם יוצאים ליציאות, הם לוקחים, כמו שזאת לא עמדה בתנאי היציאה שלה וגם הייתה יכולה להשתמש שם מחוץ לחוט המשולש עם מישהו שהגיע לשם עם סמים.
<ניר אורן: זה גם חלק מהתהליך, אנחנו נכיל את זה, אנחנו נקבל את זה, אנחנו נגיב לזה.
<ניר אורן: אפילו השמות של הכלים.
<ניר אורן: אני מבין שאת מכירה קהילה טיפולית, אז השמות, אין ניעור, יש שיקוף והדברים בישיבה ולא בעמידה.
<איריס כהן נגר: משרד הרווחה הוציא כלים טיפוליים שהם מותאמים לנוער.
<ניר אורן: לא כל כך.
<ניר אורן: אני לא יודע, שוב.
מירב בן ארי: כן, ראינו בסיור שלנו במלכישוע.
<איריס כהן נגר: אתה אומר שגם מתוך הכלים האלה אפשר לבחור.
<ניר אורן: אני חושב שהקהילה הטיפולית היא גוף לא - - - יש שתי קהילות טיפוליות לנוער בארץ, זה לא משהו שמכירים כל כך טוב, זה בא דווקא מהשירות להתמכרויות, ירד לנוער ממשרד הרווחה ולא דווקא חסות הנוער, זה פחות נגיש להם.
<ניר אורן: אז אנחנו בונים את הכלים פה.
<איתן אקשטיין: ואת הצעדים, 12 הצעדים, שזו היום תכנית אינטגרלית, שזה היה חידוש.
<איתן אקשטיין: כשאני באתי לארץ אז הלכתי לבדוק מה לעשות, לפני הרבה שנים, אז היה גשר הזיו שזה היה צעדים ורק צעדים וקהילה טיפולית לא, או איתן סלע, איפה שניר היה, הלכתי גם אליו, חבר מאוד טוב שלי, וזה היה רק קהילה טיפולית, דרך הרגליים.
<איתן אקשטיין: את זוכרת שפעם ראשונה איציק, שהיה מנהל אדמיניסטרטיבי, ואני הלכנו, חיפשנו את אנשי הצוות, הוא אומר 'אין אנשי צוות', המטופלים זה הצוות וכשהקמנו את זה זה באמת היה אינטגרציה ראשונה, הכנסנו 12 צעדים לתוך קהילה טיפולית ועשינו מזה מישמש.
<איתן אקשטיין: היום כולם כבר מתעסקים גם עם ה-12 צעדים.
<איתן אקשטיין: לכל אחד מהמטופלים יש גם חוברת עבודה של 12 צעדים, אנחנו ניתן לכם כשנחזור חוברת עבודה של 12 צעדים, כל אחד מהמטופלים, כי אני רציתי שכל אחד יילך עם תנ"ך טיפולי, כדי שהוא יידע איפה הוא נמצא ברצף הטיפולי שלו, בהתקדמות הטיפולית שלו, וזה עובד יפה מאוד.
מירב בן ארי: יש לי שאלה, אם דיברת על מלכישוע, שתי שאלות.
מירב בן ארי: אחת, האם יש קשר ביניכם, קשר עם מלכישוע - - -
<קטיה לוין: לנו יש קשר עם מלכישוע.
<איתן אקשטיין: לפני חמישה ימים היינו בביקור, אנחנו איתם בקשר כל הזמן.
<קטיה לוין: אנחנו גם מפנים בנות למלכישוע.
<קטיה לוין: הקהילה פה כבר מלאה, גם נוער וגם בוגרות, ואנחנו הרבה שולחות גם למלכישוע וגם ל'הדרך'.
<איתן אקשטיין: - - - אנחנו מייצרים באשפוזית שנוכל לקלוט.
מירב בן ארי: ועוד משהו שראינו במלכישוע ועניין אותי פה, זה לגבי הצוות, האם צוות ההדרכה גם הוא בנוי ממטופלים לשעבר?
<איתן אקשטיין: 60% מצוות ההדרכה שלהם הם בוגרים שלנו.
