GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דניאלה בייניש: תרשו לי כמה דקות להרחיב את המבט רק מהתחום של עבירות הסמים וההתמכרויות, ואז נצלול אליו בחזרה, כי כבר צריך להגיד, הפרויקט הזה מכסה יותר, אבל כ-30%, נדמה לי, רחל תתקן אותי אם אני טועה בנתונים הנוכחיים – 30% היום מכלל המשתתפים שלנו בתכנית, ושוב, זה היום.
<דניאלה בייניש: זה לא אומר שהיא לא תשתנה, זה לא אומר שהיא לא תגדל וכו', הם אנשים שמוגדרים ככאלה שצריכים טיפול גם בתחום של ההתמכרות.
<דניאלה בייניש: אני מבחינה את זה מהרבה עוברי חוק שמשתמשים או משתמשים ל - - -
תמר זנדברג: רגע, כלומר - - -
<דניאלה בייניש: עוד רגע נדבר על הנתונים יותר ספציפית.
תמר זנדברג: לא, לא, אבל כבר בשלב הזה - - -
<דניאלה בייניש: אבל בעצם 30% מתוך בתי המשפט הקהילתיים, עוסקים בעבודות שקשורות בסמים ואלכוהול.
<דניאלה בייניש: כבר היום.
תמר זנדברג: עבירות סמים ואלכוהול, זאת אומרת עבירות רכוש?
<דניאלה בייניש: שלא נובעות מהסמים ומהאלכוהול.
<דניאלה בייניש: נניח רכוש, עבירות פריצה על רקע התמכרות או אלימות.
<דניאלה בייניש: אני רוצה רגע לעצור.
<דניאלה בייניש: אנחנו - - -
תמר זנדברג: כלומר, זה לא רק עבירות סמים, עבירות על פקודת הסמים, אלא עבירות קשורות סמים והתמכרות.
<דניאלה בייניש: בהחלט.
<דניאלה בייניש: וכאן אני אגיד, הנה הדבר הראשון לומר, המודל הזה - - -
תמר זנדברג: אגב, שאלה שהיא תיאורטית, אבל היא גם מעשית.
תמר זנדברג: איך נקבע מה הרקע?
תמר זנדברג: או מי יודע מה הרקע למה?
<דניאלה בייניש: זה עוד רגע.
<דניאלה בייניש: השאלה.
<דניאלה בייניש: עוד דקה.
<דניאלה בייניש: תנו לי שלוש דקות רוחב ואז יכול להיות שלפחות על השאלות הראשוניות ענינו ואז נצלול.
<דניאלה בייניש: אבל אני כן אומרת, אני ארחיב טיפה יותר ואז נצלול חזרה לתחום הסמים.
<דניאלה בייניש: בתי משפט פותרי בעיות, או בוריאציאה שאנחנו בחרנו בה בארץ – בתי משפט קהילתיים – ונגיד גם על זה מילה אחר כך – הם בתי משפט פליליים לכל דבר ועניין.
<דניאלה בייניש: יש גם כמה אזרחיים, אבל בואו נתמקד בתפיסה התיאורטית בפליליים, אלה רובם.
<דניאלה בייניש: הם מסתכלים על המשפט הפלילי בדרך – אני לא אוהבת לומר אלטרנטיבית, כי אני חושבת שאפשר כבר הבנה שהמשפט הפלילי יכול להכיל בתוכו ריבוי, וכולו המשפט הפלילי, אבל בדרך אלטרנטיבית למיין סטרים של המשפט הפלילי, אם תרצו, שלא מסתכלת רק על הסימפטום בסוף, דהיינו העבירה – הפריצה לרכב, האלימות במשפחה וכל המכלול האחר, אלא על הבעיות שהובילו לביצוע העבירה.
<דניאלה בייניש: וזו תפיסה שאומרת – יש פלח מסוים של עבריינות, שאם לא נתמודד – כמערכת משולבת, לא רק של בתי המשפט – עם הסיבות שהובילו לעבריינות אליו – לא התמודדנו באמת עם העבריינות, אלא שמנו פלסטר.
<דניאלה בייניש: לא התמודדנו עם בעיית השורש.
<דניאלה בייניש: והנתונים בארץ ובעולם לא דומים בהקשר הזה.
<דניאלה בייניש: יש אחוזי רצידיביזם מאד גבוהים.
<דניאלה בייניש: שוב, אני לא מדברת רק על הרקע של התמכרויות.
<דניאלה בייניש: יש בסך הכל אחוזי רצידיביזם מאד גבוהים.
<דניאלה בייניש: נתוני שירות בתי הסוהר בארץ בשנת 2015 מדברים על 42% חזרה למאסר של אסירים שהשתחררו מן הכלא, תוך תקופות קצרות יחסית.
<דניאלה בייניש: נהוג למדוד רצידיביזם עד 5 שנים, אבל העיקר קורה בשנה-שנתיים האחרונות.
<דניאלה בייניש: זה אחוז מאד גבוה.
<דניאלה בייניש: זה אומר שלא משנה איזו סנקציה המערכת היטלה, לא משנה באיזה מהלכים נקטנו, כמעט מחצית מיושבי בתי הכלא חוזרים לכלא.
<דניאלה בייניש: זו הסנקציה הכי חמורה שהמדינה יכולה להטיל, ועדיין הבעיה לא נפתרה.
