GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר זנדברג: את עובדת כאן?
<ר': אני עושה תואר ראשון פה, זה הבית שלי.
<חגי ברוש: אבל יש גם בבית ברל חבר'ה כמוך.
תמר זנדברג: אנחנו שומעים את החיים שלה כמו שהם, לא כמו שאנחנו רוצים שהם יהיו.
<חגי ברוש: לא, רק חשוב לי שהיא תדע שזה קיים.
תמר זנדברג: היא נראית לך שיש משהו שהיא לא יודעת?
<ר': הכול בסדר.
<ר': אם הייתי רוצה ללמוד - - -
<אילנה בן ליש: אני רוצה להגיד לך שאני שומעת את ר' בפעם העשירית ואני מכירה אותה אישית ואין פעם שאני לא לומדת ממנה.
<אילנה בן ליש: זאת אומרת, אז אם מדברים על לימודים אז דווקא - - -
תמר זנדברג: בן כמה הבן שלך היום?
<ר': הבן שלי בן 31, תודה לאל, יש לו שני ילדים, אני סבתא לשני ילדים.
<ר': לא יכולתי לבקש מאלוהים יותר ממה שיש לי עכשיו.
תמר זנדברג: ספרי לנו בשתי מילים על העבודה פה.
<ר': אני באה בשמונה וחצי בבוקר, באה לבנות, קבוצת בוקר.
<ר': אני אחראית על הקליטה של הבנות מדירת החירום, מבחוץ, מכל מה שצריך.
<ר': המפגש הראשון הוא הכי חשוב, המפגש הראשון, כשאישה באה אליי בלי כלום ואומרת לי 'כאילו, איך?
<ר': מאיפה אני אתחיל?
<ר': אין לי כלום', ואני מחבקת אותה ומאמינה בה כי אני הצלחתי, אז בטח שהיא יכולה להצליח, אבל בטח ובטח שהיא יכולה להצליח.
<ר': כי בי האמינו.
<ר': אין דבר כזה שאישה תהיה פה ולא תחזור עוד פעם, אפילו שהיא מעדה ונפלה.
<ר': אין כזה דבר שהיא תמעד ואני אסגור לה את ה - - - אישה שהולכת מפה ואונסים אותה ברחוב, אין כזה דבר שבדירת חירום לא יפתחו לה את הדלת ואז אנחנו נעלה ונראה.
<ר': אין כזה דבר.
<ר': אישה שיוצאת מפה, היא הולכת למות ברחוב.
<ר': אין כזה דבר שאישה נגיד, ובאמת תודה לאל, משטרת חיפה, תמיד כשרצינו אותם הם היו פה.
<ביאטריס רוזן כץ: מבחינה זאת, רק שתי מילים אני אוסיף לר'.
<ביאטריס רוזן כץ: אחת, נשים מחלימות דרך קשר.
<ביאטריס רוזן כץ: אולי זה המקור של השוני המאוד גדול מגברים שמגיעים נרקומנים, עם דפוסים עברייניים הרבה פעמים, הם זקוקים גם לגבולות.
<ביאטריס רוזן כץ: נשים הרבה יותר זקוקות לקשר כדי להחלים ולכן אנחנו ניתן עוד הזדמנות ועוד הזדמנות ועוד הזדמנות.
<ביאטריס רוזן כץ: דרך אגב, מה שמאפיין את המקום הזה זה ההזדמנות החוזרת.
<ביאטריס רוזן כץ: גם אם מישהי מועדת, אין לנו מבחנים ואין לה להוכיח שיש לה מוטיבציה, היא חוזרת, נפתח את הדלת ומתחילות עוד פעם מאפס.
<ביאטריס רוזן כץ: נאג'י, מסכן, כבר משגעים אותו, עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם ועוד פנייה ועוד פנייה ועוד פנייה, ואין, אסור לנו להתייאש.
<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו באמת בשליחות.
<ביאטריס רוזן כץ: קודם כל אנחנו פה עם תחושה של שליחות ושאנחנו רשת הביטחון האחרונה.
<ביאטריס רוזן כץ: מתחתינו יש את הרחוב והתחושה הזאת מאוד חזקה ולכן לפני שאני אגיד לאישה 'את יוצאת מפה', כי אני יודעת שאם היא יוצאת היא יכולה למות, והמודעות הזאת - - - דרך אגב, להבדיל מהמרכז, אצלנו לפחות אישה אחת נפטרת בשנה.
<ביאטריס רוזן כץ: אני חושבת שזה נתון מאוד משמעותי למקומות כאלה.
<ביאטריס רוזן כץ: דבר נוסף שחשוב להגיד, שגם כשאישה מסיימת פה הדלת לא נסגרת, אנחנו נשארות רשת הביטחון שלה לכל החיים.
<ביאטריס רוזן כץ: בינתיים מ-2008.
<ביאטריס רוזן כץ: זאת אומרת אם יש לה מעידה, היא תרים אליי טלפון, או אפילו לפני המעידה.
<ביאטריס רוזן כץ: היא עבדה, לא מסתדרת כרגע, אין לה במה לשלם שכר דירה, פיטרו אותה מהעבודה, היא רגע לפני הנפילה, מרימה טלפון, 'תיקחי את הדברים, תבואי לכאן.
<ביאטריס רוזן כץ: נפתח לך את הדלת, תישארי פה חודשיים, תתארגני, נעזור לך להתארגן, למצוא עוד פעם, להשתלב שוב בעבודה, למצוא דירה והחוצה עוד פעם'.
