GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: זה היה לנו מאוד בולט בסיור במלכישוע, אם את זוכרת.
מירב בן ארי: שכל - - -
<עמרי פריש: לא, אני הצהרתי מראש.
תמר זנדברג: לכן אין צורך להתקדם עם זה, כי אנחנו יודעים את כל הזמן, מכירות, כל כנס, כל פעם, כל דיון על לגליזציה.
תמר זנדברג: אנחנו בתוך עמנו חיות מכירות.
תמר זנדברג: באנו להכיר את המקום שלך, לא בעד או נגד - - -
<עמרי פריש: נקווה שפה לא יהיה דיון על לגליזציה.
תמר זנדברג: אתה נכנס לזה, אנחנו לא באנו לזה.
<קריאה: זו הצגה שלו היום.
תמר זנדברג: אני מודה לך, הצגה שלו, אבל עדיין זה ביקור של הוועדה ואני מבקשת להתמקד בנושא שלשמו באנו.
תמר זנדברג: לא באנו ללובי - - -
<עמרי פריש: חמש פגיעות שאנחנו מזהים כאן מקנביס.
<עמרי פריש: הפגיעה הראשונה זה חרדות ופרנויות.
<עמרי פריש: תדעו לכם שאם יש משהו טוב שקנביס יודע לעשות זה חרדות ופרנויות.
<עמרי פריש: להגיד שאו יש לו מראש, או שהוא מועד, זה לא אומר, ושוב פעם, תזכרו שכבר אמרתי שב-70%-80% לא יקרה כלום, אז בוודאי לא יקרה זה.
<עמרי פריש: שיהיה מאוד ברור מה שאני אומר.
<עמרי פריש: התמכרות איטית בשלבים, לא דומה להתמכרות להרואין, לא דומה להתמכרות לאוקסיקוטין, וגם לא דומה להתמכרות לקוקאין, בקריסטל, בהסנפות, או בעישונים, לא משנה, לא ניכנס כרגע, אבל יש תהליך של התמכרות.
<עמרי פריש: הפגיעה הנוספת זה פגיעה בדרייב, במוטיבציה.
<עמרי פריש: אנחנו רואים המון פגיעה בדרייב, במוטיבציה.
<עמרי פריש: זה דבר מאוד בולט.
<עמרי פריש: שוב פעם, זה לא יהיה על מי שיעשן ג'וינט אחד או שניים בשבוע בדרך כלל, שיהיה ברור.
<עמרי פריש: התקפים פסיכוטיים.
<עמרי פריש: בשפע אנחנו רואים כאן, צריך לקחת את זה בחשבון.
<עמרי פריש: וטריגר, וזה המעט, אני מקווה, להתפרצות של מחלת נפש.
<עמרי פריש: אגב, אני חייב להגיד שכיוון שאנחנו עורכים אינטייק גם עם ההורים, רוב האנשים שמגיעים לכאן, אין להם רקע מוקדם של מחלת נפש במשפחה.
<עמרי פריש: כשאתה פוגש מישהו שהאבא והדוד והסבא והסבתא, זה סיפור אחר לגמרי ברמה הגנטית, אנחנו לרוב נתקלים בזה.
<עמרי פריש: קצת, עוד פעם בלי להרחיב, ההשפעה הכי גדולה על שוק הקנביס בארץ הייתה הגדר בגבול מצרים.
<עמרי פריש: כל מי שעשה שם הרבה מילואים לפני הגדר, אני זוכר, תמיד הייתי שואל את הגשש הבדואי, '30 יום פה, אתם מזהים רק עקבות יציאה', מה עם עקבות כניסה?
<עמרי פריש: אף אחד לא נכנס?
<עמרי פריש: רק יוצאים כולם?
<עמרי פריש: כשאתה מבין את השבטים שם אתה מבין הכול, הגדר עצרה המון דברים, גם את הכנסת הירוק לארץ בצורה דרסטית.
<עמרי פריש: ואז מה שקרה, זה מאוד מעניין, בדיוק אז התחיל לעלות הסיפור של הגראס הרפואי.
<עמרי פריש: אתם צריכים להבין, הגראס הרפואי זה משהו בין 20% ל-30% ריכוז THC.
<עמרי פריש: אני הייתי בלא מעט חממות כאלה, הלכתי לדבר, ללמוד, לראות, להבין.
<עמרי פריש: מצד שני החבר'ה אמרו 'תקשיבו, אם יש חומר טוב בשוק למה אנחנו נעשן את הזבל שהחיזבאללה מעבירים', ואני לא יודע מי, אני לא אמון על ענייני אכיפה, 'בוא נגדל'.
<עמרי פריש: חבל לעשן חומר לא טוב.
<עמרי פריש: בעצם בהבנתנו, מה שאנחנו פוגשים, לאו דווקא כאן, גם בשיחות שאני עושה באוניברסיטאות ובטיולים שלי בהודו.
<עמרי פריש: עוד פעם, כשיש מספרים עגולים, תדעו שאין מחקר, זו הערכה שלנו, אחרת זה היה מופיע בדיוק כזה של מחקר.
<עמרי פריש: בדרך כלל 40% מעשנים רפואי, 40% - - - ועוד 10% מתעקשים להביא הנה כל מיני זנים, כל מי שמכיר את המערכת יודע, ו-10% מעשנים את מה שנשאר, את החומר הלא טוב.
<עמרי פריש: זה היום ככה פחות או יותר, זה שוק הירוק, אני לא מתכוון לחום כמובן, ככה נראה השוק היום.