<ניר אורן: לא, בכלל כל רטורנו, אצלי פחות.
<קטיה לוין: אצלנו לא.
<ניר אורן: בבוגרים יותר, בנוער פחות.
<ניר אורן: אצלי שליש בערך הם אנשים שעברו בעצמם תהליך או שימוש בתהליך טיפולי.
<ניר אורן: שני שליש הם מדריכים מתוך ניסיונם, מתוך לימודים, מתוך מקצועיותם ולא מניסיונם האישי.
<ניר אורן: גם האחרים מקצועיים, אבל יש פה שילוב מעניין וטוב, שאני חושב שהגענו אליו.
<איתן אקשטיין: אבל זה ההבדל בין נוער לבין בוגרים, בוגרים זה כמעט כולם בוגרי - - -
מירב בן ארי: ושאלה אחרונה, שאלות קצרות, זה לגבי הבוגרים שלכם.
מירב בן ארי: אני זוכרת שבמלכישוע עשו מין אירוע בוגרים כזה.
מירב בן ארי: האם יש לכם קשר עם הבוגרים, האם יש מין ארגון בוגרים?
מירב בן ארי: אני אתן לך דוגמה, אני הייתי מלגאית של קרן אייסף, שזו קרן שלוקחת חבר'ה יותר מעדות ספרד וסוציו אקונומי ונותנים.
מירב בן ארי: אתמול אחרי החוט המשולש הייתי באירוע בוגרים וכל הזמן היה מין, להבדיל, שיח האם אתה גאה שאתה אומר שאתה - - - כי אז יודעים שאתה סוציו אקונומי חלש.
מירב בן ארי: סתם להבדיל, אבל ניהלנו הרבה שיח על זה, או שאתה גאה שהנה, באתי ממקום כזה ועשיתי כזה שינוי בחיי והצלחתי להגיע.
מירב בן ארי: כי באמת היו שם חבר'ה אתמול מרפואה, אפילו רוני גמזו, מנכ"ל בית חולים איכילוב הוא מלגאי של אייסף, כחלון גם, אני, יוסי יונה, היינו.
<איתן אקשטיין: אנחנו לא צריכים שהם יבואו אלינו, יש לנו בוגרים שלנו שהם רופאים היום.
מירב בן ארי: אז זהו, אני תוהה - - -
<איתן אקשטיין: ההבדל הוא שהם לא יגידו.
<איתן אקשטיין: ההבדל בין זה לבין זה, שבוגרים שלנו, הרופאים שלנו, קצינים בכירים שלנו, על חברי כנסת אני לא רוצה לדבר, אבל יש לנו בוגרים שלנו, אף אחד מהם לא יודע, 'אני בוגר של', כי באיזה שהוא מקום זה יפליל אותו, אבל כן אני יכול להגיד לכם, היום החיים יותר קלים, יש פייסבוק.
<איתן אקשטיין: בפייסבוק יש לנו היום מאות חברים שלנו בתוך קבוצות של בוגרי רטורנו, כשאנחנו עושים אירוע, היה לנו אירוע לפני שנה בערך, הגיעו בערך 600 בוגרים, כבר חלקם נשואים עם הילדים, יש לי כבר נכדים שלי כבוגר רטורנו כאילו, אבל כיוון שהם עובדים - - - יש לנו עכשיו עורך דין שהוא מככב בפייסבוק, הוא עומד שם עם התעודה שלו, הוא סוף סוף קיבל את התעודה מהלשכה, הוא נהיה עורך דין, הוא לא יכול להגיד 'אני בוגר רטורנו'.
<איתן אקשטיין: מישהו שנכנס עכשיו להיות קצין בצבא, הוא לא יכול להגיד כי הוא פוחד שזה יעצור אותו.
<איתן אקשטיין: אבל בשקט, כשהוא מגיע לפה הוא מחבק, אומר תודה רבה ואנחנו מחבקים אותו גם כן בשושו.