<ביאטריס רוזן כץ: אין.
<ביאטריס רוזן כץ: התחושה של השליחות ושל המחויבות, אני חושבת שזה משהו שהוא נשאר איתנו ושחשוב שהם יילכו איתנו.
תמר זנדברג: אמרת משהו על המשטרה.
תמר זנדברג: מה המפגש שלכם?
<ר': אני רוצה להגיד משהו.
<ר': אני תמיד כשהייתי צריכה אותם או שבנות נאנסו - - -
תמר זנדברג: במקרים של בעיות - - -
<ר': יש פה ערסים בחוץ, לפעמים מאיימים עלינו, אנחנו מפחדים, נכנסים בפנים, השכנים זורקים עלינו בקבוקים.
<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו פוגשים את המשטרה - - -
<ר': אני רוצה להגיד משהו לפני שאני יוצאת מפה ומסיימת.
<ר': אתם אנשים, אז תתאמצו, תיתנו לנשים הרבה יותר.
<ר': למה אישה באה מהרחוב, אין לה בית, אין לה כלום, אין לה שיניים.
<ר': היא באה בתת משקל, אפילו היא רוצה רק לאכול, כי ראתה רע ורע, אנחנו רואים את זה - - -
<קריאה: השוקולד למריחה שנגמר פה.
<ר': אני אומרת לכם, נשים, לאישה קשה אם היא עובדת בזנות והיא מסוממת ואז לוקחים לה את הסמים, קשה לה להתחיל ולעשות תהליך.
<ר': גברים, תזכרו את זה, הכי חשוב, לאישה הכי קשה בעולם מול גבר בקהילות, בכל מיני מקומות, כי 'אולי הוא אנס אותי, אולי הוא יעשה לי משהו אחר שאני אגיד עליו'.
<ר': לאישה קשה לדבר ליד גברים.
<ר': זהו.
<ביאטריס רוזן כץ: שאלתם על המשטרה, אני רוצה להוסיף מילה אחת על המשטרה.
<ביאטריס רוזן כץ: זה לא משהו שהוא מובן מאליו.
<ביאטריס רוזן כץ: אתם רואים, בכל חדר יש לנו לחצני מצוקה, הם מחוברים למוקד העירוני.
<ביאטריס רוזן כץ: ברגע שיש פה משהו תוך שלוש דקות יש פה ניידת, גג.
<ביאטריס רוזן כץ: גם המשטרה קרובה אלינו.
<ביאטריס רוזן כץ: אני חייבת להתייחס לאמירה שנאמרה בזמן האחרון, שמענו על חיפה, למה השירותים לא בכרמל.
<ביאטריס רוזן כץ: אני רוצה להגיד לכם שמי שחושב שאני יכולה לנהל כזה בית בכרמל חי בסרט.
<ביאטריס רוזן כץ: אני ביקשתי, ואני מחזיקה במבנה הזה בשיניים, אני רוצה מבנה גם בשכונה לא משהו, בשכונה לא טובה, אבל אני על הציר הראשי, בכניסה מהצ'ק פוסט, כל אישה שעולה על מונית שירות מעכו יודעת לרדת פה.
<ביאטריס רוזן כץ: אני אשב בכרמל, מי ימצא אותי?
<ביאטריס רוזן כץ: זה כל כך הזוי.
<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו חייבות להיות על צירים ראשיים ומקומות מרכזיים כדי להנגיש את השירות, שיהיה ברור לכולם.
<ביאטריס רוזן כץ: המשטרה.
<ביאטריס רוזן כץ: המשטרה מלווה אותנו לאורך כל הדרך.
<ביאטריס רוזן כץ: אם זה למשל שאנחנו מנסים היום לבנות נוהל, שכשעושים פשיטה על בית בושת אני רוצה שיזמינו אותי מיד, שאני אגיע למשטרה ואני אוכל לפגוש את האישה.
<ביאטריס רוזן כץ: כשהם פוגשים אישה הם ירימו טלפון ויביאו אותה לכאן אם אין להם מה לעשות.
<ביאטריס רוזן כץ: הם יודעים שהמקום הזה משרת גם אותם והם גם אותנו.
תמר זנדברג: תומר, יש לך מספרים או יש לכם הערכה כמה בתי בושת קיימים כאן באזור חיפה וכמה פשיטות אתם עושים ב - - -
<תומר קסלסי: בתי בושת מבחינתנו זה גם דירה שמשכירים אותה.
תמר זנדברג: כן, ודאי.
<תומר קסלסי: זה המון.
<תומר קסלסי: אין לי נתון - - -
תמר זנדברג: מה, מאות, אלפים?
תמר זנדברג: מה זה המון?
<תומר קסלסי: זה עשרות בתי בושת.
יהודה גליק: כל דירה זה עשר נשים, חמש נשים, אישה אחת?
<תומר קסלסי: לא, זה נתון מאוד משתנה.
תמר זנדברג: וכמה פשיטות וסגירות אתם עושים בשנה?
<תומר קסלסי: המון.
<תומר קסלסי: אני יכול להגיד לך המון.
תמר זנדברג: ויש כתבי אישום?
<תומר קסלסי: כמובן לא לגבי הבנות.
תמר זנדברג: לא לגבי הבנות.