<עמרי פריש: זאת אומרת שני הזנים האלה הם זנים עם ריכוז THC מאוד מאוד גבוה, ואז לכן הפגיעות שציינתי קודם.
<עמרי פריש: גם הרקע של הטלוויזיה.
<עמרי פריש: לא סתם קראנו להם עספורניקים.
<עמרי פריש: הסיפור הזה של עולם ורוד, אפשר לראות אולי דרך עיניים אדומות שמופיע ב - - - אי אפשר לעצור את זה.
<עמרי פריש: פעם עוד היו משדרים את זה ב-11 ירדו מזה.
<עמרי פריש: זה לא משמעותי, לשדר ב-11, אחר כך אני במחשב מוריד את זה ורואה את זה בחמש אחר הצהריים.
<עמרי פריש: אתם זוכרים את המוטו?
<עמרי פריש: הם יורדים לפשע, מתעסקים עם העולם האפור, עובדים שחור, מעשנים ירוק ובעיקר רואים ורוד.
<עמרי פריש: יש לזה משמעות, צריך להבין, זה משהו שכל הילדים וכל הנוער רואה ומתיישר.
<עמרי פריש: אנחנו לא עובדים בחלל ריק.
<עמרי פריש: לקחתי סתם, אני מניח שאתם מכירים את האתר הזה.
<עמרי פריש: אני משוטט בו די הרבה, לקרוא, ללמוד.
<עמרי פריש: אין דבר, תלחץ על כל מקום בארץ, יהיה כתוב לך כמה עולה נכון לעכשיו אל.
<עמרי פריש: אס.
<עמרי פריש: די וגראס וחשיש ואקסטה, וכל דבר שאתה רוצה.
<עמרי פריש: פה פתחתי, שתראו, למי שלא יודע איך לגדל, נגמר הסיפור הזה שרק המורה בבית הספר יודעת ואם היא לא אומרת לתלמידים או לצעירים הם לא יודעים.
<עמרי פריש: זה נגמר, זה עולם שהוא לא קיים יותר.
<עמרי פריש: אי אפשר להמשיך לשדר מסרים בהנחה שאנשים לא קוראים, לא לומדים ולא יודעים.
<עמרי פריש: זה עולם פתוח לחלוטין.
<עמרי פריש: אוניברסיטת מיסיסיפי בארצות הברית כל שנה דוגמת את כל מה שהמשטרה תופסת ובודקת את רמת ריכוז ה-THC באותה שנה.
<עמרי פריש: ממוצע THC של ארצות הברית.
<עמרי פריש: זה התחיל משנת 75' - - -
תמר זנדברג: עמרי, תחתור לסיום, בבקשה.
<עמרי פריש: זה הסיום.
<עמרי פריש: זה משפיע, אני רציתי, אמרתי שלא אגע בסוגיות הפוליטיות - - -
תמר זנדברג: מאה אחוז, אבל אנחנו יושבים פה למעלה משעה ומאזינים בקשב רב, אנחנו רוצים טיפה להתקדם בדיון.
<עמרי פריש: רק תראו את זה.
<עמרי פריש: רונית, תראי שהחבר'ה נכנסים.
מירב בן ארי: לא, אבל בוא נעשה דיון לפני שאתה מכניס אותם.
תמר זנדברג: כמה שאלות.
<עמרי פריש: שאלות או התדיינות?
תמר זנדברג: קודם כל תודה רבה.
תמר זנדברג: גם על הביקור, גם על האירוח ועל הסקירה המאוד מאוד מלומדת ומפורטת.
תמר זנדברג: לי יש כמה שאלות שעלו מהמצגת ואחר כך אם חברי הכנסת או הדוברים השונים רוצים להעיר, להגיד.
תמר זנדברג: קודם כל אני מבינה שכרגע - - -
<עמרי פריש: סליחה רגע, אתם רוצים אחר כך שאני אגיד להם להיכנס?
<עמרי פריש: איזה סדר שאתם תחליטו.
מירב בן ארי: הם כבר פה בחוץ?
<רונית בן אפרים: הם פה באזור כולם, בהיכון.
<קריאה: אולי עדיף לשמוע אותם.
<עמרי פריש: יש לנו ביקור של ועדת הכנסת עם אורחים נוספים, שלושה חברי כנסת, תמר זנדברג, יושבת ראש הוועדה,
תמר זנדברג: חברת הכנסת מירב בן ארי וחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף ויש איתנו מוזמנים ממשרדי ממשלה וגורמים שעובדים איתנו בנושא הזה.
תמר זנדברג: עמרי הוא מתארח קבוע אצלנו בוועדה בכנסת וממש מתחילת הקדנציה הבטחנו לו שאחד הדברים הראשונים שנעשה, שנבוא לבקר אצלכם.
תמר זנדברג: אז הנה אנחנו פה, תודה שבאתם, ואם תוכלו להציג את עצמכם ולספר קצת על עצמכם, מאיפה אתם, איך הגעתם לפה.
<עמרי פריש: זה לא פורום טיפולי, אתם תחליטו לאיזה נושאים מתאים לכם, תעשו איך שאתם רוצים, מה שאתם רוצים.
<עמרי פריש: מה שבא לכם, רק קצר, כי בסוף הם צריכים ללכת.
<עמרי פריש: מי מתנדב להיות הראשון?
<י' – מטופל: שלום, קוראים לי י'.
