GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רונית שריג: אנחנו מוזמנים לוועדות החלטה בלשכות הרווחה, אנחנו מוזמנים לדיונים בנוגע למכורים שהם מוכרים לנו וכאלה שעדיין לא מוכרים לנו בכל הגופים השונים ולמעשה אנחנו פועלים יד ביד ורק זאת הסיבה שאנחנו בכלל מסוגלים להצליח ולשפר את איכות החיים של הנשים שמטופלות אצלנו.
<רונית שריג: אני רוצה לתת דוגמאות של כמה דברים שעשינו בשנה ובשנים האחרונות עם הגופים.
<רונית שריג: אז קודם כל הרשות למלחמה בסמים, בראשות דפנה, שמפעילה אצלנו במרכז הנוער קבוצת NA לנוער, שיחד איתה אנחנו מפעילים קורס למדריכי נוער עבור המטופלים הנגמלים שלנו שהולכים להיות לומדים והולכים להיות מדריכי נוער בעצמם.
<רונית שריג: אנחנו שותפים בוועדות שונות ובפורומים עירוניים בנושא של המאבק בסמים ואלכוהול בעיר ויש הרבה שיתופי פעולה איתם גם בתחום המניעה בחינוך, בבתי ספר ובחינוך הבלתי פורמלי.
<רונית שריג: יש את עמותת אלסם ששותפה איתנו במרכז הנוער הטיפולי, הם שותפים מלאים לכל העשייה שם והשם שלהם הולך לפניהם וזה עוזר לנו ופותח לנו דלתות.
<רונית שריג: שירות מבחן לנוער מקיים יחד איתנו קבוצה של כישורי חיים לבני נוער במרכז הנוער.
<רונית שריג: השירות לנערה, אנחנו קיימנו השנה קבוצה להורים של נערות אתיופיות בבית החם של השירות לנערה במטרה למנוע את ההידרדרות של הנערות האלה לסמים.
<רונית שריג: במית"ר, מרכז יום לנוער מנותק, אנחנו מקיימים כבר ארבע שנים קבוצה למצבי סיכון ומניעת שימוש בחומרים אצל בני נוער בסיכון.
<רונית שריג: דלת פתוחה מגיעה אלינו לעשות קבוצות בנושא של מיניות בריאה, גם למרכז יום, גם למרכז הנוער.
<רונית שריג: מרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית מקיים יחד איתנו כבר כמה שנים קבוצה לנשים שמתמקדת בהשפעות הפגיעה המינית וההתמודדות איתה.
<רונית שריג: מוקד תעסוקה עובדים איתנו בשיתוף פעולה מאוד חזק בפרויקט התעסוקה שלנו ונותנים גם הדרכה לרכזת שלנו.
<קריאה: יש שירותים - - - של משרד הרווחה.
<רונית שריג: כן.
<רונית שריג: השנה קיימנו, כמו שמירב ציינה, עם מרכז הורים ילדים, את הקבוצה של האבות והילדים ואנחנו מקווים להרחיב את זה גם לקבוצה של אמהות וילדים.
<רונית שריג: המחלקה לעבודה קהילתית עזרה לנו לעשות גינה קהילתית יפהפייה במרכז הנוער, שהמטופלים תכננו ומטפלים בה.
<רונית שריג: תחנה לטיפול משפחתי שותפה איתנו בקבוצה לבני משפחה של מכורים ונותנת לנו את ההדרכה.
<רונית שריג: התחנה למניעת אלימות במשפחה מקיימת אצלנו סדנאות גם ביום נשים, סדנאות להתמודדות עם יחסים אלימים וגם לקבוצה לדוברי רוסית.
<רונית שריג: האפשרות לתת את המענה הטיפולי המגוון הזה, שמגייס את כל המשאבים בקהילה, היא אחד היתרונות הגדולים שיש לנו בתור יחידה שעובדת כאן בחיפה.
<רונית שריג: את זה יש לכם גם באוגדנים שלכם, זה מסכם את כל מה שחסר לנו כאן בטיפול.
<רונית שריג: במהלך הדברים כולם הזכירו, אני חושבת, את הכול.
תמר זנדברג: בדיוק בהקשר הזה אני רוצה להוסיף את הסיכום.