תמר זנדברג: מהצד השני, לא של ההצלחות, אלא הפוך, של אלה שלא הצלחנו להעלות אותם חזרה למסלול נורמטיבי, אתם יודעים מספרים או - - -
<איתן אקשטיין: הסטטיסטיקה שלנו, אבא שלי במשך שנים עזר לנו, הוא כלכלן במקצועו, פרופ' אקשטיין, אז הוא במשך שנים עשה פה סטטיסטיקות.
<איתן אקשטיין: אנחנו מדברים על בסביבות 60% מהבוגרים שהצליחו לשרוד שלושה חודשים ראשונים, הם נשארים נקיים לאורך עשר שנים, ממה שאנחנו בדקנו.
<איתן אקשטיין: 40% לא.
<איתן אקשטיין: אנחנו לא יודעים מה קורה ל-40% האלה, אוניברסיטת בר אילן עשו את המחקר, הם דווקא חקרו את ה-40% ולטענתם חלק מאלה שאנחנו מגדירים אותם כחוסר הצלחה הם כאלה שנניח התגייסו לצבא והם עכשיו אפילו קצינים בצבא, אבל הם שותים בירה כל סוף שבוע, שמבחינתנו הם יוצאים מהסטטיסטיקה, ב-DSM שלנו הם לא נכללים, אבל הם כן נחשבים להצלחה מבחינת אוניברסיטת בר אילן, שהם כן מצליחים לשרוד בחיים ובעצם לתפקד בצורה נכונה, אבל אצלנו הם לא באחוזי ההצלחה שלנו.
<איתן אקשטיין: מבחינתנו מי שהיה מכור אסור לו עוד פעם להגיע למשהו שהוא היה מכור לו, אם זה אלכוהול או סמים.
<איתן אקשטיין: בואו נצא לסיור, נחזור לפה ונעשה פה את הסיכום בעוד שעה בערך.
<איתן אקשטיין: מי שכבר מכיר את רטורנו אולי שיישאר פה, במזגן עם הקפה.
<איתן אקשטיין: (סיור)
<איתן אקשטיין: אז בואו תראו, זה מאוד מעניין.
<איתן אקשטיין: החבר'ה במבחן ובמבחן המטופלים שלנו הם התלמידים שהם צריכים ללמד אותם, גם הם מטופלים.
<איתן אקשטיין: בוקר טוב.
<איתן אקשטיין: דיברנו על מדריכות חרדיות שלומדות להיות מדריכות טיפול בעזרת סוסים.
<איתן אקשטיין: בשתי מילים.
<איתן אקשטיין: יש להם מבחן, אז הן לחוצות היום אז בשתי מילים, מה אתן עוברות פה היום בדיוק?
<איתן אקשטיין: מה הרעיון?
<איתן אקשטיין: בכלל מה התהליך הזה ומה זה עושה לך אישית.
<מדריכה: אנחנו לומדים פה גם קורסי רכיבה טיפולית וגם קורס רכיבה מערבית.
<מדריכה: אני ממש מתרגשת.
<איתן אקשטיין: אישה חרדית מגיעה לתחום כזה, מה פתאום?
<מדריכה: אני רכבתי מאז שהייתי ילדה בחווה שנסגרה בבאר שבע, אני מאוד אוהבת את זה, זה מקנה, מעבר לידע ברכיבה, המון ביטחון.
<מדריכה: ברכיבה טיפולית אנחנו רואים את זה מאוד עם ילדים, ביטחון, אני המנהיג, אני שולט בסוס.
<איתן אקשטיין: טוב, בהצלחה.
תמר זנדברג: בהצלחה במבחן.
<איתן אקשטיין: זה מבחן סיום שלהם.
<איתן אקשטיין: זה דרך מינהל הספורט, אנחנו מקבלים תעודה של מינהל הספורט.
<איתן אקשטיין: מה שהם עושים, אלה שרוכבים על הסוסים הם המטופלים שלנו ואלה שנמצאות למטה אלה המדריכות.
<איתן אקשטיין: כל מטופל רוכב לפחות שעה וחצי, מטופלים שרוצים קורס של מדריכי רכיבה מקבלים שמונה שעות בשבוע ויכולים לצאת עם תעודת מדריך לרכיבה.