<י' – מטופל: אני גר פה בסביבה, ההורים שלי ביחד, יש לי משפחה, שני אחים.
<י' – מטופל: יש לי בגרות מלאה ועשיתי שלוש שנים צבא במודיעין שדה.
<י' – מטופל: אני בן 23.
<י' – מטופל: אחרי הצבא התחלתי להשתמש בסמים קלים, במריחואנה בעיקר.
<י' – מטופל: מה זה בעיקר?
<י' – מטופל: מריחואנה וזהו.
<י' – מטופל: באמת שלא נגעתי בשום דבר אחר.
<י' – מטופל: יש לי עד היום קבוצת חברים מאוד קרובה, שזה מה שעשיתי בתקופה אחרי הצבא, פשוט ישבתי איתם ועישנו להנאתנו.
<י' – מטופל: זו הייתה מין תקופה חסרת בעיות כזאת.
<י' – מטופל: אחרי משהו כמו שנה וחצי-שנתיים של שימוש טסתי לחו"ל, לעשות את הטיול הגדול של אחרי הצבא.
<י' – מטופל: נסעתי למרכז אמריקה.
<י' – מטופל: מהארץ שזה היה שימוש כזה יומיומי, של פעם ביום, של פעם בערב, רק אחרי העבודה ופה ושם, בטיול זה פשוט נהיה כל יום וכל היום.
<י' – מטופל: וגם שם ניסיתי סמים אחרים ב-MBMA ואל.
<י' – מטופל: אס.
<י' – מטופל: די.
<י' – מטופל: אחרי משהו כמו שלושה או ארבעה חודשים של שימוש אינטנסיבי של מריחואנה ואחרי שלקחתי אל.
<י' – מטופל: די פעם אחת, ש - - - עברתי פסיכוזה.
<י' – מטופל: זה היה תחושה, זה היה פשוט נוראי, אין לי מילים אחרות לתאר את זה.
<י' – מטופל: התחושה הזאת שאתה משדר על גל שאף אחד לא קולט, זה משהו שאני בחיים לא ארצה לחזור אליו.
<י' – מטופל: זה מין חוסר אונים כזה שאין מה לעשות.
<י' – מטופל: פשוט ממש להיות משותק, להיות תלוש.
<י' – מטופל: צריך להביא את חיליק לחלץ אותך, שההורים צריכים לשלם עליך, שאתה אחרי זה צריך לשאת את הנטל הזה.
<י' – מטופל: זה גם ממש שבר אותי.
<י' – מטופל: אני ממש מרגיש שהרבה תחומים בחיים שלי, שהתקדמתי, שעבדתי בהם, שעשיתי, שהתפתחתי, כל מיני מקומות, אם זה ביטחון עצמי, אם זה סתם שמחת חיים, פשוט להיות מבסוט רוב הזמן, זה פשוט ריסק לי את כל ההתקדמות הזאת והחזיר אותי כמה וכמה שלבים אחורה.
<י' – מטופל: עכשיו הגעתי לפה.
<י' – מטופל: למזלי באמת הגעתי לפה והתחלתי לעבוד על זה ולהשתפר ולהתקדם ולאט לאט אני מתחיל לקבל את י' בחזרה.
<י' – מטופל: זה לא פשוט.
<י' – מטופל: אני הגעתי לפה לפני - - -
תמר זנדברג: לפני כמה זמן?
<י' – מטופל: שלושה וחצי חודשים.
תמר זנדברג: איך הגעת?
<י' – מטופל: ממש אחרי שהייתי בחו"ל, אחרי שחילצו אותי, הייתי שלושה ימים בבית והגעתי לפה.
<י' – מטופל: הייתי פה במצב מאני לחלוטין, לא הפסקתי לדבר, לא הפסקתי לזוז, כל דבר היה לי סימנים, הכוס הזאת, כמה כפיות שם, בטח קורה משהו עם המספר הזה, גם הפקק של הסוכרזית קצת פתוח ו - - - כל דבר.
תמר זנדברג: איך שמעת על המקום?
<י' – מטופל: אני לא שמעתי עליו, זה חיליק המליץ להורים שלי להביא אותי לפה.
<עמרי פריש: חיליק מגנוס.
<י' – מטופל: חיליק מגנוס, יש עוד חיליק?
<עמרי פריש: בהודו יש חולצות וסטיקרים 'חיליק, לא תתפוס אותי'.
<איריס נהרי: מה עוזר לך כאן?
<איריס נהרי: למה אתה מתחבר כאן במקום הזה?
<י' – מטופל: קודם כל, חוץ מזה שיש פה המון סוגים של טיפולים, כל מיני טיפולים מסוגים שונים, יש פה כל כך הרבה דברים שהם מין משענת מכל הלב.
<י' – מטופל: יש פה משפטים במועדון, כל אחד זקוק למקום שבו הוא יכול לצאת מדעתו בשלווה.
<י' – מטופל: זה ממש המקום הזה.
<י' – מטופל: חוץ מהשעמום יש פה פתרון לכל דבר.
<י' – מטופל: יש פה את החברים שנמצאים איתך 24 שעות, יש פה את המדריכים שנמצאים איתך 24 שעות.
<י' – מטופל: גם כשאנחנו יוצאים הביתה המדריכים עדיין זמינים בטלפון.
<י' – מטופל: יש פה פגישות עם פסיכולוג אישי פעמיים בשבוע, פגישות עם פסיכיאטר, מי שצריכים לראות אותו, טיפול באמנות, יש פה טיפולים בתנועה, יוגה.