<דניאלה בייניש: אז כן, אנשים הורחקו מהחברה בדרך כלל, ואגב בדרך כלל לתקופות קצרות, כי מרבית הענישה בארץ וגם בעולם היא ענישה לתקופות קצרות.
<דניאלה בייניש: עוד נתון שאפשר לזרוק פה, 73% מהאסירים שנכנסו לשב"ס, האסירים החדשים שנכנסו לשירות בתי הסוהר בשנת 2015, נשפטו ל-18 חודשים ומטה.
<דניאלה בייניש: החציון זה תשעה חודשים.
<דניאלה בייניש: אז בסופו של דבר, עם כל הדרמה הגדולה כשמדברים על המשפט הפלילי והעבירות המאד מאד חמורות, עיקרו של המשפט הפלילי בעבירות קלות ובינוניות נניח, לאו דווקא עיקרו של המשפט הפלילי המהותי, מבחינת הניתוח, אבל מבחינת העומס, המהלכים החברתיים, השפיטה, הענישה וכמובן הכליאה.
<דניאלה בייניש: אלה רוב האסירים.
<דניאלה בייניש: רובם לא נכנסים ל-20 שנה ולא נשפטים על עבירות מאד ידועות וסקסיות ותקשורתיות.
<דניאלה בייניש: ומתוך האסירים האלה בעיקר, אנחנו רואים גם את האסירים החזרתיים.
<דניאלה בייניש: שוב, הנטייה לרצידיביזם היא הרבה פעמים בעבירות היותר קלות.
<דניאלה בייניש: אני מהססת אם להשתמש במילה קלות, כי יש גם קלות מאד, שבעיני שם גבולות הקרימינילזציה צריכים לחול, אבל תיכף נדבר גם על זה בהקשר של סמים.
<דניאלה בייניש: אלה מרבית העבירות.
<דניאלה בייניש: אחוז קטן יחסית, אגב, מכלל העבריינים, מבצעים את רוב העבירות.
<דניאלה בייניש: אלה החיים.
<דניאלה בייניש: זו הדלת המסתובבת, אנחנו לא שונים בישראל מרוב המדינות שאנחנו נוהגים להשוות את עצמנו אליהן.
<דניאלה בייניש: בתי המשפט לפתרון בעיות אומרים, יש המון המון דרכים לטפל בבעיות האלה שהן מובילות לפשיעה ובעיות שמובילות לעבריינות.
<דניאלה בייניש: גם מערכת המשפט עוסקת בבעיות שמובילות לפשיעה ולעבריינות ושמה לעצמה למטרה מימים ימימה לטפל בהן.
<דניאלה בייניש: הדרך הקלאסית שבה היא מטפלת בהן, לא מספיקה לאחוז נכבד של העובדים דרך המערכת, והשאלה בעצם שמפתחי המודל הזה שאלו את עצמנו ואנחנו שאלנו את עצמנו הרבה זמן בארץ, כיצד יכולה המערכת הזאת של האכיפה והשפיטה ביחד, שרואה את כל האנשים האלה ונתקלת בהם, בכל זאת להציע פתרון מערכתי רציני יותר, שיטפל גם בבעיות השורש.
<דניאלה בייניש: האם היא יכולה, איך היא יכולה וכמובן מה כן ומה לא.
<דניאלה בייניש: זאת התפיסה.
<דניאלה בייניש: זאת הסתכלות מאד מאד שונה ממה שמיד שואלים – אז רגע, איזה עבירות, כמה עבריינים וכו'.
<דניאלה בייניש: כי הבעיות מתרגמות להמון סוגים של עבריינות.
<דניאלה בייניש: התמכרות יכולה להיתרגם לעבריינות על פקודת הסמים ויכולה להיתרגם לעבירות רכוש ולעבירות אלימות ולעבירות אחרות, וזה נניח רק ההתמחות.
<דניאלה בייניש: אז אנחנו מסתכלים על המודל הזה כמודל שבא לפתור או להציע צמצום של נושא העבריינות החוזרת, מהסוג של עבריינות שבאה על רקע של בעיות חברתיות, כלכליות, אישיות.
<דניאלה בייניש: יש פלח נוסף של עבריינות חוזרת, מאד מצומצם, על רקע אחר.
<דניאלה בייניש: וזה מראש מוציא כמובן מהמשחק את העבירות שאינן מה שאנחנו קוראים על רקע של בעיות כאלה ואחרות, אם זה עבירות עם מוטיבציה כלכלית, צווארון לבן וכו', זה ברור.
<דניאלה בייניש: העבירות החמורות ביותר, שגם אם ברקע יש במקרה את אותן בעיות או אין, יש להם או מוטיבציות אחרות או למערכת האכיפה אינטרס להתמודד איתם ולשלוח נאשם מרושע ל-20 שנות מאסר.
<דניאלה בייניש: זה סיפור אחר.
<דניאלה בייניש: אנחנו מדברים על הפלח הזה שהרגע הזכרתי, מהמון כיוונים.
<דניאלה בייניש: גם מההיבט של הבעיה המאד ברורה בשטח.
<דניאלה בייניש: יוצאים ונכנסים, יוצאים ונכנסים, כל המערכות רואות את האנשים האלה כל הזמן, גם מהעובדה שמאסרים קצרים באמת לא מועילים וגם בזרקור שהתופעות האלה מרימות לנו על תופעות חברתיות.