<איתן אקשטיין: יש לנו שני חבר'ה שסיימו פה את הרכיבה והיום הם נמצאים בעוקץ, הם התנדבו לעוקץ, זה הכניס אותם מאוד חזקה לזה.
תמר זנדברג: יפה, מדהים.
<איתן אקשטיין: נמשיך הלאה.
<איתן אקשטיין: בואי תגידי לנו כמה מילים על המקום, מה המקום הזה עושה.
<מדריכה: אז ברוכים הבאים.
<מדריכה: בואו תתקרבו רגע.
<איתן אקשטיין: תספרי קצת על המקום.
<איתן אקשטיין: מי שצריך להיות פה נמצא פה.
תמר זנדברג: חברי הוועדה פה, חבר הכנסת יהודה גליק, חברת הכנסת מירב בן ארי, אני תמר זנדברג.
<מדריכה: שלום.
<מדריכה: איזה כיף לראות ייצוג נשי ככה בכנסת וצעיר.
<מדריכה: מרכז חיבורים הוא מרכז לטיפול בעזרת בעלי חיים.
<מדריכה: הקמנו אותו פה לפני שנה וחצי בתרומה של קק"ל טורונטו הנדיבים.
<מדריכה: המרכז הזה משרת קודם כל את חברי הקהילה בכמה אופנים, יש כאן תורנים שעובדים כאן יום יום, מבני הנוער שלנו, חבר'ה שלומדים מה זה לקחת אחריות דרך זה שהם לוקחים אחריות על בעלי חיים שתלויים בהם.
<מדריכה: שמעתי יותר מעשרים פעם את המשפט 'רציתי לברוח מרטורנו, רציתי לברוח מהטיפול, אבל הרגשתי את המפתחות שתלויים לי על הצוואר ונזכרתי שאם אני לא אאכיל את החיות אף אחד לא יאכיל אותם ואספתי את עצמי וחזרתי לכאן'.
<מדריכה: לקיחת אחריות מדהימה מאנשים לפעמים ממש בשבוע הראשון שלהם.
<מדריכה: כבר קבוצת הקלט עובדים פה.
<מדריכה: זה מחבר אותם למקום, זה נותן להם בית, זה נותן להם תחושה של שייכות.
<מדריכה: חוויות הצלחה, לפעמים פעם ראשונה בחיים.
<מדריכה: כל תורן מסיים את תקופת התורנות ומקבל ממני תעודת הוקרה, הם הולכים איתה אחר כך למקומות העבודה שלהם בתור המלצה.
<מדריכה: הם מראים את זה להורים שלהם עם כזאת גאווה על הפרצוף, עם תחושה שאולי פעם ראשונה בחיים הצלחתי במשהו.
תמר זנדברג: כמה זמן הם תורנים?
<מדריכה: תלוי, בין חודש לחודשיים, היה לנו אפילו ארבעה חודשים תורנות ברצף.
<מדריכה: הדבר השני הוא קשר, הוא חיבור לרגש.
<מדריכה: יש פה הרבה אנשים שהגיעו מתוך פגיעות איומות ונוראיות, אם זה פגיעות שהם נפגעו כילדים, אם זה פגיעות שהם נפגעו לאורך תקופת ההתמכרות, אנשים שהגיעו מהכלא, מהישרדות מאוד מחוספסת של הישרדות, של אם אני לא מפגין את השרירים שלי אז ימעכו אותי, ופתאום הם מחזיקים בראש, תיכף תראו את הבנות שלנו עם הארנבונים והגורים הקטנים של חמוסים.
<מדריכה: להחזיק את הדבר הרך הזה, להתחבר לצדדים אימהיים, אם זה במובן של הזדהות עם הילד הפנימי הקטן והנטוש.
<מדריכה: אחת הבנות שיושבת פה אמרה שהיא תספר לכם, אבל אתם קצת הרבה מדי - - -
<איתן אקשטיין: לא, אנחנו ניכנס רק שלושה אולי, ניכנס אנחנו.
<מדריכה: היא ממש הסכימה לספר לכם.