<י' – מטופל: יש פה טיפול של קבוצה.
<י' – מטופל: כל הקבוצה, כל הבית נפגש ביחד ופשוט מדברים על מה שעולה.
<י' – מטופל: מותר לנו לשבת בשתיקה כמה דקות.
<ארז רבן: מישהו דיבר איתך לפני הנסיעה על הסכנות בשימוש?
<י' – מטופל: כן, כל הזמן ידעתי, אבל אני הייתי סקרן, רציתי לדעת, רציתי לגלות, רציתי לראות.
<י' – מטופל: נחשפים לזה מספיק, אני מאמין, אבל אף פעם לא באמת עבר אליי הממשיות שבזה, כמה שזה אמיתי, כמה שאתה באמת יכול, כמה שזה מסוכן, 'לי זה לא יקרה'.
עבדאללה אבו מערוף: דיברו איתך לפני השחרור, כמה חודשים, שבוע, שבועיים, חודש או אחרי?
עבדאללה אבו מערוף: דיברו איתך לפני השחרור, או שבוע, חודש לפני?
<ארז רבן: בצבא מתי דיברו איתך?
<ארז רבן: ההורים שלך הסבירו?
<י' – מטופל: בצבא, בבית הספר, ההורים, אבל אחרי כמה זמן של שימוש, שנה, שנה וחצי, שנתיים של שימוש במריחואנה ושום דבר לא קורה ויוצא מזה רק טוב, אני חושב כאילו מה אכפת לי, אני עושה את זה, אני עושה את זה - - -
מירב בן ארי: גם אם היו מדברים איתו לפני כן, מה זה משנה, הוא עישן לפני כן.
מירב בן ארי: הוא טס לתקופה ארוכה, זה לא נראה לי רלוונטי - - -
<ארז רבן: זה בעיה בהיבטים של מניעה ובהיבטים של - - -
מירב בן ארי: איפה אתה מבלה כשאתה יוצא הביתה?
<י' – מטופל: קודם כל החברים שלי מכבדים אותי ולא מעשנים לידי ולא משהו כזה.
<י' – מטופל: אני לא כל כך נתקל בזה.
תמר זנדברג: אתה יוצא כל שבוע?
תמר זנדברג: כל שבת?
<י' – מטופל: כן.
תמר זנדברג: ואיך אתה מתכונן, כשתסיים פה, אני מבינה שאתה לקראת סיום.
<י' – מטופל: אני ספציפית, התמזל מזלי ויש לי פה שני חברים מהכפר שאני הולך לשכור איתם דירה ביחד, הם נמצאים פה.
<י' – מטופל: יש לי עבודה, אני הולך לעבוד עם אחי, יש לי חבר של אבא, שיש לו עבודה בנגרות פלסטיק ואני חושב שזה יסתדר.
<י' – מטופל: אז אני ממש מסודר.
תמר זנדברג: אתה מחכה לזה?
<י' – מטופל: כן ולא.
<י' – מטופל: מאוד נעים פה בכפר, מאוד נוח, מצד שני זה גם לא פשוט כל הזמן לעבוד על עצמך, אתה צריך להסתכל פנימה, לראות מה השינויים, עניינים.
<י' – מטופל: אבל זה גם מה שכל כך ייחודי פה, זה מה שכל כך יפה פה.
<י' – מטופל: אני לא הייתי בשום מקום אחר, לא הייתי באשפוז, תודה לאל, לא הגעתי לשום מסגרת אחרת, אבל אני ממש מאמין שזו המסגרת הכי - - - ממה ששמעתי מאנשים אחרים לפחות, שהיו באשפוזים, שהיו במחלקות סגורות, פתוחות, שלוותה וכל אלה, אז זה ממש מתנה.
מירב בן ארי: מה הטיפול, אחרי שהוא יוצא הביתה, איזה מסגרת טיפולית מלווה את י'?
<עמרי פריש: אנחנו מציעים להם שלושה חודשים להגיע הנה לפחות פעם בשבוע לטיפול המשך.
<עמרי פריש: מי שמעבר לשלושה חודשים, אז כבר צריך למצוא לו המשך באזור שאליו הוא הלך.
<עמרי פריש: אי אפשר למשוך את הקשר איתנו.
<עמרי פריש: כמו שהוא אמר, היציאה מכאן היא לא פשוטה.
מירב בן ארי: כן, לגמרי, זה מין בועה פה.
<עמרי פריש: היציאה מפה היא מדורגת.
<עמרי פריש: אגב, גם בחודש האחרון צריך להתחיל לחפש דירה, עבודה, לימודים, הוא צריך לצאת, לחזור, לבוא.
תמר זנדברג: מה החלוקה פחות או יותר, גם בגילאים, בין הגילאים שציינת, הטווח, ובין נשים וגברים?
<עמרי פריש: בדרך כלל נשים פה זה 20%, השנה זה מעל 30%.
<עמרי פריש: אין לי שום הסבר מניח את הדעת.
<עמרי פריש: אני יודע שזה גם בכמה מקומות אחרים שקראתי, אין לי שום הסבר מניח את הדעת מה קרה בשנה האחרונה שיש עלייה של פי 1.5 בנשים.
תמר זנדברג: ולמה לא מראש השיעור של הנשים נמוך?
מירב בן ארי: זה גם בבית הספר את רואה מעשנים.
<עמרי פריש: - - - יותר חזקות.