תמר זנדברג: אני רגע פותחת סוגריים, אני לא יודעת אם בקדנציה הזאת בוועדה אתם נתקלים בזה, חבר הכנסת גליק, אבל אחת הבעיות, לפחות באזור המרכז, זה שמאז שהסחר בנשים והזנות הפכה בעצם להיות ישראלית אז הפשיטות, ובמיוחד הגשת כתבי אישום, יש צוואר בקבוק.
תמר זנדברג: מצד אחד זו תופעה מאוד רחבה ומצד שני אין הפנמה של - - -
<תומר קסלסי: כמות כתבי האישום, אני יכול להגיד לך שהם מאוד נמוכים.
תמר זנדברג: גם פה בחיפה?
<תומר קסלסי: יחסית לעבירות פליליות אחרות.
<קריאה: כי קשה להאשים, קשה להוכיח?
<תומר קסלסי: זה עניין של ראיות - - -
תמר זנדברג: זה עניין של סדר עדיפויות.
<תומר קסלסי: לא, זה הרבה משתנים.
<ביאטריס רוזן כץ: אני יכולה להגיד לך שהמדיניות במשטרת חיפה ובזבולון - - -
תמר זנדברג: כן, אבל למשטרה יש מודיעין, זה לא רק פשיטות.
תמר זנדברג: יש מודיעין, אפשר להפעיל - - -
<קריאה: המשטרה יודעת על כל המקומות.
<תומר קסלסי: אנחנו מפעילים מודיעין בשביל להגיע לדירות האלה.
תמר זנדברג: אחת הבעיות בתל אביב, מה שהם אומרים לנו תמיד, זה שאחת הנשים לוקחת על עצמה כביכול את הבעלות ואז לא רוצים לעצור את האישה.
תמר זנדברג: אבל אני אומרת, זה לא תירוץ, יש מודיעין - - -
<תומר קסלסי: המטרה שלנו זה כן להגיע למפעיל המקום.
תמר זנדברג: אפשר באמצעים מודיעיניים להגיע למי שמאחורי זה.
תמר זנדברג: זו שאלה של רצון.
<איתן גורני: בתור איש מודיעין, ההבדל בין מודיעין לבין ראיה הוא לפעמים כל העולם.
תמר זנדברג: יכול להיות, אבל זו לא סיבה ל - - -
<איתן גורני: תאמיני לי שהמשטרה יודעת הכול, בחלק היא לא רוצה לטפל - - -
יהודה גליק: דרך אגב, אנחנו מקווים לקדם את חוק הפללת הלקוח ו - - -
תמר זנדברג: שכולל סל שיקום בתוכו.
יהודה גליק: אנחנו מאוד מאוד מקווים לקדם את הפללת הלקוח במושב הבא.
<ביאטריס רוזן כץ: אני רוצה להגיד דבר אחד, העבודה היא לא רק של המשטרה.
<ביאטריס רוזן כץ: אם אנחנו לא נבין שהעבודה היא של כולנו, כי כשאני יושבת ואני אגיד לך משהו שהוא לא יגיד את זה, כי הוא יבוא ויגיד לי 'נכון שאת יודעת כתובות?
<ביאטריס רוזן כץ: את מעבירה לי כלום', למה?
<ביאטריס רוזן כץ: כי אני נאמנה למטופלות שלי.
<ביאטריס רוזן כץ: פה בשיח הזה, דרך אגב - - -
יהודה גליק: אבל למה הוא צריך את הכתובות של אנשים?
<ביאטריס רוזן כץ: של הדירות.
<ביאטריס רוזן כץ: אני אגיד לך משהו, יושב התובע המשטרתי, יחד עם התובע העירוני והגורמים הטיפוליים, ואנחנו דנים תכל'ס מה עם המקום הזה, למה אי אפשר לסגור, מה אני יכולה לעשות, האם יש רישוי עסק, איך קורה שהוא - - - האם העירייה יכולה להוציא צו לסגור.
<ביאטריס רוזן כץ: זו עבודה של כולנו ופה כל אחד צריך להתחייב.
<ביאטריס רוזן כץ: זה לא רק הם, זה כולנו.
תמר זנדברג: מכיוון שנשארה לנו רבע שעה, זמננו הולך ומתקצר, אז נשמע את א'.
<ביאטריס רוזן כץ: א' התחילה לעבוד אצלנו במסגרת אותו קורס שעשינו עם הרשות למלחמה בסמים, עם דפנה.
<ביאטריס רוזן כץ: עשינו קורס ובמסגרת השותפות אני הסכמתי להדריך אחת מהקבוצות ושם הכרתי את א', שהגיעה כתלמידה לקורס.
<ביאטריס רוזן כץ: אני חושבת שאם קודם אמרנו שזו עבודה של כולנו, זו באמת עבודה של כולנו.
<א': שלום, קוראים לי א'.
<א': אני נקייה עשר שנים פלוס.
<א': אני היום בת 38, הביאו אותי לארץ כקטינה, בגיל 17, נחטפתי בליטא במהלך טיול, אני ילידת רוסיה.
תמר זנדברג: במהלך טיול בליטא?
<א': נחטפתי שם והעבירו אותי דרך בן גוריון לפה, נסחרתי בתל אביב והגעתי לאילת.
<א': באילת העבידו אותי כשנה כמעט, הייתי בהיריון, העבירו אותי לירושלים, שם זרקו אותי לעוד איזהשהם סוחרים שעשו לי את הלידה המוקדמת, המשיכו להעביד אותי.