תמר זנדברג: קודם כל אני רוצה מאוד מאוד רוצה להודות לכם, גם משרד הרווחה ככלל, המטה, ספציפית כאן המחוז וספציפית היחידה כאן, שאירחתם אותנו בצורה כל כך יפה ומושקעת.
תמר זנדברג: הסיור הזה מתקיים על רקע כמה דברים.
תמר זנדברג: פעם אחת, אני חייבת להגיד, על רקע הדגש שהוועדה שמה על היחס באופן כללי לנשים מכורות.
תמר זנדברג: אני חושבת שבאחד הדיונים הכי דרמטיים והכי מרגשים ושהכי השאירו חותם, לפני למעלה משנה וחצי, והיו לנו דיונים סוערים מכל מיני סוגים, אבל זה אחד הדיונים שמאוד שם אותנו אל מול שבר עם ההבנה שיש לנו כאן אוכלוסייה עם נשים שלא באשמתן נקלעו לגורל אכזר ואין מענה לטרגדיה הזאת.
תמר זנדברג: טרגדיה אישית, משפחתית, קהילתית שהפער הדרמטי בין הצורך שקיים אי שם, שהוא שקוף ברובו, לבין היעדר המענה שניתן, על ידי כל המוסדות, ואני גם יכולה להגיד מסקירה שהוצגה לנו בוועדה, מדובר בשקיפות בינלאומית, שקיפות במובן שהן שקופות, לא במובן של משהו טוב, באמת העולם, רפואת ההתמכרות, הספרות וגורמי הטיפול מתקשים להכיר ולהבין את ההתמכרות הנשית על הטראומות שלה, על המורכבות שלה, על ההיסטוריה שלה ולכן גם מאוד מאוד התקשו במשך הרבה מאוד זמן לפתח את המענה.
תמר זנדברג: אנחנו התרשמנו מאוד מכלל גורמי הטיפול, ובמיוחד משרד הרווחה, שההכרה הזו מחלחלת כבר ברמת ההבנה וההכרה בצורך ועכשיו התפקיד שלנו זה למנף אותה לעבר מתן מענה.
תמר זנדברג: אני יכולה לספר לכם שהשבוע שבי ואני נפגשנו עם שר הרווחה בלשכה שלו בירושלים.
תמר זנדברג: אנחנו נמצאים ברגע של הזדמנות שהתקציב קרוב, לשנתיים, זה תקציב מאוד חשוב, הוא נכתב בימים אלה.
תמר זנדברג: העלינו בפניו את הצורך קודם כל להגדיל את המימון בכלל לשירות להתמכרויות וספציפית להקדיש את התוספת, או חלק גדול ממנה, התוספת שתהיה, אם תהיה בעזרת ה', לתחום פיתוח המסגרות האלה לנשים, כאשר בדיוק התכנית - - -
<קריאה: מה שעובר כחוט השני.
תמר זנדברג: בדיוק, כל מה שכתוב כאן זה בדיוק הצרכים שזוהו והמענים שמפותחים.
תמר זנדברג: כמובן מדובר על תקציב, אבל התביעה שלנו והזעקה שלנו אומרת שבגלל הפער הגדול את התוספת שתהיה צריך להשקיע בצורה לא פרופורציונאלית, הפוכה, בצורה של אפליה מתקנת, על מנת לפתח את אותם מענים לנשים ונערות, שזה דבר שהוא מאוד מאוד מאוד חסר.
תמר זנדברג: אני חושבת שהביקור שלנו כאן
תמר זנדברג: מדגיש לפנינו שוב גם את הצורך, גם את ההבנה שלכם, כגורמי טיפול, כגורמים בשטח, כגורמי מקצוע וגם מהחוויה האישית, שלכן בעיקר, עד כמה זה באמת עניין של חיים ומוות.
תמר זנדברג: גם בקהילה הקודמת שהיינו עכשיו, 'דרך אריאלה', פגשנו חלק מהמכורות שסיפרו לנו את הסיפור שלהן והבנו שלגעת באישה כזאת זה לגעת בילדים, בעתיד של ילדים, שכאן מההצגה שלך ראינו שזה יכול לקטוע רצף בין דורי שיכול להתפתח.