<עמרי פריש: המחקר יודע להגיד שנשים יודעות יותר לפנות לעזרה ולטיפול מאשר גברים, אז אתה לא יכול להניח שאולי יש עוד 1,000 שלא פנו לעזרה.
<עמרי פריש: אתה מניח בדיוק הפוך.
<קריאה: יכול להיות שהיא מגיעה לעזרה מוקדמת יותר.
<עמרי פריש: כן השירות הצבאי, לא השירות הצבאי.
<עמרי פריש: יש איזה שהוא חוזק - - -
<איתן גורני: נשים פחות מגיעות, נשים מגיעות במצב הרבה יותר קשה, נשים לא תמיד מסתדרות כמו גברים ולכן הקמנו את ה - - -
<עמרי פריש: לא, רק לומר, נשים שמגיעות לכאן, זה לא מהרחוב והדברים האלה.
<עמרי פריש: זה פרויקטים נפלאים שקיימים בארץ, זה לא שייך.
תמר זנדברג: לא, אני שואלת פה.
<עמרי פריש: ר', את רוצה שמ' קודם?
<עמרי פריש: תנשמי.
<עמרי פריש: מ', זה בסדר?
<מ' – מטופלת: עמרי, אמרתי לך, אני לא נשארת פה אם אתה לא מגייס עוד בנות.
<מ' – מטופלת: זו הייתה ממש בעיה בשבילי.
תמר זנדברג: ספרי לנו רגע על עצמך.
<עמרי פריש: רק שם פרטי, אמרתי קודם.
<עמרי פריש: חברי הוועדה, תמר תציג את כולם, אבל - - - זה רק יהיה שם פרטי והם הבטיחו שתופיע רק האות הראשונה שלכם בפרוטוקולים.
<מ' – מטופלת: אז אני מ'.
<מ' – מטופלת: הגעתי לפה, אני כבר שמונה חודשים אחרי הכפר.
<מ' – מטופלת: הייתי פה חמישה חודשים, אני עדיין בטיפולי המשך, מגיעה לפה לקבוצת בוגרים, כמעט חצי שנה הייתי מגיעה לפגוש גם את הפסיכולוגית, הייתי מגיעה לפה לביקורים וסופי שבוע, זה ממש היה החזקה.
<מ' – מטופלת: הגעתי לפה אחרי פסיכוזה, אשפוז בשלוותה ושימוש רק של מריחואנה, בתיכון כמה שנים ולפני האשפוז בערך שנתיים בטיול בג'מייקה.
<מ' – מטופלת: אני יכולה להגיד בלי שום ספק שהשימוש במריחואנה בשבילי הוא היה בתקופות הכי קשות בחיים.
<מ' – מטופלת: אני מגיעה מקיבוץ, המשפחה הדפוקה של הקיבוץ, אני תחלואה כפולה, גם מכורה וגם מחלת נפש.
<מ' – מטופלת: יש לכם בדצמבר איזה משהו על תחלואה כפולה, אז אני תחלואה כפולה.
<מ' – מטופלת: אני בת 28.
<מ' – מטופלת: גדלתי במשפחה די מפורקת, כמו שאמרתי, אמא ביפולרית וגם אני אובחנתי אחר כך.
<מ' – מטופלת: עברתי לצערי אונס בילדותי על ידי נערים מהקיבוץ וכשהייתי בתיכון ז דברים בנפש בלי מודעות התחילו לצוף, שם גם הגיע השימוש במריחונה, המון המון אלכוהול ואז זה שכך.
<מ' – מטופלת: אחר כך פגשתי והתחתנתי עם בעלי לשעבר, בן זוג שלי לשעבר, שהוא החבר הכי טוב של הנערים שפגעו בי, הוא גם מהקיבוץ, וכל זה הביא לחוסר יכולת להתמודד עם הכאב בפנים, חוסר יכולת להתמודד עם המציאות.
<מ' – מטופלת: קיבוצים הם לא הכי מפרגנים, אז כאילו הכול מתחת לשטיח ו'את משוגעת' ואת מה שזה לא יהיה.
<מ' – מטופלת: כשאמרתי לחברים שלי שאני באה לפה לפגוש אתכם, אז הם אמרו לי 'אבל את לא עשית רעל, את לא עשית AMD, אסיד, קוק וכל הדברים האלה', כאילו 'רק עישנת'.
<מ' – מטופלת: וחשוב לי להגיד שיש פה גם חבר'ה מהכפר שהם מעוניינים להעביר לכם את המסר, שגם אפשר להתפרק מירוק וגם - - - כשזה שימוש, זה לא משנה במה אתה משתמש, זה לא משנה אם אתה שותה או אם אתה בבמריחואנה או כל דבר אחר, העיקר הוא השימוש.
<מ' – מטופלת: לפני שבוע סיימתי את המבחן האחרון שלי בתואר הראשון, אחרי חמש שנים.
<מ' – מטופלת: אחת המטרות בכפר זה היה שאנחנו הולכים לעשות את זה והדיקנית ב - - - ומנהלי המחלקות עזרו ממש.
<מ' – מטופלת: אז סיימתי.
תמר זנדברג: במה התואר?
<מ' – מטופלת: בחינוך, מורה ל - - - אני חושבת על תואר שני, אני עובדת בגן, גרה בדירת המשך של הכפר עם עוד שותפה ויש עוד דירה בתל אביב של חבר'ה מהכפר, NA כשצריך.
<טלי טסלר: איך הגעת לכאן?