<א': כנראה היו להם בעיות עם המשטרה ואיכשהו ויתרו עליי.
<א': אחרי זמן שביקשתי לצאת משם, כבר הכרתי סמים, דרכם הכרתי סמים, לא הגעתי לפה מכורה, לא בהתמכרות ולא בזנות.
<א': הכרתי מה זה קוקאין, מה זה אקסטזי, מה זה מריחואנה.
<א': זה התחיל בסמים די קלים ודרכם הכרתי כבר אנשים שמכורים לסמים יותר קשים והתחלתי להשתמש.
<א': ניצלתי מהאנשים האלה, הייתי כבר לבד, אבל נשארתי כלי שבור אחרי כל מה שקרה לי.
<א': לחזור לארץ לא ראיתי רלוונטי, מאוד היה מבייש אותי כל מה שקרה לי, הייתי כבר משתמשת בסמים, איך אני אספר שאני משתמשת.
<א': הייתי באיזה שהוא לופ כזה של סמים וזנות ונשארתי שם.
<א': מיום ליום ההתמכרות שלי גברה, הייתי מזריקה סמים, סמים קשים, הרואין, קוקאין, שוב חזרתי לזנות, כבר לזנות בכביש, הייתי משתמשת יום יום וצורכת סמים עשר שנים רצוף, 11 שנים.
<א': עברתי תאונה קשה פה בארץ, בדרך לסוחר, מאז אני לא יכולה לטפל ביד, כי אני חסרת מעמד פה בארץ, אין לי מעמד.
<א': יש לי ויזת עובד לשנתיים.
<א': הסיבה שאני לא נותנים, כי אני לא יהודייה והייתי מעורבת בפשע - - -
<קריאה: היא הגיעה דרך סחר לא חוקי לפני הרבה שנים.
יהודה גליק: לפני 20 שנה, היא בת 38, הגיעה ב - - -
תמר זנדברג: ואת לא מוכרת בתור קורבן סחר?
<א': אומרים שיש חוק התיישנות על זה.
<קריאה: את מבינה?
<קריאה: גם על דברים טובים יש חוק התיישנות.
<א': אז תמיד מזכירים לי איפה הייתי, לא רואים איך אני הגעתי ומי אני פה.
<א': נולדה לי פה בת, אני בזוגיות של שבע וחצי שנים.
<ביאטריס רוזן כץ: אני חושבת שאולי גם חשוב להדגיש את הנושא, הייתה לך תאונה.
<ביאטריס רוזן כץ: היא הייתה מכורה, היא הייתה בכביש, הגעת לבית חולים.
<א': הגעתי לבית חולים, שמה טיפלו בי.
<א': הבן אדם שהשתמשתי איתו נתן לי שם של האקסית שלו, של גרושתו והשתמשתי באותם פרטים.
<א': בעצם גם כשעצרו אותי נכנסתי למעצר, הייתי במעצר, ישבתי במקום 26 חודש שנה וחצי, אז שילמתי על המעשים שלי שעשיתי פה, בנוסף לתיק - - -
<ביאטריס רוזן כץ: קיבלת טיפול רפואי עד הסוף?
<א': יצאתי החוצה, אמרו לי, 'תצאי עכשיו, סיימנו, עשינו ניתוח, אבל תמשיכי להיות איתנו בקשר דרך קופת חולים' ואין לי קופת חולים ואין לי כלום והמצב החמיר והגעתי כמעט לכריתת יד.
<א': גם היום אני במצב של כריתת יד.
תמר זנדברג: היום אין לך מעמד בכלל, או שאת תושבת ארעית?
<א': לא, אין לי, יש לי ב'2.
<אהרון שבי: אשרת אישור עבודה.
<א': באוגוסט אני מגישה עוד - - -
<ביאטריס רוזן כץ: כבת זוג.
תמר זנדברג: יש לך בן זוג ישראלי?
<ביאטריס רוזן כץ: כן, יש לי בת ממנו, היא בת שש, סיימה כיתה א' בהצטיינות.
<ביאטריס רוזן כץ: אני עובדת פה - - -
תמר זנדברג: טוב, אז קודם כל כבר, בסוף הישיבה, בת שבע, אנחנו ניקח את הפרטים של א'.
<ביאטריס רוזן כץ: יש לי פה בשבילך מוכן.
תמר זנדברג: אז אנחנו נפנה, חבר הכנסת יהודה גליק ואני נפנה לשר הפנים - - - לא, באמת, לכל כלל יש גם חריגים ויש ועדת חריגים.
תמר זנדברג: זה מקרה הומניטרי באמת ממדרגה ראשונה.
<א': אני הגשתי בקשה לוועדת חריגים ואמרו 'יש לך בן זוג, לכי תגישי בקשה של ידועים בציבור', הם לא החזירו לי תשובה אחרי שנתיים שחיכיתי.
תמר זנדברג: אנחנו נפנה לשר הפנים בשמך, אנחנו נספר לו על הנסיבות שבהן הכרנו אותך ושמענו את הסיפור.
תמר זנדברג: באמת, אני חושבת, שקשה מאוד שזה לא ייקח ללב, מקרה מאוד מאוד ייחודי.
יהודה גליק: כרגע את מקבלת טיפול רפואי רצוף?
<א': לא, אין לי קופת חולים.
יהודה גליק: כרגע אין לך שום טיפול רפואי?