תמר זנדברג: זו נגיעה במשפחה שהיא מלאה בבושה, מלאה בניכור, זו נגיעה בעולם שאפשר יחסית בקלות להעלות אותן על דרך המלך, כי זה לא עולם עברייני וזה עולם של עבודה ושל החזרה לאותו תפקוד של חלק מהחברה ובפוטנציאל מאוד מאוד גבוה יש הרבה מה להפסיד בגלל אותם ילדים.
תמר זנדברג: באמת הכול מונח, הכול כבר שם, אנחנו רואים את התפקיד שלנו לקחת את הכדורים האלה ולשים אותם ברשת אחת ולדוג אותה ולהציף אותה כלפי מעלה כשבסופו של דבר אתם תהיו אלה שתעשו את העבודה המסורה בשטח.
תמר זנדברג: ולכן מאיתנו תודה, הצלחה וברכה ובאמת כל הכבוד.
<אילנה בן ליש: אני מבקשת להעיר משהו.
<אילנה בן ליש: אני יודעת, אני מקבלת רושם שהשר או המנכ"ל יש נטייה לקרוא לכל התפקוד הזה זנות.
<אילנה בן ליש: זה לא זנות, לא כל הנערות בזנות, לא כל הנשים בזנות, ואני מתנגדת לתיוג במובן הזה.
<אילנה בן ליש: יכול להיות שאיזה שהיא עמותה שמטפלת בזנות הייתה יותר מקורבת והצליחה לגייס את השר לתקציבים.
<אילנה בן ליש: אני מבקשת ממש לעשות סדר בעניין הזה.
<אילנה בן ליש: אני לא חושבת שהזנות בחיפה היא בעיה מספר אחת, בעיה חברתית.
<אילנה בן ליש: זה לא שאין, בפעם שעברה שמעתי שנאמר שאין זנות בחיפה.
<אילנה בן ליש: לא, אני לא אומרת את זה, אבל זו לא בעיה חברתית מספר אחת.
<אילנה בן ליש: מה שקורה פה זה בעיה חברתית אמיתית שאנחנו יכולים לשים עליה את האצבע, שאנחנו יודעים לאתר אותן אחת אחת, ולא לחפש עכשיו נשים בזנות בצומת המוביל.
<אהרון שבי: האופן שבו הוגשו החומרים הוא בכיוון הזה.
תמר זנדברג: כן, אנחנו מקדישים את עצמנו להתמכרות, לטיפול בהתמכרות, ספציפית ההתמכרות הנשים על מאפייניה והמענים שצריכים.
תמר זנדברג: (ב'אופק נשי')
<ביאטריס רוזן כץ: ברוכים וברוכות הבאות ל'אופק נשי'.
<ביאטריס רוזן כץ: לא נעשה סבב לשם שינוי, בדרך כלל אנחנו מתחילות כל דבר בסבב.
יהודה גליק: אם נעשה סבב היכרות על כל פעם אנחנו נבלה פה בסדנאות היכרות.
<ביאטריס רוזן כץ: הייתי אומרת לכם, בוא נתחיל בסבב וכל אחד יגיד מה הוא מכיר בנושא של זנות.
<ביאטריס רוזן כץ: בואו נדלג על השלב הזה.
<ביאטריס רוזן כץ: אתם נמצאים ונמצאות כרגע ב'אופק נשי'.
<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו חלק מתכנית לאומית לסיוע לנשים הלכודות במעגל הזנות.
<ביאטריס רוזן כץ: אולי זה לא יפתיע אתכם שאתם כרגע נמצאים בחיפה, בצפון, ולא בתל אביב, שבדרך כלל רוב הסיורים, זה לא יפה, אבל אני חייבת להגיד את זה, רוב הסיורים מתקיימים באזור המרכז.
<ביאטריס רוזן כץ: אני נורא שמחה שהוועדה מגיעה היום לכאן לצפון.
<קריאה: ביאטריס, בכל זאת תציגי את עצמך ואת שני התפקידים שלך.
<ביאטריס רוזן כץ: אני ביאטריס רוזן כץ, עובדת סוציאלית בעיריית חיפה 31 שנים ויועצת ראש העיר לשוויון מגדרי ומנהלת את התכנית לסיוע לנשים הלכודות במעגל הזנות שנפתחה כאן בשנת 2008 במסגרת התכנית הבין משרדית.