<מ' – מטופלת: הייתי מאושפזת בשלוותה, שלושה שבועות פסיכוטית ואז עוד שבועיים לחפש מקום, כי לא יכולתי לחזור לקיבוץ.
<מ' – מטופלת: יש כל מיני מקומות בארץ, כל אחד עם גישה אחרת, והגעתי לפה לאינטייק ואמרתי שאני לא מכורה ולא פלופה אז אין לי מה לעשות פה.
<מ' – מטופלת: ניסיתי להשתקם לבד וראיתי שזה לא הולך, הגעתי לפה בהתמסרות מלאה.
<מ' – מטופלת: האמת שהגעתי לפה כי כבר לא הכרתי את החבר'ה מהקיבוץ, לא היה לי עם מי להתארגן ולא חשבתי שאני יכולה לחיות בלי משהו שיקהה את הכאב והגעתי לפה.
<מ' – מטופלת: אמרתי להם, אם אני לא פה, אני מתה.
<מ' – מטופלת: באמת באמת.
<מ' – מטופלת: הגעתי, די התחננתי על חיי ולמזלי הם הסכימו.
<מ' – מטופלת: זהו, ופה באמת, לא יודעת איך להסביר מה זה להרגיש שאפשר פעם ראשונה להתפרק ובאמת לדעת שיש פה מישהו שהוא שם, עם ידיים פתוחות, או עשר ידיים, והם החזיקו.
<מ' – מטופלת: היו פה פעמים שאני ידעתי שיש לי כל כך הרבה הרס עצמי שאני צריכה לפרוק אותו איכשהו, על מישהו, עם מישהו, על הים, על אלוהים.
<מ' – מטופלת: כאילו שיחות מאוד יצריות על הקיום שלי ומה אני עושה פה ומה זה כל הרעל הזה שהיה לי בחיים ולעבד ולהבין.
<מ' – מטופלת: היו פעמים שהתפרקתי פיזית, ממש, לא יכולתי להחזיק את עצמי.
<מ' – מטופלת: ולא מוותרים פה, ויושבים איתי, רק להיום, 12 צעדים.
<מ' – מטופלת: זה מאוד קשה להגיד שאתה מכור, כאילו מה?
<מ' – מטופלת: כולם מעשנים, מה סך הכול עישנתי?
<מ' – מטופלת: שלוש שנים בתיכון, שנתיים בבגרות שלי, כאילו כולם עושים את זה, כולם שותים.
<מ' – מטופלת: לא עשיתי רע, לא הלכתי למסיבות כאלה ולא - - - וההבנה שזה יכול להיות צמח נורא יפה ומריח נורא טוב, אבל כשאתה משתמש אז זה הרסני.
מירב בן ארי: איפה אמרת שאת גרה היום?
<מ' – מטופלת: בתל אביב.
מירב בן ארי: ולא קשה לך?
מירב בן ארי: שיש את זה, שזה זמין?
מירב בן ארי: איך את מתמודדת עכשיו עם החיים מחוץ למקום?
<מ' – מטופלת: בחצי שנה לשנה גרתי פה קרוב, בפרדס חנה - - -
מירב בן ארי: - - - בפרדס חנה.
מירב בן ארי: אז זה לא כזה דוגמה טובה, אבל בסדר.
<עמרי פריש: אבל פרדס חנה קרוב יותר.
<עמרי פריש: את מתכוונת, הסביבה המשתמשת בסמים.
מירב בן ארי: כן, איך מתמודדים.
מירב בן ארי: זה מה שהכי מעניין אותי, שאלתי גם את י'.
<מ' – מטופלת: זה הכול מבפנים.
עבדאללה אבו מערוף: איך את מעריכה את עצמך?
עבדאללה אבו מערוף: יש לך חסינות?
עבדאללה אבו מערוף: בינך לבין עצמך, כשאת לבד בחיים בשטח, כאילו שיהיה לך מצב כזה שנקלעת למצב שיכול להיות, חס וחלילה, שתהיה אפשרות, יש לך חסינות נפשית פנימית שאת יכולה להתמודד עם זה?
<מ' – מטופלת: כשזה היה לי עד היום, כן.
<מ' – מטופלת: המנגנון שאני המצאתי לעצמי זה פשוט, יכול להיות שזה יישמע מתנשא, אבל פשוט לרחם על מי ש - - - גם אם זה חברים שלי וגם אם זה המשפחה שלי והאחים שלי שגם כאילו מעשנים, שותים, אני כבר בשפה של השימוש.
<מ' – מטופלת: אני לא יכולה ללכת אחורה בשפה שלי, מבחינתי לשתות בירה בפאב זה לשבור את הקרח.
<מ' – מטופלת: אוקיי, אני יכולה לשבור את הקרח בלי בירה.
<מ' – מטופלת: לעשות ג'אנק בסוף היום זה כי אתה לא יכול להתמודד כנראה, או עם היום שלך, או עם כמה שעות לבד בבית או לא יודעת מה.
<מ' – מטופלת: אז אני מבחינתי, המנגנון שלי כרגע שומר עליי זה שאני מרחמת על מי שאני רואה ואני אומרת לעצמי 'אני יודעת למה הוא בורח, למה הוא משתמש' ואומרת לעצמי שלי זה לא עושה טוב.
<מ' – מטופלת: אני יודעת מה זה פרנויה, לא בא לי להיות בסרט הזה שוב, לא רוצה לשבת ולהזיע ורק לחכות שהסטלה תעבור.