<א': אני עובדת, אבל אין לי - - -
<ביאטריס רוזן כץ: אני רק רוצה להדגיש.
<ביאטריס רוזן כץ: אחרי שהיא נעצרה היא הגיעה לשירות בתי הסוהר, בעצם את התנקית בשירות בתי הסוהר.
<א': כן, אני יצאתי משם כבר נקייה, הובהלתי למבט נשי - - -
<קריאה: מבט נשי זה איפה שהיינו.
<א': המקום היחיד שהסכים לקבל אותי בארץ.
<א': שיקום האסיר לא הסכים לקבל אותי, היה בן אדם שעבד מטעם משרד הפנים ושירות בתי הסוהר, ככה הוא הכיר אותי והוא סידר לי בעצם - - -
<ביאטריס רוזן כץ: אני חושבת שאחד מהדברים שמאפיין את החריגים, שמשרד הרווחה הסכים לתת הועדות.
<קריאה: כן, יש מספר זהות משרדי.
<ביאטריס רוזן כץ: מישהו שאין לו אזרחות.
<ביאטריס רוזן כץ: זה לא משהו שהוא ברור מאליו.
<ביאטריס רוזן כץ: היא סיימה את מבט נשי בלי שיש לה זכויות ובלי מעמד.
יהודה גליק: ההורים שלך יודעים איפה את?
<א': מתו לי כולם במשפחה.
<א': הייתי בטיפול.
<א': היה לי אבא, אמא התגרשה ממנו ואני לא בקשר איתו מגיל ארבע, אני לא יודעת מה איתו.
<א': הייתה סבתא, אחותי הגדולה ואמא.
<א': שלושתן מתו בשנה אחת, קיבלתי בשורה כשהייתי בטיפול.
<א': נשארה לי שם אחיינית שפעם אחרונה ראיתי אותה בגיל שש, כמו הבת שלי היום.
<א': אנחנו חידשנו את הקשר, אני בקשר איתה.
<א': מרגש, אבל גם - - -
<ביאטריס רוזן כץ: הצלחת ללמוד את הקורס?
<א': אני סיימתי קורס ב - - -, אני מקבלת תעודה בנובמבר.
<א': אני סיימתי קורס של נוער בסיכון.
<קריאה: בהצטיינות.
<קריאה: למדנו ביחד, אז אני יודעת שבהצטיינות.
<א': אני שוקלת ללמוד תואר ראשון בעבודה סוציאלית, אבל זה ככה - - -
תמר זנדברג: קודם כל דרך הוועדה אנחנו נפנה לשר ותיכף נקבל פרטים בנושא הטיפול הרפואי.
תמר זנדברג: כמו שחבר הכנסת גליק אומר, נושא אחד זה המעמד והנושא השני זה טיפול רפואי.
תמר זנדברג: בסוף גם מי שאין לו מעמד, כולנו בני אדם, לפני שאנחנו כל דבר אחר, ובני אדם זה קודם כל שלמות הגוף והבריאות.
תמר זנדברג: זו בת שבע, מנהלת הוועדה, היא תיקח ממך, אמרת שיש מכתב, ניקח את המכתב ואם צריך עוד - - -
יהודה גליק: הגורמים המקומיים פה בחיפה לא מקדמים את כל הטיפול בנושא הבריאות?
<קריאה: קידמו עד כמה שיכלו.
<א': אין להם, זה הכול במשרד הפנים.
<ביאטריס רוזן כץ: אני אפילו רוצה לציין, אתה יודע, אני פטריוטית מהצפון, אני רוצה להגיד שיש מדינת תל אביב עם כל השירותים במדינת תל אביב ויש את ה - - -
יהודה גליק: אבל לא שלחתם מכתבים עד היום?
<ביאטריס רוזן כץ: ברור ששלחנו.
<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו בקשר עם משרד הפנים, אנחנו נסענו לכנס של משרד הפנים ונתנו הרצאה חינם בכנס של משרד הפנים, בתקווה, וניסינו ל - - -
<קריאה: הבעיה לא קשורה להיבט גיאוגרפי.
<קריאה: בעיקרו של דבר זה אנשים ספציפיים שיש את הבעיה הזאת - - -
<קריאה: אבל חוץ ממנה יש עוד בשירות הרווחה.
<קריאה: הסיפור הזה של בלי מעמד הוא לא פתור, כי בלי מעמד לא מגרשים.
<קריאה: נגיד שיגרשו, הם לא מגרשים ומשאירים - - -
<קריאה: רק עכשיו הייתה לי פנייה של מכורה לאלכוהול מחיפה, בלי מעמד, אנחנו עושים מספר זהות משרדי, אז היא מקבלת טיפול ברווחה, אבל לא טיפול בריאותי.
<קריאה: יש אמנת האג, שלושה ילדים מסודרים במסגרות של בריאות הנפש והאישה ללא מעמד.
יהודה גליק: ההוא שחטף אותך, מישהו טיפל בו או שהוא ממשיך לחטוף עוד עשרות כמוך?
<א': זה מישהו מליטא.
<א': אני שמעתי על הרבה פרשות ששם - - -
יהודה גליק: יש משטרה בינלאומית ש - - -
תמר זנדברג: נושא הסחר, באמת כמו שאמרה ביאטריס, הוא היה מאוד מאוד דומיננטי במשך 20 שנה, הוא התחיל בשנות ה-90' - - -
<קריאה: האמריקאים לחצו, חל שיפור.