<מדריכה: אנחנו ישבנו פה לפני שלושה שבועות עם חתלתולה נטושה קטנטונת וכתבנו את הסיפור שלה ופתאום הילדה, היא בת 20 ומשהו, היא התחילה לבכות בכי תמרורים ופעם ראשונה, פעם ראשונה בחיים שלה היא הצליחה לשתף אותנו בסיפור שאני ידעתי אותו מפה, אבל לשתף מהלב, על מה זה להישאר ילדה יתומה בלי אמא מגיל מאוד מאוד צעיר.
<מדריכה: כל הכאב הזה של להיות ילדה שהולכת לבית הספר, מסתכלת על ילדות אחרות ורוצה לצרוח למה לכם יש ולי אין ולא מסוגלת לגעת בכאב הזה, והולכת להשתמש על המקום הזה של רק לברוח מהיכולת לחוות את הרגש.
<מדריכה: וכל זה מול חתלתולה קטנטנה נטושה שאחד הבוגרים שלנו מצא והציל אותה.
<מדריכה: ככה, עם עיניים אלה היא הגיעה אלינו, עם דלקת עיניים נוראית וממש הנקנו אותה עם פיפטה לתוך הפה.
<איתן אקשטיין: איזה קבוצה יש לנו עכשיו?
<מדריכה: הבנות הבוגרות.
<איתן אקשטיין: בואו ניכנס.
<איתן אקשטיין: בנות יקרות, אני מציע לא להקליט עכשיו.
תמר זנדברג: (בישיבה)
תמר זנדברג: צהריים טובים, אנחנו רוצות ורוצים לסכם את הביקור.
תמר זנדברג: קודם כל אני רוצה מאוד מאוד להודות לך, הרב אקשטיין ולכל הצוות על האירוח כאן, על הביקור, על ההזמנה.
תמר זנדברג: באמת התרשמנו.
תמר זנדברג: בשנה האחרונה ביקרנו בכמה וכמה מוסדות ומקומות ובאמת התרשמנו מהמקום, מהרוח, מהגישה, מהייחודיות וגם, אני חייבת להגיד, מהטיפול הרב מערכתי.
תמר זנדברג: אני חושבת שזה דבר שליווה אותנו גם כאן בשיחה וגם במה שראינו, שאתם מעניקים כאן טיפול, או אפילו הייתי אומרת שירות הוליסטי, בעיקר לבני ובנות נוער ואנשים ונשים צעירים, עם מורכבות רב רובדית.
תמר זנדברג: ראינו את זה כאן, גורמי רקע, לא בטוחה שאפשר לדעת מה הסיבה ומה המסובב, כלומר יש כאן איזה שהוא מעגל שבאמת אתם משכילים לנגוע בכל אחד, מבחינה טיפולית אני מדברת, לנגוע בכל אחד ואחד מהגוונים שלו ולתת טיפול שאנחנו יודעים, מעבודה אחרת שלנו, שהוא מאוד מאוד מורכב, הוא מאוד מאוד לפעמים סיזיפי, הוא לא תמיד מצליח וגם כשהוא מצליח, זו באמת התמודדות שהיא דרך חיים.
תמר זנדברג: אתם תופסים כאן את המטופלים שלכם ברגע מאוד קריטי בחיים שלהם ומעניקים להם חיבוק, הכלה, דחיפה, טיפול, באמת קודם כל במישור הטיפולי.
תמר זנדברג: כמובן שזה מלווה בקשיים, בעיקר תקציביים, שדיברנו עליהם עכשיו, ואחרים.
תמר זנדברג: אנחנו שמענו מכם כאן כמה נקודות בעיקר מול משרד הרווחה ומשרד הבריאות, שהם המתקצבים העיקריים של המיטות הטיפוליות כאן שמצריכים הרחבה.
תמר זנדברג: אנחנו כוועדה, בשם כל חברי הכנסת, אנחנו נפנה גם למשרד הרווחה וגם למשרד הבריאות, נספר להם על הביקור שלנו כאן ונעיד בפניהם על הצורך בהרחבה.