<דניאלה בייניש: ואני אגיד עוד מילה שמתחברת שוב גם למקום שממנו אני מגיעה היום, עמותה שעובדת, או שותפות בעצם עם הממשלה שעובדת על פיתוח תכניות לאוכלוסיות בסיכון, יש הלימה מלאה בפרופיל עוברי החוק הללו, שחוזרים ונכנסים לבתי הכלא, וגם אוכלוסיות בסיכון.
<דניאלה בייניש: אין מה לעשות ואנחנו רואים את זה גם בבתי המשפט הקהילתיים, גם במקומות אחרים.
<דניאלה בייניש: עבריינות מהסוג הזה היא תוצאה מאד מאד ברורה של בעיות רקע לא מטופלות, מהתמכרויות, דרך בעיות אישיות, רפואיות ובעיות בריאות ודברים אחרים שהם חלילה היו נופלים על אוכלוסיות יותר חזקות, היו יודעים להתמודד איתן; ובתי הכלא מלאים באנשים.
<דניאלה בייניש: די להסתכל במחקר האחרון שהוציא שב"ס על אחוזי לקויות הלמידה החמורות בבתי הכלא.
<דניאלה בייניש: זה דרמטי בהפרשים בין האוכלוסייה הכללית לבין הסובלים מלקויות שיושבים בבתי הכלא.
<דניאלה בייניש: זאת האוכלוסייה.
<דניאלה בייניש: זה מצער להגיד את זה.
<דניאלה בייניש: זאת האוכלוסייה שיושבת במאסרים קצרים.
<דניאלה בייניש: ביי-פרודקט שפחות מעניין אותנו כאן, אבל מאד מעניין אותנו כמפתחי הפרויקט, אלה גם עבירות שגם מעניינות את המשטרה בהיבט הזה, שהן הכי הרבה משפיעות על תחושות ביטחון אישי בקהילה.
<דניאלה בייניש: בסוף את האנשים, את היום-יום את התושבים, מה שמטריד זה עבריינות מן הסוג הזה, ואלה גם הרבה מאד מהעבירות, שכשמדברים על ירידה באמון במערכות, במערכות אכיפה וכו', זה היום יום.
<דניאלה בייניש: אז ניקח רגע את כל זה ונאמר מה אנחנו מציעים לעשות עם זה.
<דניאלה בייניש: אז אמרתי כבר, הדבר הראשון, אנחנו מדברים על שותפות בין הגורמים הרלבנטיים במהלך הזה, ומה שנוצר פה, אני אקצר את התיאוריה ומי שירצה אחר כך תיאורה, תקבלו.
<דניאלה בייניש: מה שנוצר פה זה ניסיון לקחת את בית המשפט הפלילי בערכאה הראשונה ולהסיט את תשומת הלב או את נקודת המבט שבה בית המשפט עובד כרגיל עם תיקים פליליים, לכך שבתיקים מסוימים, באופן שכרגע דיברתי עליו ואיך בוחנים שזה הפרופיל וכו'.
<דניאלה בייניש: אלה כמובן שאלות היום-יום שלנו, אבל בפרופיל שהרגע דיברתי עליו, בעבירות שזה מוסכם שייכנסו לבית המשפט הקהילתי ותיכף נדבר גם עליהן, למהלך משותף שנועד להציע שיקום בקהילה כתחליפי ענישה אחרים, בעיקר כתחליפי מאסר.
<דניאלה בייניש: בתוך בית המשפט הפלילי הרגיל, בפיקוח שיפוטי צמוד ובשותפות של שחקני ההליך הפלילי הרגיל, יחד עם הרחבה מאד גדולה של המעטפת השיקומית והמקומית, כי אנחנו גם מבינים שהשיקום של אדם צריך להיעשות בקהילתו.
<דניאלה בייניש: גם אם הוא בכלא וגם אם הוא השתקם בכלא, כשהוא יוצא משם אחרי תשעה חודשים, שמונה חודשים, 18 חודשים, הוא לא דוהר אל השקיעה, אל אופק חדש והכל דבש.
<דניאלה בייניש: הוא חוזר הביתה, במקרה שיש לו בית והוא חוזר לאותה עיר שממנו הוא בא והוא חוזר לאותו מקום ולאותה סיטואציה.
<דניאלה בייניש: אז כבר בהתחלת הדרך, המודל מציע שיקום בקהילה, תוך כדי הישענות על מה שיש, על המשאבים הקיימים, על הקהילה, על הקונטקסט, ויש הרבה - - - אנחנו מגלים.
<דניאלה בייניש: אני אקצר עוד ואני אגיד לכם שעבירות פליליות שהוסכם, וכרגע - - - מודל בהסכמה, שהוסכם בצוות ההיגוי שהזכרתי קודם והתקבע על ידי כל מקבלי ההחלטות בשלב הזה, שייכנסו לתהליך, אנשים שעברו את העבירות האלה, יכולים להיות מופנים, אחרי שהוגש נגדם כתב אישום, ופה, לענייננו, אנחנו כבר מצמצמים חלק גדול מהאוכלוסייה שאני חושבת שאתם מדברים עליה הרבה פעמים בוועדה.