תמר זנדברג: חל שיפור, באמת א', אני קוראת לזה ניצולה, את ממש ניצולה מגורל, אולי אחד הקשים שיש ברחבי העולם באופן גלובלי.
תמר זנדברג: היום, בישראל לפחות, הוא מאוד מאוד ירד והוא כמעט ולא, בטח לא בהיקפים האלה, אבל קודם כל כל אדם וכל אישה זה כמובן עולם ומלואו וזה חיים שלמים, ודבר שני, כמו ששמענו קודם, זה לא אומר שבעיית הזנות והסמים, היא פחות גלובלית, אבל היא הפכה להיות מקומית וישראלית, היא פה בדירות ובמקומות האלה.
תמר זנדברג: זה שני צדדים של הגורל הקשה הזה.
תמר זנדברג: אנחנו באמת ננסה לסייע לך באופן אישי.
תמר זנדברג: הנושא של מעמד, אני יודעת, הוא מאוד סבוך, הוא בעייתי, אנחנו מטפלים בו בכל מיני - - - אפילו לא יודעת, יכול להיות שלחבר כנסת גליק ולי יש השקפות שונות בהקשר ה - - -
יהודה גליק: לא, על יתר הדברים שאנחנו לא מסכימים - - -
תמר זנדברג: אבל ברמה האישית קשה לעמוד מנגד ולכן אנחנו - - -
<א': פשוט אני פה בארץ כבר יותר ממה שהייתי ברוסיה, אני פה 21 שנה, שם גדלתי עד גיל 17.
<א': כאילו זה כבר לא המדינה, גם אם אני אסע לשם אין לי שם מי לחפש ומה לחפש.
<א': אני יותר זרה שם ממה שאני פה.
<ביאטריס רוזן כץ: אני רואה את א', אני רואה את שתי הידיים שלה פצועות, אחת מהסמים ואחת מהתאונה, ולראות איך את מצליחה לתפקד ולעבוד כאן ולתת את הנשמה שלך, לעזור לנשים אחרות ולהציל אותן, זה מדהים.
<ביאטריס רוזן כץ: החיים בסוף סוגרים מעגל.
<ביאטריס רוזן כץ: שאלתם את ר', אותה אישה שתפסה אותה ברחוב אמרה לה 'ילדה, את רוצה עזרה?' בסוף כל השנים האלה הביאו אותה לעבוד אצלנו.
<ביאטריס רוזן כץ: היא מדריכה אצלנו גם.
<א': אני רציתי להגיד, הרבה מפחדים במשטרה, במיוחד בחברה שלי שהייתי בזנות ובסמים, אבל אני אומרת שבמקרה שלי בית הסוהר הציל לי את החיים.
<א': אני הייתי במצב אנוש, כשעצרו אותי אני הייתי בחום 42, עם דלקת של היד, רצו לחתוך לי את היד, ורק בעזרת בית הסוהר ניצלתי ושם נתנו לי הזדמנות להיות נקייה, בפעם הראשונה שהמוח שלי קצת התבהר ואני הבנתי כמה נמוך אני נפלתי ומה עושים מפה.
<א': שם היה לי משבר עם משהו אחר, אני לא חוזרת לשם, אני לא רוצה להיות שם, זה לא שלי.
<א': אני בכוונה הדגשתי שאני לא באתי מכורה, לא באתי מהזנות, לא באתי מהרקע הזה, זה היה רחוק ממני, זה גורל, הייתי שם, אבל אני חייבת לצאת משם ושם קיבלתי הזדמנות.
<א': עברתי שם טיפולית וכבר השתחררתי שנה נקייה.
תמר זנדברג: המון תודה, א'.
תמר זנדברג: באמת תודה שחלקת איתנו.
תמר זנדברג: תודה, ביאטריס, על שני הסיפורים ושתי הדמויות המיוחדות האלה.
תמר זנדברג: נעשה סיור בדרך, נלך לידך יחד עם הפרוטוקול ונעשה את דרכנו.
תמר זנדברג: (בסיור)
<ביאטריס רוזן כץ: יש לנו שישה חדרים כאלה.
<ביאטריס רוזן כץ: שוב, על אותו פרינציפ.
<ביאטריס רוזן כץ: שאלתם מה התפוסה.
<ביאטריס רוזן כץ: שוב, מבחינת משרד הרווחה, הוא לא שומע, יש לנו מקום לעשר נשים, שוב, גם אם יהיו 13 ותתקשר ה-14 שהייתה מטופלת שלנו ותגיד 'תקשיבי, אני עוד רגע נופלת' אנחנו נפתח לה את הדלת ונשלם את המחיר שנשלם.
<ביאטריס רוזן כץ: המחויבות הראשונית שלנו היא כלפי הלקוחות.
<ביאטריס רוזן כץ: אם למעלה העניין היה להציל חיים, פה הן לומדות מה זה לחיות במשפחה.
<ביאטריס רוזן כץ: אני אגיד לכם משפט אחד שתבינו מה זה יום ומה זה לילה, מה זה לקום בבוקר, זה הדברים הכי פשוטים.
<ביאטריס רוזן כץ: אני אומרת, הן צריכות ללמוד שלנהל משא ומתן ולוותר זו לא חולשה, כי העולם בחוץ זה של שולט ונשלט וכשהן מגיעות לכאן הן יילכו מכות על איזה תחנה יראו בטלוויזיה, כי אין משהו אחר, זה מה שהן יודעות.