<מ' – מטופלת: אם זה עושה להם טוב, ואני מניחה שזה לא - - - הלכתי לאירועים, הלכתי לכל מיני אירועים גם בעיר ואני רואה, מצעד הגאווה, כנראה זה משהו שמאוד מאוד קשה להכיל בלב, כי כולם שם בסרט אחר, לוקחים סמים מאוד קשים, שותים המון המון אלכוהול וכאילו מבחינתי היום כשאני רואה מישהו שהוא משתמש זה כי קשה לו להתמודד.
<מ' – מטופלת: אני כבר נקייה קצת יותר משנה ואני רואה את התוצאות של ניקיון, של צלילות.
<עמרי פריש: אגב, חלק מההכנה זה לתאר להם את העולם האמיתי בחוץ ולא משהו דמיוני שלא קיים.
<עמרי פריש: להכין אותם, מה שתיארתי קודם.
<עמרי פריש: זאת המציאות, צריך להתכונן.
<איריס נהרי: את הולכת לטיפול ביחידה?
<איריס נהרי: או שאת מגיעה רק לפה?
<מ' – מטופלת: כשיצאתי מפה, כמו שאמרתי, המשכתי פעמיים בשבוע עם הפסיכולוגית שלי מפה, המשכתי בטיפול משפחתי, שזה גם מאוד מאוד קריטי ויצר איזון, ההבנה שאת לא לבד, את לא המצאת את הבעיות שלך, המשפחה היא ממש שותפה למאבק.
<מ' – מטופלת: אז המשכתי פסיכולוגית, המשכתי טיפול משפחתי, המשכתי קבוצת בוגרים, שזה גם מציל נפשות.
<מ' – מטופלת: הייתי מגיעה לפה להחזקה, רק לדבר ולהיות עם החברים.
<מ' – מטופלת: היום אני בקבוצת בוגרים פעם בשבוע.
<מ' – מטופלת: כשמדברים המון על סמים ועל - - - ועל רצון כל הזמן לשתות, לעשן, לברוח, כי זה מה שקורה בחוץ.
<מ' – מטופלת: ואני הולכת ל-NA בתל אביב, או כשחבר נופל ואנחנו איתו, או כשאני מרגישה שיש לי קצת קושי ואני צריכה את השייכות עם ה-NA.
<מ' – מטופלת: אבל זה תהליך שהוא קורה לי מבפנים להבין למה יש מיליוני אנשים בעולם שלא משתמשים והמנטרה הזאת שכל הזמן אומרים במערב, או לפחות פה, 'אבל כולם עושים את זה', זה לא נכון.
<מ' – מטופלת: אולי כל מי שאתה מכיר בעולם שאתה חי בו, בחברה שבה אתה חי, כולם כואבים אז בורחים ומשתמשים, אבל יש מיליונים שלא משתמשים בעולם הזה.
<מ' – מטופלת: זה לא פייר להגיד 'כולם'.
<מ' – מטופלת: אז ברגע שיש את ההבנה הזו בפנים כאילו למה אנחנו משתמשים - - -
<עמרי פריש: איזה אומץ, כל הכבוד, בחיי.
<עמרי פריש: לא ידעתי מה תבחרי לספר או לא.
<עמרי פריש: אז אני חושב שאת ילדה אמיצה.
<עמרי פריש: ר', מה מתאים לך, תספרי חופשי.
<ר' – מטופלת: שלום לכולם.
<ר' – מטופלת: אני מתרגשת, לא רגילה לכל כך הרבה אנשים, זה קצת קשה.
<ר' – מטופלת: אני ר', אני בת 24, אני גדלתי ב - - - הייתי בצופים כל חיי, הייתי מדריכה, הייתי בצבא, הייתי מפקדת בצבא והייתי בסביבה טובה, כאילו לא מחוברת יותר מדי לסמים.
<ר' – מטופלת: באיזה שהוא שלב כן נפתחתי לזה, התחלתי לראות שיש מסביבי אנשים שמעשנים, שמשתמשים.
<ר' – מטופלת: אני הייתי מאוד נגד זה, לא אוהבת את זה, לא רוצה את זה, לא מתחברת לזה ולא מנסה.
<ר' – מטופלת: ואז ממש, חודש לפני שטסתי לטיול אז קצת כאילו העזתי, פעם אחת כן השתמשתי וכן התנסיתי, פעם אחת בסם שהוא יותר חזק, ויכול להיות שזה גם השפיע עליי לטווח ארוך, הדבר הזה וטסתי למזרח לבד.
<ר' – מטופלת: פגשתי כל מיני אנשים, כל מיני סדנאות, מאוד התעניינתי במסע רוחני, הרבה יוגה, מדיטציה.
<ר' – מטופלת: הגעתי לנפאל, הגעתי יומיים לפני שהייתה רעידת אדמה.
<ר' – מטופלת: הייתה רעידת מאוד חזקה, 7.9, נראה לי, אני הייתי ממש, כאילו לא הבנתי מה קורה סביבי.
<ר' – מטופלת: באותה סיטואציה הייתי לבד, באמצע הרחוב, וממש כאילו הכול זז, הכול התנדנד.
<ר' – מטופלת: ראיתי כמה חברים שנפגעו, עשיתי כל מיני, הסתובבתי בבתי חולים וקצת ניסיתי להרגיע את המשפחה, להגיד להם שהכול בסדר והתרחקתי קצת מהאזור שם.