<דניאלה בייניש: בלי קשר, אנחנו מדברים רק על אוכלוסייה שכבר הוגש כנגדה כתב אישום פלילי, דהיינו יש עניין לציבור, יש - - -
תמר זנדברג: עכשיו, עבור כל מקרה כזה, עבור כל נאשם למעשה, יש צוות כזה, צוות היגוי, שיושב?
<דניאלה בייניש: יש צוות היגוי ארצי שישב על המודל הזה כל הזמן.
תמר זנדברג: כללי?
תמר זנדברג: שבוחן את התיקים?
<דניאלה בייניש: לא, לא, לא.
<דניאלה בייניש: יש צוות היגוי ארצי שישב ותכנן את המודל שאני מציגה בפניכם, ושגם מלווה את הפעילות.
<דניאלה בייניש: בכל עיר כזו הוקם צוות מקומי, לא צוות היגוי, צוות פעיל שפעיל ממילא בבית המשפט.
<דניאלה בייניש: יש שופט קהילתי, שופט פלילי לכל דבר שמערכת בתי המשפט הקצתה לעניין הזה.
תמר זנדברג: שעבר הכשרה?
<דניאלה בייניש: כולם עברו הכשרות ייחודיות ל - - -
תמר זנדברג: כל הצוות באותה בית המשפט.
<דניאלה בייניש: בואו נתחיל לדבר במונחים של צוות בית משפט.
<דניאלה בייניש: חריג לעולם המשפט, כפי שאתם יודעים.
<דניאלה בייניש: אדוורסרים, אנחנו עורכי הדין, לא יודעים לעבוד בצוות.
<דניאלה בייניש: אז הפרויקט הזה אמור לסדר עבודה לצוות - - -
<יחזקאל בן זימרה: בכמה ערים זה פועל
<דניאלה בייניש: כרגע בבאר שבע וברמלה, אמרתי.
<דניאלה בייניש: בתוך שלוש שנים יהיו שש ערים, אבל גם באר שבע ורמלה, היום כבר צריך להגיד, באר שבע זה כבר באר שבע.
<דניאלה בייניש: אנחנו מתרחבים גם רוחבית.
<דניאלה בייניש: באר שבע כבר חל על באר שבע – דימונה.
<דניאלה בייניש: בדיוק היום נמצאים אצלנו בבאר שבע אנשי חורה, שבוחנים את ההשתלבות.
<דניאלה בייניש: ברמלה אנחנו ברמלה-לוד.
<דניאלה בייניש: השלב הבא יהיה אולי רחובות.
<דניאלה בייניש: זאת אומרת יש גם התרחבות כזאת, אבל אנחנו עובדים עם עיר מרכזית בשלב ראשון.
<דניאלה בייניש: הצוות הוא צוות משפטי לכל דבר ועניין.
<דניאלה בייניש: היא שופטת ייחודית לעניין הזה בכל בית משפט וכל השותפים הציבו, מהשחקנים הרגילים - תביעה משטרתית, פרקליטות, שירות מבחן – הציבו אנשים ייעודיים לעניין הזה.
<דניאלה בייניש: נבנה צוות מקומי, אם תרצו, שמפעיל את כל המערך.
<דניאלה בייניש: זאת אומרת שיש שחקנים חוזרים בבית המשפט, זה אותם תובעים, אותם סנגורים, אותה שופטת, כולם עברו הכשרות, הם עוברים הכשרות ועושים שינוי פרופסיונאלי - אני חייבת להגיד - מהמדרגה הראשונה והם הראשונים שתורמים לפיתוח המודל.
<דניאלה בייניש: בגלל זה הפיילוט הוא כל כך ארוך.
תמר זנדברג: מי בשלב הזה מבצע את הזיהוי הפרטני של התיק, האם הוא מתאים ועל איזה קריטריונים?
<דניאלה בייניש: אז המודל הוא מאד ברור.
<דניאלה בייניש: קודם כל הוגש כתב אישום רגיל, בלי קשר למודל שלנו בכלל.
<דניאלה בייניש: כתבי האישום מוגשים כרגיל, תמיד.
<דניאלה בייניש: מאד חשוב לנו להדגיש את זה.
<דניאלה בייניש: אנחנו מאד לא מעוניינים בהרחבת רשת, אנחנו מאד לא מעוניינים בכך שבאיזה תיק, שהוא על גבול חוסר עניין, אפשר לא להגיש עכשיו, כי האיש ילך לבית משפט קהילתי.
<דניאלה בייניש: אז גם אם ראוי לטפל או לא לטפל, מה שלא מגיע לכתב אישום פלילי, לא צריך להיות בבית המשפט - - -
תמר זנדברג: כלומר אתם מתחילים מרגע הגשת כתב האישום.
<דניאלה בייניש: שזה מצמצם לא מעט - - -
תמר זנדברג: אין קשר עם גורמי הטיפול לפני.
<דניאלה בייניש: אין קשר לגומרי הטיפול לפני.
<דניאלה בייניש: יש היום מגמה רחבה יותר של סגירת תיק מותנה, אתם מכירים דברים אחרים.
<דניאלה בייניש: מאד חשוב לנו להתחיל שם.
<דניאלה בייניש: זה היו הסכמות מאלף סיבות אבל אני אגיד את השיקול העקרוני, המרכזי, אין סיבה שבית המשפט הזה, שבאמת יכול לטפל בתחומי הרווחה והשיקום, פתאום יהפוך להיות מערכת שיקום למי שלא ראוי שתהיה לו הרשעה פלילית, והפליליזציה שבאה עם זה והכתם שבא עם זה ותיק פלילי וכל הדבר הזה.