תמר זנדברג: שמענו כאן, לדעתי בין המקומות ששמענו בהם על תורים ועל הצורך הכי ארוכים ועל צורך הכי גדול שהוא לא נענה במסגרת הקיימת.
תמר זנדברג: אני מקווה שאני לא עושה עוול לאף מוסד אחר, אבל בגדול תמיד יש חוסר, תמיד יש מצוקה, אבל כאן ממש שמענו על תורים שאפשר למדוד אותם בזמן וזה דבר שבאמצעות הרחבה, בעיקר של המיטות ובעיקר של אותן הועדות, שהיא בסכומים לא גבוהים, מדובר כאן על כמה עשרות עד מאות אלפי שקלים וזהו, זה לא מיליארדים, שאפשר באמצעותם לספק את הטיפול ואת השירות הזה לקהילה הרבה יותר רחבה ובעצם, בסופו של דבר שמענו את זה כאן הכי טוב מהמטופלים ומהמטופלות.
תמר זנדברג: אני רשמתי לעצמי את המילים שהיא אמרה, 'הציל לי את החיים'.
תמר זנדברג: 'שינה לי את החיים, הציל לי את החיים'.
תמר זנדברג: זה ממש אמירה שאני ממש לא מקלה בה ראש ואני לוקחת אותה מאוד מאוד מאוד ברצינות כשאני שומעת אותה מנשים ואנשים כל כך צעירים שמעידים על עצמם בצורה כל כך כנה ואפילו מרגשת, הייתי אומרת.
תמר זנדברג: אז את הדבר הזה ניקח על עצמנו וגם למדנו להכיר קצת יותר לעומק את המקום ואת התחום.
תמר זנדברג: יש כאן נציגי ממשלה מכל המשרדים שאנחנו עובדים איתם, חינוך, בריאות, רווחה, מבטחון פנים והרשות למלחמה בסמים כמובן ובאמת אנחנו כל פעם יורדים יותר ויותר לעומק הרבדים של הדברים ואין ספק שכאן נוסף לנו רובד מאוד משמעותי.
תמר זנדברג: אני חייבת להגיד בשולי הדברים, אנחנו הכרנו, הרב אקשטיין אצלנו בוועדה בפעם הראשונה בעקבות השתתפות שלך בפרסומת, וגם שמענו כאן וגם אני חייבת להעיד, ניגשו אליי בצד, חלק מהדברים שלא נכנסו לפרוטוקול, גם מבני ובנות הנוער, גם מהצוות, חלקם לגבי השיח הציבורי וכל הדברים האלה, שבאמת מתנהל לרוב אצלנו בוועדה, בתקשורת ובמקומות כאלה.
תמר זנדברג: אני חייבת להגיד לך שאני רואה כאן את הקהילה הטיפולית שנמצאת כאן ואת המטופלים באמת כסובלים מאיזה מורכבות רב מערכתית.
תמר זנדברג: תפקידנו כמדינה, כמוסדות, רווחה, טיפול, בריאות, חינוך, לקחת את הנערים והנערות המתקשים האלה ואת הצעירים ואת הצעירות, שככה קצת נשארו מאחור על ידי הרבה מערכות, על ידי המערכות הממסדיות, על ידי המערכות המשפחתיות, הקהילתיות, תפקידנו לעטוף אותם, להעניק להם את הטיפול, לתת להם את התמיכה וגם להבין שלפעמים המורכבות וההתמודדות שלהם היא ספציפית והיא מורכבת בגלל הרבה מאוד נסיבות חיים וגורמי רקע.
תמר זנדברג: אני יכולה להבין איך שיח ציבורי כללי, שאולי מיועד לציבור הרחב, איך הוא יכול לפגוע באותה אוכלוסייה שהיא אולי אוכלוסייה בסיכון יתר, אולי היא אוכלוסייה פגיעה יותר, הגולגולת הרכה, קוראים לזה בשפה המשפטית, אלה שייפגעו.
תמר זנדברג: אנחנו תפקידנו לעטוף את אותה גולגולת, לספק לה את ההגנה ולהגן עליה גם מפני רוחות אחרות שהן אולי רלוונטיות לאוכלוסייה הרבה יותר רחבה וכללית ואולי להם היא מצריכה טיפול קצת יותר ייחודי ורגיש.