<ביאטריס רוזן כץ: פה הן צריכות ללמוד שצריך לדבר.
<ביאטריס רוזן כץ: כפי שאתן רואות, אני חייבת להגיד, המצרכים הכי נצרכים פה ב'אופק נשי' זה שמן לטיגון ואקונומיקה לניקיון.
<ביאטריס רוזן כץ: אלה כמויות שהולכות פה.
<ביאטריס רוזן כץ: הניקיון הופך להיות מאוד משמעותי, זה משהו שהן חייבות, כל הזמן הן מנקות ומנקות ושומרות גם על הגוף וגם על הבית.
<קריאה: אתה רוצה לסדר את הראש שלך אתה מנקה את הבית.
<ביאטריס רוזן כץ: בדיוק.
<ביאטריס רוזן כץ: פה הן לומדות לחיות בבית, במשפחה, ביום יום, בחלוקת תפקידים.
<ביאטריס רוזן כץ: כשמישהי מכינה אוכל הן לא יגידו 'איזה זבל של אוכל, מה את מכינה?
<ביאטריס רוזן כץ: ' אלא גם ללמוד להגיד מילה טובה גם - - - הדברים שאתה מחנך את הילד שלך מגיל אפס ופה הן מתחילות ללמוד את זה בגיל 30.
<ביאטריס רוזן כץ: דרך אגב, פה הן חוות משהו.
<ביאטריס רוזן כץ: שוב, משרד הרווחה פה, לא כדאי שישמעו את זה, אבל הן פה לומדות מה זה שפע.
<ביאטריס רוזן כץ: כל יום יש ארוחה בשרית, מקבלות פה - - - לא זורקים חמאה על התקרה, אבל הן יודעות מה זה ארוחה מזינה יום יום, כמה שהן צריכות, תמיד יהיה חשמל ומזגן.
<ביאטריס רוזן כץ: הדברים שהן לא חוו.
<ביאטריס רוזן כץ: הצורך הוא ענק.
<יעל וייס: זה גם הדרישות של משרד הרווחה.
<ביאטריס רוזן כץ: ברור.
<ביאטריס רוזן כץ: אוהו, איזה דרישות יש למשרד הרווחה.
תמר זנדברג: אנחנו נכתוב לשר.
<ביאטריס רוזן כץ: במסגרת הרוח הצפונית התחיל, זה התחיל בתל אביב, כל חודשיים ביאטריס מתקשרת, 'מתי מגיעים לחיפה?
<ביאטריס רוזן כץ: וזה לא יפה, למה מתל אביב לתל אביב', בסוף השנה זה קרה.
<ביאטריס רוזן כץ: השנה פתחנו סדנת - - - חן, אולי תציגי את במילה?
<ביאטריס רוזן כץ: חן היא רכזת התעסוקה שלנו.
<ביאטריס רוזן כץ: דרך אגב, בשונה מתל אביב הסכמנו שזה יהיה עוד יותר מובנה ואז אין מקרים שנשים הולכות לאיבוד בדרך, נשים מפה לא צורכות ונשים שלהם לא צורכות את השירות שלנו, אנחנו עושות את זה בשיתוף פעולה.
תמר זנדברג: חבר הכנסת גליק איתנו.
תמר זנדברג: אתה מכיר, אתה יודע מה זה הופכות את היוצרות?
יהודה גליק: כן, הייתי בדירה בתל אביב לפני שבוע.
תמר זנדברג: אז זה הגיע גם לפה השנה.
תמר זנדברג: חדש.
יהודה גליק: הזמנו שמלות לחברות הכנסת לפתיחת המושב ממעצבות אופנה של תל אביב.
<קריאה: השחקניות של הבימה כבר קיבלו.
<חן: אז הסטודיו הזה הוא שיתוף פעולה שלנו עם 'הופכות את היוצרות'.
<חן: יש פה נשים שלנו, בוגרות שלנו ונשים מהשטח שבאות.
<חן: המטרה היא ליצור איזה שהיא הכשרה מקצועית, לתת איזה שהיא דרך לצאת מהזנות ולקבל משהו מקצועי שאפשר לעבוד בו.
<חן: יש הרבה מאוד צורך בתופרות ומעצבות ויש לנו פה נשים שלא עבדו מעולם ואחרי השנה הזאת צמחו למקום שעכשיו הן עובדות בעבודה מסודרת, יש להן חלון תעסוקתי והן מישהי, הן רואות את עצמן כאיזה שהוא משהו אחר, שלא חייבות את הרחוב.
<חן: זה שיתוף פעולה מקסים.
<ביאטריס רוזן כץ: שיתוף פעולה זה אנחנו נותנות את המבנה, מביאות את כל החומרים - - -
יהודה גליק: מביאות את המבנה ואת הנשים.
<ביאטריס רוזן כץ: בדיוק, את הנשים ואת הליווי.
<חן: אנחנו עושות ליווי תעסוקתי וליווי של עובדות סוציאליות, הן מביאות את ה - - -
<ביאטריס רוזן כץ: הן מביאות את מדריכות התפירה ואת ה - - -
תמר זנדברג: נהדר, כל הכבוד.
תמר זנדברג: (סיכום הסיור)
תמר זנדברג: אני רוצה בשם הוועדה מאוד מאוד להודות לך ולצוות, לר', לא' ולחן ולכל הצוות ולנשים שפגשנו כאן.