תמר זנדברג: אוקיי, ברור.
<דניאלה בייניש: אנחנו בכתב אישום פלילי, אחרי שתובע "רגיל", בהליך הרגיל, מצא שיש להגיש כתב אישום.
<דניאלה בייניש: אחת.
<דניאלה בייניש: שתיים, יש מספר עבירות שלא נכנסות למשחק, בהסכמה.
<דניאלה בייניש: זה העבירות הטריוויאליות שתניחו שהם באמת לא על הרקע של העבריינות מן הסוג הזה, כמו באמת עבירות נניח צווארון לבן, זה הכי פשוט להגיד, עבירות שחיתות.
<דניאלה בייניש: זה לא המשחק.
<דניאלה בייניש: עבירות בנשק, עבירות על רקע של - - -
<יחזקאל בן זימרה: עבירות שימוש בסמים.
<דניאלה בייניש: בוודאי שכן.
תמר זנדברג: רגע, תן לה.
תמר זנדברג: נכנסת פשוט ואנחנו כבר-.
<דניאלה בייניש: סמים כן, גם.
<דניאלה בייניש: תיכף נדבר על זה שהעבירה היא לא הקריטריון היחיד.
<יחזקאל בן זימרה: שימוש בסמים.
<דניאלה בייניש: העבירה היא לא הקריטריון היחיד.
<דניאלה בייניש: יש עבירות מחוץ למשחק.
<דניאלה בייניש: עבריינות מין, עבריינות צווארון לבן וכו' – הן מחוץ למשחק.
<דניאלה בייניש: כל יתר העבירות הן פוטנציאל, בהנחה שיתר התנאים התקיימו.
<דניאלה בייניש: יתר התנאים – אני מחזירה אתכם לנקודת היסוד – זה העובדה שיש בעיה ברקע לעבריינות.
<דניאלה בייניש: אדם לא נולד עבריין, אף אחד לא נולד עבריין, אנשים לא נולדים רעים.
<דניאלה בייניש: יש פה בעיה לא מטופלת שההליך הרגיל לא מצליח להתמודד איתה.
<דניאלה בייניש: אלה שאנחנו מזהים שיש להם פוטנציאל רצידיביסטי או כאלה שכבר יצאו ויצאו ונכנסו ויש להם עבר מאד ארוך, ולא חסמנו את הדרך בפני כאלה שזו להם עבירה ראשונה, אבל פה נכנסים הגורמים המקצועיים.
<דניאלה בייניש: עבירה ראשונה, אבל עם איזה זיהוי שהיא הראשונה והיא לא האחרונה.
<דניאלה בייניש: מה שנקרא אין עבר, אבל יש - - -
תמר זנדברג: מי עושה את הזיהוי הזה?
תמר זנדברג: זה גורם טיפולי או גורם משפטי?
<דניאלה בייניש: הגורם המרכזי שעושה את הזיהוי הזה הוא שירות המבחן.
<דניאלה בייניש: תיכף אולי רחל תיקח את המושכות בהקשר הזה, אבל אני אגיד את ההיבט המשפטי של זה.
<דניאלה בייניש: שירות המבחן נכנס פה לתהליך הפלילי ביום שמתחיל הטיפול בתיק הפלילי.
<דניאלה בייניש: זה שינוי דרמטי בצורת העבודה שלהם, זה שינוי דרמטי במשאבים שהם משקיעים בעניין הזה, וזה שינו דרמטי של התפיסה המשפטית ושל בתי המשפט, שמכניסים אותם הרבה לפני שיש הכרעת דין.
<דניאלה בייניש: זו פנייה - - - של גורם טיפולי, כפי ש - - - בסיפור הוא לא סיפור משפטי בהכרח.
<דניאלה בייניש: אז לא המשפטנים יכולים לפתור אותו לבדם, עם כל הכבוד.
תמר זנדברג: בואי נתקדם.
<דניאלה בייניש: הנאשם הולך לבדיקת התאמה.
<דניאלה בייניש: אולי רחל תיקח את המושכות פה.
<דניאלה בייניש: נאשם הולך לבדיקת התאמה, אם הוא נמצא מתאים הוא עובר לבית המשפט הקהילתי.
<דניאלה בייניש: נספר אחר כך מה קורה שם.
תמר זנדברג: ברוכה הבאה גם את.
<רחל וינשטיין: אז כמה מילים על כל הנושא הטיפולי.
<רחל וינשטיין: שירות המבחן, כמו שכולם מכירים, העובדים שלו הם עובדים סוציאליים כולם.
<רחל וינשטיין: הם עובדים בתוך מערכת אכיפת החוק על פי הפניות של בתי המשפט לכתיבת תסקירים ולביצוע צווים שזה במבחן, צווי שירות לתועלת הציבור.
<רחל וינשטיין: הפלטפורמה המשפטית שאנחנו עובדים עליה היא אותה פלטפורמה קיימת.
<רחל וינשטיין: אין שינוי בפלטפורמה המשפטית, ואני חושבת שזו הגדולה של שירות המבחן, שמתברג לתוך זה, כי המקום של קצין המבחן בתוך ההליך, הוא המקום הטבעי בעצם כמו בהליך הרגיל.