<ביאטריס רוזן כץ: נמצאות איתנו כאן א', מדריכה מדירת החירום, אנחנו נסייר בדירת החירום, ור', אם בית בהוסטל שלנו.
<ביאטריס רוזן כץ: חשוב לי לציין שבגדול אני חושבת שכולם מכירים את הנושא של התכניות הלאומיות לסיוע לנשים הלכודות במעגל הזנות.
<ביאטריס רוזן כץ: אולי בכמה מילים אני רק אגיד שבשנת 90', העלייה הגדולה מברית המועצות, התחיל תהליך של סחר בנשים במדינת ישראל ובגלל לחץ שהופעל עלינו ממשרד החוץ האמריקאי החליטו במדינת ישראל להקים מערך סיוע לנשים שנסחרו בישראל.
<חגי ברוש: דרך אגב, ישנה תת ועדה בכנסת, של חברת הכנסת עליזה לביא.
תמר זנדברג: רק לציין, לפרוטוקול, שאת הנושא יזמה פעם ראשונה חברת הכנסת זהבה גלאון.
תמר זנדברג: היא באמת פרצה דרך בתחום הזה וגם קיבלה על זה פרסים בינלאומיים.
תמר זנדברג: אז באמת הקרדיט שלה בנושא הזה הוא אדיר וראוי לציון.
<ביאטריס רוזן כץ: מה שקרה זה שאחרי שהקימו שירותים לנשים שנסחרו והיו נשים לא ישראליות קמה עובדת סוציאלית מהרשות לשיקום האסיר, גב' ענת בנאור, ופנתה למשרד הרווחה ולמשרד ראש הממשלה ואמרה 'איך יכול להיות שבמדינת ישראל מקימים מערך סיוע לנשים שנסחרות, אבל לנשים הישראליות בזנות אין שום סיוע'.
<ביאטריס רוזן כץ: על סמך זה אישר אולמרט תקציב, פעם ראשונה בהיסטוריה של ישראל, להקמת מערך של שירותים לנשים בזנות ובמסגרת המערך הזה קיימים סלעית בתל אביב ו'אופק נשי' בחיפה ובבאר שבע כרגע מתחילים לפתח שירותים.
<ביאטריס רוזן כץ: זה מה שיש בישראל כיום.
<ביאטריס רוזן כץ: מה כולל המערך?
<ביאטריס רוזן כץ: זה מערך מודולרי.
<ביאטריס רוזן כץ: דרך אגב, אני רוצה לציין את זה, כי זה לא ברור מאליו שעיר כמו חיפה תפתח את הדלתות ותגיד 'בוא נקים כזה מערך בחיפה'.
<ביאטריס רוזן כץ: בתל אביב זה מאוד ברור, בתל אביב יש את התחנה המרכזית, בחיפה אין לנו תחנה מרכזית, אין לנו כמעט זנות רחוב.
<ביאטריס רוזן כץ: אפשר לספור על אצבעות הידיים נשים שהן בזנות רחוב.
<ביאטריס רוזן כץ: רוב הזנות בחיפה, אנחנו נמצא אותה באזור של הצ'ק פוסט לכיוון עכו, על הציר המרכזי, ובכל זאת ראש העיר הסכים להקים פה מערך של שירותים, שרוב המטופלות פה הן לא חיפאיות.
<ביאטריס רוזן כץ: במסגרת המערך של השירותים שיש בחיפה מפעיל משרד הבריאות מרפאה ניידת, כמו מרפאת לוינסקי, מרפאה שעוסקת בעיקר באיתור של נשים בזנות, מגיעה לכל הזירות שיש בהן נשים בזנות ומגישה להן שירותי בריאות ורווחה.
<ביאטריס רוזן כץ: שם נוצר המגע הראשוני.
<ביאטריס רוזן כץ: אישה בזנות, דרך אגב, לא תגיע אלינו כי רע לה והיא רוצה לקבל טיפול.