תמר זנדברג: אני חושבת שזה באמת היה אחד הימים המרגשים שאני זוכרת בוועדה באופן כללי, על כל התחנות שהיינו פה ביום הזה.
תמר זנדברג: ראינו כמה עבודה שלפעמים נעשית אי שם במשרדים בירושלים, יש לה בסוף הדרך חיים של בן אדם, של אישה, שנוגע בכל כך הרבה מעגלים מסביב וזה גרם לנו באמת למוטיבציה גדולה יותר ממה שהייתה לנו קודם לדעת בשביל מה ובשביל מי אנחנו עובדים.
תמר זנדברג: אני אומרת את זה גם לקראת, אנחנו מתקרבים לדיוני תקציב שיהיו בכנסת וספציפית משרד הרווחה.
תמר זנדברג: אני רוצה לשוב ולהודות למשרד הרווחה ולך, שבי, ולכל הצוות, על האירוח ועל הארגון של היום הזה.
תמר זנדברג: זה ליבת העיסוק שלנו, אבל עדיין תמיד חשוב לבוא ולראות את הדברים.
תמר זנדברג: אמרתי את זה קודם, אבל אני אגיד את זה גם עכשיו כסיכום.
תמר זנדברג: משימה משמעותית מאוד שלקחנו על עצמנו בדיוני התקציב האלה זה לייסד, לא אגיד להוסיף, אלא לייסד תקציב משמעותי לנושא רצף ההתמכרות הנשי, הייעודי, כמשהו שבאמת הוא כרגע באיזה שהיא התקבצות מאוד חשובה, באיזה שהוא צומת, שהרבה דברים, גם הצורך כבר ברור לנו, התכניות תוכננו, יש לנו את המודלים הראשוניים, אותך ואת המסגרות האחרות שהן מעין סנוניות ראשונות כאלה שמראות לנו מה גודל הצורך העצום שבא מהנשים ועד כמה מענה יכול להיות משמעותי.
תמר זנדברג: לכן באמת תודה לכם, מאוד מאוד חשוב לנו היום הזה.
יהודה גליק: אני מצטרף לתודות ואת יכולה גם להתנצל בשם שנינו, אני ראיתי שנורא הבכנו אותן, חלק מהן שהיו שם - - -
<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו הודענו לפני שעליתם.
יהודה גליק: כן, הבטחתם להן ביטחון ופתאום הבאתם להן פה איזה חבורה שחודרת להם לפרטיות.
יהודה גליק: אני בכל אופן הייתי מאוד מאוד נבוך ותמסרי את התנצלותנו.
יהודה גליק: אני שוב חוזר על הדברים שמבחינתי, קודם כל ברמה האישית, אני מודה לאלוהים, אמנם ר' וא' היו באמת מקרי קצה, אבל הנשים שפגשנו היום יכולה להיות כל אחת מכל מקום, באמת להודות לה' שנחסך מאיתנו הגורל הזה והמחויבות שלנו היא לדאוג לאחרים.
יהודה גליק: אני אומר אלף פעמים, הדגש שלי הוא על נושא המניעה, כי אם היה מישהו שהיה שם את האצבע ברגע הנכון כל אחת מאלה שפה, היה אפשר לחסוך המון כאב, המון עוגמת נפש והמון תקציבים.
יהודה גליק: אז מה שרק אפשר לעסוק בנושא של המניעה, במיוחד בקבוצת הסיכון, פגשתי פה מישהי שהיא כבר דור שלישי, היא מדברת על הבן שלה ומישהו חייב להביא את המספריים ולחתוך את החוט הזה, כי זה לא גורל, זה לא חייב להימשך ככה.
יהודה גליק: להיכנס לתוך המקומות שיש סיכון, כי כואב הלב שנראה את הילדים ואת הנכדים ואת הנינים שלהם ממשיכים את אותה שרשרת.
יהודה גליק: וחוץ מזה, יישר כוח לכל מי שנמצא פה.
יהודה גליק: אנחנו בכנסת מדברים, דוחפים, ואתם בעבודה הסיזיפית היומיומית, כל המשרדים, כולל המשטרה, כולל כל אחת מהעמותות וכל אחד ממשרדי הממשלה.
יהודה גליק: יישר כוח, אתם בלי הזרקורים עושים את העבודה הזאת ביום יום, אולי לא תמיד מקבלים את הפרגון, אז קבלו מנת פרגון לתקופה ארוכה בשמנו ובשם כל הוועדה.
<אילנה טרוק: אני רוצה להגיד משפט לשניכם.
<אילנה טרוק: אמרתי קודם לתמר כשירדנו, אנחנו גדלנו עם חברי כנסת אחרים, עם כאלה שחיכינו להם עם כיבודים ועם דגלים מתנפנפים, ישבנו במזגנים ובמקום של מצגות ודגלים ובזה זה התחיל והסתיים.
<אילנה טרוק: צריך להגיד גם לכם תודה.
<אילנה טרוק: להגיד לכם תודה שאתם בוחרים לכתת רגליים, ללכת ממקום למקום.
<אילנה טרוק: במקום שבו אני נמצאת, אני בסך הכול שלושה-ארבעה חודשים בתפקיד הזה, אני למדתי דרככם את המערכת שלי גם, אבל מעבר לזה כולנו פה, כל פעם, אני בטוחה, כמו שאילנה אמרה, היא שומעת את ר' בפעם הרביעית או העשירית וכל פעם היא לומדת עוד משהו.