תמר זנדברג: אני חושבת שזה מה שאתם עושים כאן, זה דבר מאוד מאוד חשוב והוא לא עומד בסתירה לגורמים ושיחות אחרות שמתנהלות.
תמר זנדברג: כל שיחה והמקום שלה, אוכלוסיית היעד שלה והכיוון שלה.
תמר זנדברג: אני לא רואה את זה כתחליפי, אני רואה את זה כמשלים.
תמר זנדברג: אני אתן לחברי הכנסת להגיד כמה מילים ואז אתה תסכם ואם יש עוד מישהו שרוצה להוסיף מילה ונסיים.
תמר זנדברג: בבקשה, מירב בן ארי.
מירב בן ארי: אז קודם כל אני באמת מודה לכולכם על הסיור, סיור מרתק ומלמד, מעניין.
מירב בן ארי: אני מודה לחברתי, חברת הכנסת תמי זנדברג, שהיא חרוצה, ואני, כל פעם שיש סיורים, אני משתדלת גם בדיונים, אבל בסיורים בטוח, לא לפספס כי באמת אין כמו מראה עיניים ואין כמו להגיע למקומות, לשמוע את העובדים, אבל גם את החברה בהתמודדויות שלהם.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד כמה דברים.
מירב בן ארי: אחת, אני חושבת שאנחנו ממש חייבים, ואני סומכת על תמי באמת, היא מאוד מאוד חרוצה, לפנות לשר הרווחה ולגורמים הרלוונטיים בדרישה להגדיל את כמות המיטות.
מירב בן ארי: אם הוא זורק את זה לאוצר, מה שהוא בדרך כלל עושה, אז תגידי - - -
תמר זנדברג: זה בטיפולך.
מירב בן ארי: כן, במקרה אני גם - - -
תמר זנדברג: השבוע הייתי בפגישה נדירה במשרד האוצר, אני לא שם, איך שאני שם, נכנסת מירב, נכנסת ישר לחדר של השר.
מירב בן ארי: אבל בתחנונים.
תמר זנדברג: בטח את עושה את זה כל יום או כל שבוע.
מירב בן ארי: כן, הוא כבר רגיל, כל פעם שהוא רואה אותי הוא אומר לי 'מה?' כל הנדכאים וה - - - 'כמה זה עולה לי, הפגישה הזאת?'.
מירב בן ארי: אבל בסדר, בשביל זה באתי, לא?
מירב בן ארי: אני באמת רוצה לדעת את התשובה שלו ואם צריך - - - לא יכול להיות, זה דיני נפשות, אתה זורק את הבן אדם לרחוב, פיזית.
מירב בן ארי: אין הגדרה יותר טובה מזה.
מירב בן ארי: דבר שני, אני רוצה לומר משהו שבעיניי הוא מאוד חשוב.
מירב בן ארי: אני כל הזמן שמעתי על רטורנו, אני מודה, גם יש לי חברה פה באיזה יישוב אז אני רואה כל הזמן את הסוסים שלכם מסתובבים, אז היא אומרת לי 'את רואה?
מירב בן ארי: אלה מכפר הגמילה'.
<איתן אקשטיין: אלה הסוסים.
מירב בן ארי: אלה הסוסים והחבר'ה מכפר הגמילה.
מירב בן ארי: אני גם אוהבת את האזור הזה, אזור מדהים, אחד היפים בארץ, אנחנו מטיילות כאן הרבה ויצא לי גם פעם אחת לדבר איתם, בלי הוועדה, וגם כשרואים אותם בלעדיכם, לפחות בלעדי הצוות, רואים את האהבה שלהם ואת המחויבות שלהם ואת הרצון שלהם לשנות את החיים.
מירב בן ארי: את דיברת על הביטוי 'הוא הציל לי את החיים', לי היו שני ביטויים שנחקקו לי היום, אחד שהיא אמרה 'אנחנו ילדים משומשים'.