<רחל וינשטיין: יחד עם זאת, חשוב להגיד שהתפקיד של קצין המבחן הוא בשני צמתים מאד מרכזיים.
<רחל וינשטיין: א', בבדיקת ההתאמה, כשבדיקת ההתאמה, כמו שדניאלה אמרה קודם, זה איזה שהוא תהליך אבחון מקוצר מאד, שבודק מצד אחד את הבעיות המרכזיות שעומדות בבסיס העבריינות, ומצד שני האם יש נכונות בסיסית של אותו אדם, להשתלב בתהליך של טיפול, ומדובר בתהליך שהוא תהליך ממושך.
<רחל וינשטיין: אנחנו לא מדברים על תהליך של חודש-חודשיים.
<רחל וינשטיין: כל המהלך הזה הוא מהלך שיכול להגיע עד 15 חודשים.
<רחל וינשטיין: זאת אומרת מדובר כאן בריצה למרחקים ארוכים, שהאדם צריך לדעת שהוא נכנס ומשתלב לתוכה.
<רחל וינשטיין: אז בשלב הראשון נעשית בדיקת ההתאמה.
<רחל וינשטיין: כשאדם נמצא מתאים הוא חוזר לבית המשפט.
<רחל וינשטיין: בית המשפט בעצם מחליט על זה שהוא נכנס לבית המשפט הקהילתי והוא מתחיל בתהליך.
<רחל וינשטיין: כאן בעצם מתחיל תהליך השיקום והטיפול בו, כשאנחנו מדברים על איזו שהיא תכנית כוללנית, מקיפה, שכוללת לא רק מעורבות של שירות המבחן, אלא של הרבה מאד שירותים ושירותים במשרד הרווחה עצמו וברשות המקומית.
<רחל וינשטיין: כל השירותים החברתיים שהרשות המקומית יכולה להציע.
<רחל וינשטיין: ובעצם המטרה המרכזית היא מטרה של שיקום, הפסקת עבריינות ושילוב מחדש בחברה, שזה המוקד המרכזי.
<רחל וינשטיין: השילוב מחדש בתום התהליך, כדי שאדם ישתלב מחדש בעבודה או בפעילות פנאי משמעותית, אבל תהליך שבסופו של דבר אנחנו יכולים להצביע על שיקום.
<רחל וינשטיין: אנחנו מדברים על תכנית אישית, שנתפרת לפי מידה, הוליסטית ומקיפת תחומים רבים בחיים של האיש והיא ממוקדת מטרות ותוצאות.
<רחל וינשטיין: ההתערבות היא בעצם בארבעה ממדים: במימד האישי, של האיש עצמו; במימד המשפחתי, כי אנחנו יודעים שהרבה פעמים חלק מהפגיעות הן פגיעות במשפחה כולה ואי טיפול במשפחה בעצם לא יאפשר את הטיפול באדם.
<רחל וינשטיין: במימד המערכתי, כי אנחנו יודעים את עומק הפגיעה של האנשים שאנחנו מטפלים, בקשר עם המערכות השונות בקהילה ובכל הנושא של מיצוי הזכויות; ובמימד הקהילתי.
<רחל וינשטיין: ובעצם המיקוד בטיפול הוא בחמישה מעגלי חיים מרכזיים, כשהמעגל הראשון שאנחנו מדברים עליו זה מעגל העיסוק.
<רחל וינשטיין: לאו דווקא בכל המקרים יש התאמה שהאיש ישתלב בעבודה מלאה.
<רחל וינשטיין: אנחנו מדברים על לימודים, על תעסוקה, על פנאי, על איזה שהוא שילוב תעסוקתי, שימצה את הפוטנציאל ואת היכולת של אותו אדם.
<רחל וינשטיין: אנחנו מדברים על קידום בכל התחומים של רווחה, מיצוי זכויות, הסדרת חובות, טיפול רגשי – אם יש בעיות רגשיות.
<רחל וינשטיין: אנחנו מדברים על טיפול בתחום הבריאות ואנחנו מדברים בתחום הבריאות על בריאות נפש.
<רחל וינשטיין: על כל הנושא של לקויות למידה, שכמו שדניאלה הזכירה קודם, התחום של לקויות למידה הוא תחום שנמצא כאחת הבעיות המרכזיות של רוב האוכלוסייה שאנחנו מגיעים אליה, ואז לדוגמא בתחום הזה יש הפניה לאבחונים, בדיקה האם יש בצורך בטיפול תרופתי.
<רחל וינשטיין: אם יש צורך בטיפול תרופתי, אז הפניה לגורמים שצריכים לעשות את זה.
<רחל וינשטיין: אנחנו מדברים על הרחבת רשתות התמיכה של האנשים.
<רחל וינשטיין: פיתוח קשרים חברתיים והדבר האחרון ואחד המרכזיים, זה כל הנושא של ההסתגלות לחיים שומרי חוק.
<רחל וינשטיין: בעצם מדובר באנשים שמגיעים על בעיות של הפרת חוק, בעיות התנהגות מסוימות ובעצם בצורות שונות – בטיפול קבוצתי, בטיפול פרטני – נעשית התערבות לעבודה על התחום של ההסתגלות לחיים שומרי חוק.
<רחל וינשטיין: בסך הכל - - -
תמר זנדברג: מי עושה את כל התהליך הזה?
תמר זנדברג: עם איזה גורמים טיפוליים אתם עובדים?