<ר' – מטופלת: כל הזמן, אחרי רעידת האדמה, היו כל הזמן אפטר שוקים וזה המשיך וכל הזמן היה מין פחד כזה שכאילו זה קורה עוד פעם וזה.
<ר' – מטופלת: לי בפנים היה איזה שהוא רעד פנימי שהרגשתי אותו וכשהתרחקתי הלכתי לאזור שממש לא מורגש שם, לא כלום, הכול מסיבות והופעות ועניינים והרבה מאוד סמים ושם התחברתי לאיזה חבורה שמשתמשת, שמעשנת כל הזמן והתחלתי גם לעשן, בערך אחד ליום זה היה, וזה מאוד הפיל אותי ולא הבנתי מה קורה לי ומה אני עושה, ולמה אני כאילו.
<ר' – מטופלת: פחדתי, פתאום אחרי כאילו, כמעט עשרה חודשים שאני מטיילת, פתאום להרגיש שאני נתקעת באיזה שהוא מקום, שהסמים הם כזה דבר די משמעותי.
<ר' – מטופלת: ניסיתי לברוח משם, ללכת לכל מיני מקומות אחרים.
<ר' – מטופלת: גם היה לי שימוש בפטריות שם, כאילו יותר מסמים אחרים.
<ר' – מטופלת: כאילו השתמשתי והרגשתי שזה סבבה, כאילו אני קמה בבוקר וזה עובר, זה לא משפיע עליי.
<ר' – מטופלת: ואז החלטתי ללכת סדנת ויפאסאנה, סדנת שתיקה ומדיטציה של עשרה ימים, הלכתי לשם לבד.
<ר' – מטופלת: קיבלתי הרבה מאוד המלצות, גם מהמשפחה וגם מחברים בטיול, ועם הסדנה הזאת זה היה ממש אינטנסיבי בטירוף, לא חשבתי שזה יהיה ככה.
<ר' – מטופלת: זה היה לי מאוד מאוד קשה, כי בימים הראשונים הרגשתי שאני בכלל באיזה שהוא - - - ולאט לאט נכנסתי לזה.
<ר' – מטופלת: זה דבר שהוא הרבה מאוד חוויות שקשה לי להסביר, שהנשמה יוצאת החוצה והדברים כאילו מאוד - - - הייתי מחוברת לתודעה ברמה מאוד מאוד גבוהה ואז התחלתי מין לשחק עם זה, כאילו הרגשתי שיש לי כל מיני יכולות ודברים כאלה ועשיתי מדיטציה שהיא מאוד מאוד ארוכה, לאורך כל הלילה, ושם הרגשתי שפתאום היה איזה אור נורא חזק שראיתי ושם הרגשתי שדברים התחילו להשתנות לי בראש והרבה מאוד פחדים נכנסו לי והרבה מאוד בלבול והרגשה שאני לא יודעת מה אני אמצא איפה ואני לא ממש מצליחה לתקשר ולהסביר את מה שקרה ומה שקורה.
<ר' – מטופלת: זה היה ביום האחרון של הוויפאסאנה, כשכבר - - - החלטתי לא להיכנס למדיטציה האחרונה, התחברתי לאיזה מישהי ויצאנו מהוויפאסאנה ואז התחילו לי כל מיני סרטים, אני חושבת ששם התחילה לי הפסיכוזה באיזה שהוא מקום, כי באו לי מחשבות שאני אלוהים ואני רוצה למות ודברים מאוד כזה - - - הרבה מאוד תקשורים, התחלתי לתקשר עם אוכל, עם חיות וצמחים וכל מיני דברים כאלה.
<ר' – מטופלת: אחרי הוויפאסאנה לא השתמשתי בכלל, פשוט התחלתי לשוטט ברחובות של נפאל, לעבור מגסט האוס לגסט האוז.
<ר' – מטופלת: לא ישנתי שבוע, זה התחיל מזה שלא ישנתי במדיטציה ושם זה המשיך והייתי מאוד בחרדות, היו לי הרבה מאוד סרטים שראיתי בראש, שעברו לי, על מוות והמשפחה שלי.
<ר' – מטופלת: הדבר היחידי שנראה לי שתקשרתי עם המשפחה, שלחתי להם הודעה שאני לא ישנה וקרה לי משהו בוויפאסאנה, לא היה לי סוללה, לא היה לי ממש טלפון.
<ר' – מטופלת: באיזה שהוא שלב פשוט עזבתי את כל הדברים שלי באמצע הלילה והתחלתי לשוטט ולהסתובב, איזה בחור לקח אותי לפה והתחלנו ללכת ברחובות ופשוט שם באיזה שהוא שלב התחיל - - - נמחק לי הזיכרון.
<ר' – מטופלת: אני לא יודעת מה קרה לי ומה עברתי.
<ר' – מטופלת: יש לי המון המון סרטים שהם כמו סוג כזה של חלומות, שאני יודעת שזה לא קרה במציאות כי עם הזמן, כשאמרו לי אחר כך כמה זמן כל הסיפור הזה ארך, שזה היה משהו כמו ארבעה ימים, לי בראש זה היה כאילו עברו חודשיים בכל המסעות והמקומות שהגעתי אליהם.
<ר' – מטופלת: בסוף משטרת ההגירה תפסה אותי כנראה, הייתי בלי דרכון ובלי ויזה והם שמו אותי במעצר בנפאל ואז משרד החוץ התקשר להורים שלי ו - - -
<עמרי פריש: זה אחרי שעתיים ראיון של הקונסול להבין איך קוראים לך ושאת מישראל ומי את ומה את.