מירב בן ארי: היא אמרה את זה בין השורות, אבל זה פשוט נכון, כי זה מעבר למשתמשים, אנחנו כבר משומשים, כלומר אנשים ניצלו את המקום שלנו והפכו אותנו לילדים משומשים.
מירב בן ארי: לצערי זה מאוד מאוד קשה.
מירב בן ארי: והדבר השני שהוא אמר שם, 'עשיתי שימוש כבד בסמים קלים'.
מירב בן ארי: זה ביטוי גם לא פשוט.
מירב בן ארי: כמובן יש לנו הרבה שיח בעניין של סמים קלים וכשזה הופך לשימוש כבד בסמים קלים זה באמת משפט קשה.
מירב בן ארי: והדבר האחרון זה אותו מכור להימורים.
מירב בן ארי: עכשיו הכנסת מאוד עוסקת בנושא של ההתמכרות וגם השר מאוד מעורב בנושא הזה, גם רועי פולקמן ומרב מיכאלי, חברי כנסת חרוצים שמובילים את הנושא הזה, גם הייתי בשדולה שלהם של ההתמכרויות.
מירב בן ארי: אל"ף, אני כמובן אשמח שהוא יהיה מעורב, הוא נראה דמות שמאוד מאוד מעניינת, ודבר שני, חברת הכנסת זנדברג כבר דיברה על הקטע של להכניס את זה להתמכרויות אצלה בוועדה, אבל אין ספק שלקחת מישהו כזה שעבר תהליך כל כך ארוך ומתמשך ולשים אותו מדריך - - - כי הוא אמר בהתחלה, אם את זוכרת, 'מה הביאו לוועדה לנגעי הסמים מדריך שהוא - - -
תמר זנדברג: כן, מכור.
מירב בן ארי: גם ראינו אותם במלכישוע, את החבר'ה האלה וגם כאן וזה מאוד מרשים.
מירב בן ארי: אין כמו דוגמה אישית אמיתית כדי לבוא ולהשפיע ולשנות את החיים של אחרים.
מירב בן ארי: אז באמת תודה על הביקור, היה מאוד מעניין.
תמר זנדברג: חבר הכנסת יהודה גליק.
יהודה גליק: אני בסך הכול חדש במערכת, גם בכנסת בכלל, אבל גם בוועדה, אני שבוע ראשון בוועדה.
יהודה גליק: אני ממש עמוק בשלב הקשב, לא בשלב הבעת דעה, לא בשלב מישהו שיכול ללמד משהו או יכול לתת.
יהודה גליק: אני יכול לומר שמאוד התרשמתי ממשהו שבעיניי הוא התחלה של דבר משמעותי ביותר.
יהודה גליק: אנחנו אומרים כל בוקר 'מודה אני לפניך מלך חי וקיים שהחזרת בי נשמתי בחמלה', תודה רבה שהחזרת, אבל אחרי מוסיפים עוד שתי מילים, 'רבה אמונתך', שאתה נותן בי אמון.
יהודה גליק: ונדמה לי שהאנשים האלה הגיעו למקום, איך היא אמרה הבחורה מאפרת?
יהודה גליק: 'לא חשבתי שבכלל - - - ממני כבר לא ייצא כלום' והיא נמצאת פה בסך הכול 65 יום וכבר 'אני מאמינה בעצמי שאני יכולה להיות משהו'.
יהודה גליק: אז נדמה לי שזה בהחלט משהו מאוד מאוד מאוד חשוב.
יהודה גליק: אומרים שגם בחטא המרגלים, שאנחנו קוראים עליה השבוע הפרשה, בדיוק זה היה העניין.
יהודה גליק: לא חוסר האמונה בקדוש ברוך הוא, אמונה בקדוש ברוך הוא, הם ראו, הקב"ה יכול לקרוע את ים סוף, יכול להוציא ממצרים, אבל הם לא האמינו בעצמם שהם מסוגלים, 'ונהי בעינינו כחגבים', מי אנחנו?
יהודה גליק: כלום.
יהודה גליק: הא'-ב' של היציאה מכל הדברים האלה זה לתת לאנשים להאמין בעצמם שהם מסוגלים.