תמר זנדברג: כי אתם שירות המבחן, בסוף סתם, מההיכרות שלנו, לצערנו, אבל היכולת שלכם היא יחסית מצומצמת.
תמר זנדברג: הצגת פה סל מאד מאד רחב של טיפולים בריאותיים ונפשיים ופרטניים, וקהילה ותומך משפחה.
<רחל וינשטיין: אני חושבת שאת נוגעת בדיוק בנקודה - - -
תמר זנדברג: מי עושה את הדברים האלה?
<רחל וינשטיין: שהיא לב הפרויקט הזה.
<רחל וינשטיין: כי בעצם הרעיון הוא של שילוב של כל הגורמים שנמצאים בקהילה ושיכולים לתת את השירותים האלה, שהם קיימים.
תמר זנדברג: בואו נלך - - -
<קריאה: זה הרווחה, היחידה להתמכרויות - - -
תמר זנדברג: תראו, חברה, רק לשנייה נשים את הדיון הזה בפרופורציה.
<גדי זילברשלג: השאלה אם זה על חשבון המעצרים.
<גדי זילברשלג: מה שאני שומע מדבריה, ואני עורך דין פלילי מלשכת עורכי הדין - - -
תמר זנדברג: ברוך הבא, אנחנו - - -
<גדי זילברשלג: גדי זילברשלג.
<גדי זילברשלג: השאלה אם הם לא נוגעים במעצרים.
<גדי זילברשלג: מי שהולך לכלא בסוף זה בן אדם שמגישים נגדו בקשה למעצר עד תום ההליכים.
<גדי זילברשלג: מי שלא מגישים נגדו מעצר עד תום ההליכים לא הולך לכלא.
<גדי זילברשלג: אז אלה שיטפלו בהם, זה לא יפתור את המאסרים הקצרים שהיא מדברת עליהם, כי בעצם - - -
תמר זנדברג: שלום, ברוך הבא אדוני מלשכת עורכי הדין.
תמר זנדברג: נוכחות ונוכחות הגוף שאתה מייצג היא מאד חשובה.
תמר זנדברג: רק אני שנייה אשים את הדיון הזה בפרספקטיבה של הוועדה שלנו.
תמר זנדברג: התחלתי בתחילת הדברים שלי וקצת הזכרתי את העולם.
תמר זנדברג: יש בעולם מהלכים לצמצום כליאה ויש בעולם הרבה מאד מהלכים והם גם משתלבים אחד עם השני.
תמר זנדברג: הוועדה שלנו מסתכלת על זה דווקא דרך הפריזמה הטיפולית והרווחתית של תחום ההתמכרויות והסמים, מתוך הבנה שאולי עד כה כמערכת כללית, לא כל כך הבנו נכון את הבעיה הזאת, את התופעה הזאת, שבעצם מדובר במחלה שמצריכה טיפול.
תמר זנדברג: ואם נעניש את הקורבן, אז אפשר, זה בסדר, נמלא את בתי הכלא ואולי נעשה איזה שהוא פתרון קצר טווח, אבל לא ניתן פתרון ארוך טווח לא לקורבן ולא לסביבת הנפגעים, שזה גם המשפחה, גם הוא עצמו או היא עצמה וגם החברה.
תמר זנדברג: אנחנו כאן מתנהלים בדיונים בוועדה למעלה משנה, בצל של מחסור מאד מאד גדול בדיוק בכל השירותים שדיברת עליהם, בבעיית ההתמכרות.
תמר זנדברג: בסל שיקום – נתחיל מזה, ברווחה, בשירות טיפול בהתמכרויות, בהבנה, בטיפול פסיכולוגי מתחום בריאות הנפש בטראומה, בפוסט טראומה, בהתמכרות עצמה, בכל מיני דברים.
תמר זנדברג: את באה עכשיו ואת האומרת לנו – ופעם ראשונה שאנחנו שומעים – באמת, אני אומרת לך, את פורשת בפנינו ואני כאילו אומרת וואו, אבל אז אני נזכרת בכל המחסור שאני יודעת שקיים בפסיכולוגים, בפסיכיאטרים, בתחנות טיפול בריאות הנפש בקהילה, בשירותי התמכרויות ובתחנות.
תמר זנדברג: אז אני שואלת באמת – את כל מה שאת אומרת לנו – מי מבצע את זה?
תמר זנדברג: כלומר, איפה זה נמצא?
תמר זנדברג: איפה נמצאים האנשים האלה?
<שלומית לביא: זה עניין של סדר וארגון.
<שלומית לביא: האנשים נמצאים - - -
תמר זנדברג: בסדר, אין בעיה, אבל שנייה.
תמר זנדברג: אני בכוונה שואלת, כי מה שאתם אומרים כרגע זה עדיין בשלב המודל.
תמר זנדברג: בואו רגע נבדוק, כבר שנתיים פועלים בבאר שבע.
תמר זנדברג: כמה כתבי אישום, כמה בני אדם נגיד בסופו של דבר, נכנסו ל - - -
<דניאלה בייניש: בואו נלך על המספרים בפועל.
תמר זנדברג: ואז נתחקה אחרי איפה זה.
תמר זנדברג: אולי אם יש כאן
תמר זנדברג: באמצעות בסך הכל איגום ואולי לא צריך, יש לנו הצעת חוק סל שיקום, לא צריך.
תמר זנדברג: לא צריך כל מיני מוסדות ותחנות בריאות הנפש.
תמר זנדברג: הכל קיים.
<רחל וינשטיין: ברור שלא - - -
תמר זנדברג: רק לגבי הפרוטוקול, יש איזה חוק, כשכתוב משהו, אחר כך, כשזה יהיה בפרוטוקול יחשבו אולי התכוונתי ברצינות.
תמר זנדברג: רק למען הסר ספק, זה לא שאני לא חושבת שלא צריך את כל הדברים האלה, אני רק מנסה, אנחנו מנסים פה להתחקות באמת איך זה עובד מספרית.
<דניאלה בייניש: אז קודם כל מידה של צניעות.
<דניאלה בייניש: גם בתוך מערכת המשפט, גם בתוך צמצום הכליאה שאנחנו מחייבים אליו ואנחנו בהחלט מכוונים לצמצום כליאה ולאנשים שנועדו למאסר וגם בתוך כל עולם הטיפול בהתמכרויות וכו', זה לא הפתרון היחיד, זה לא הפתרון שאין בלתו וזה לא הפיתרון המושלם וגם הוא נתקל בהרבה מאד בעיות.
<דניאלה בייניש: המטרה שלנו היא להראות, ואני חושבת שאנחנו כבר מראים את זה, שכן באיגום משאבים וברתימת חלק מהמשאבים הקיימים, אפשר לעשות שינוי משמעותי לגבי אחוז מסוים של אנשים, שמבחינת כמות הכלואים הוא אחוז גדול ומבחינת קריאה לתושבי מדינת ישראל בשלב הפיילוט, הוא אחוז מאד קטן, אבל אני חושבת שכשאנחנו מראים ייתכנות, וזה מה שקרה פה בבאר שבע, אנחנו יכולים לגדול.
<דניאלה בייניש: זו המטרה.
<דניאלה בייניש: כרגע הפרויקט הזה מיועד להכניס לתוכו בכל בית משפט 100 נאשמים חדשים בשנה.
<דניאלה בייניש: זה לא תיקים, כי כל אחד מהם מביא איתו מיליון ואחד תיקים בתוך המערכת שהוא גורר.
<דניאלה בייניש: וזה לאו דווקא הבעיות.
<דניאלה בייניש: אגב, לא כולם מכורים וגם המכורים יש להם שלל בעיות אחרות.
<דניאלה בייניש: וכן צריך להגיד, האוכלוסייה שבאה אלינו היא בהרבה מאד מובנים אוכלוסיית הקצה.
<דניאלה בייניש: אלה לא משתמשים רנדומאליים כאלה ואחרים.
<דניאלה בייניש: אנשים עם כוחות, שמחזיקים מעמד, כן משתמשים, לא משתמשים, כן עוברים עבירות, לא עוברים עבירות.
<דניאלה בייניש: פה מאד חשובה העין שאמרה רחל קודם, של שירות המבחן.
<דניאלה בייניש: אבחון הבעיות האמיתיות, זאת שאלת המפתח, זה כרטיס הכניסה.
<דניאלה בייניש: היתר, בין אם המערכת הפלילית מטפלת בהם ובין אם לא, ואני בהקשר הזה פחות רוצה להיכנס, לפחות בשלב שלנו, הם לא בבית ספרנו.
<דניאלה בייניש: אם זה אפשר עניינים הפלילי יכוןל להיסגר, אבל הם לא משתמשים, משתמשים, הם לא אנשים שזקוקים לשיקום בכל תחומי החיים שרחל אמרה וגם את זה לא צריך לשכוח.
<דניאלה בייניש: זאת אומרת זה פלח אחד מסוים שמהווה בסוף גם את האסירים הרצידיביסטים והאנשים שהבעיות שלהם, גם של ההתמכרות וגם האחרות, הן מאד קשות הרבה מאד פעמים, מאד מורכבות וכמובן רחל הזכירה את כל מישורי הטיפול.
<דניאלה בייניש: מי שמגיע מכור, ולא כולם מגיעים מכורים, בראש ובראשונה גם הולך לגמילה.
<דניאלה בייניש: זה ברור.
<דניאלה בייניש: וכאן זה חוזר גם לשאלת השירותים שדיברת עליהם ועוד רגע נדבר עליהם.
<דניאלה בייניש: אבל אנחנו מדברים על - - -
<אביבה וולף: אני לא הבנתי.
<אביבה וולף: אני מצטערת, אבל מי בפועל האנשים שמגיעים לתכנית הזאת?
<דניאלה בייניש: עוברי חוק, עבריינים שיש נגדם כתב אישום - - -
<אביבה וולף: אתה הבנת?
<דניאלה בייניש: מבוגרים, מעל גיל 18 - - -
תמר זנדברג: רגע, רגע, דברו אלינו במסרים.
תמר זנדברג: בבאר שבע וברמלה בשנה האחרונה – בואו תגידו כמה הגיעו, על איזה עבירות, כמה גברים, כמה נשים, כמה בתכנית.
תמר זנדברג: יש תכנית, יש פיילוט, כמה?
<דניאלה בייניש: בבאר שבע למשל, בפועל אחרי שסוננו, אנחנו ב-100, היום כבר יש יותר, אבל לצורך העניין 100 נאשמים באר שבע, מתוכם כ-83 תיקי תביעות, היתר תיקי פרקליטות.