<ביאטריס רוזן כץ: צריך לגייס, ליצור מערכת של אמון, כי האישה הזאת כשהיא פוגשת ביום יום שלה 20 ו-30 גברים, שהם לא גברים שבאים ממקום אחר, זה אחים שלנו, ילדים שלנו, בעלים שלנו, החברים לעבודה שלנו, וזה מה שהיא פוגשת, אלה הפנים שהיא פוגשת בחברה, איך היא כיום תאמין שיש גם אותה חברה שרוצה לעזור לה.
<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו חייבות לבנות מערכת של אמון.
<ביאטריס רוזן כץ: האמון מתחיל הרבה פעמים דווקא בסיורים בשטח, האמון מתחיל בקשר דרך המרפאה הניידת.
<ביאטריס רוזן כץ: עובדת שלנו, של 'אופק נשי', מצטרפת לסיורים של המרפאה הניידת כדי ליצור את הקשר הראשוני הזה.
<ביאטריס רוזן כץ: במרפאה הניידת אנחנו נקבל שירותי בריאות חינם ואנונימי, כולל חיסונים, גם אם זה חיסונים של פאפ.
<ביאטריס רוזן כץ: זה מערך שמשרד הבריאות מפעיל בחיפה יוצא מן הכלל ללא עלות וגם ללא צורך להזדהות.
<ביאטריס רוזן כץ: לאחר שאנחנו מזהות או יוצרות קשר עם אותה אישה יש לנו פה את מערכת השירותים שלנו.
<ביאטריס רוזן כץ: חשוב לציין עוד מערך שנקרא ערים בלילה, שזה לאיתור וסיוע לנערות וצעירות בזנות, שמפעיל השירות של שבי.
<ביאטריס רוזן כץ: מפעיל על"ם והמימון של - - -
<חגי ברוש: יש שירות עם שם דומה לארגון נכי צה"ל, של הלומי קרב, שהם ערים בלילה.
<ביאטריס רוזן כץ: 100% מימון של משרד הרווחה, אבל מופעל על ידי על"ם.
<ביאטריס רוזן כץ: ויש לנו את המערך פה ב'אופק נשי'.
<ביאטריס רוזן כץ: ב'אופק נשי' אנחנו מתחילות בדירת החירום.
<ביאטריס רוזן כץ: דירת החירום פתוחה 24/7.
<ביאטריס רוזן כץ: אתם אולי מכירים את העזרה בסלעית, אצלנו זה שונה לגמרי כי האוכלוסייה בצפון היא לא האוכלוסייה במרכז.
<ביאטריס רוזן כץ: אצלנו אתם תפגשו הרבה נשים שמגיעות דווקא מהדרום, שבורחות מהדרום, נשים מהמגזר הערבי שבורחות מהדרום ויגיעו אלינו לחיפה.
<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו נפגוש פחות נשים שהן גמורות מסמים ויותר נשים, בשלבים אפילו קצת יותר מוקדמים של הזנות.
<ביאטריס רוזן כץ: פה הדלת פתוחה אצלנו 24/7, נשים מקבלות מיטה בטוחה, שירותי כביסה, אוכל, מקלחת חמה ואוזן קשבת.
<ביאטריס רוזן כץ: ללא תנאי.
<ביאטריס רוזן כץ: היא לא חייבת להתחיל תהליך של שיקום.
<ביאטריס רוזן כץ: וזה גם השאלות, 'רגע, אם את לא דורשת לשקם אותה, אז את עושה מין הוסטל כרוני?
<ביאטריס רוזן כץ: למה שהיא תעזוב, למה שהיא תשנה?
<ביאטריס רוזן כץ: ' והתשובה היא מאוד ברורה, כי רע להן.
<ביאטריס רוזן כץ: מה שאנחנו רואות, חשוב לי גם לשתף, כי זה השוני שלנו, היום אנחנו הולכות לראות בדירת החירום הרבה יותר נשים ערביות מיהודיות.
<ביאטריס רוזן כץ: אני חושבת שזה נושא שחשוב פעם לקיים איזה שהוא דיון - - -
<אילנה טרוק: כמה מיטות יש בדירת החירום?
<ביאטריס רוזן כץ: בדירת החירום יש לנו 12 מיטות מאושרות על ידי משרד הרווחה.
<ביאטריס רוזן כץ: למעשה, נאג'י לא כל כך שומע מה שאני אומרת, כי נאג'י הוא מפקח שלנו, אנחנו לא נסגור את הדלת ולא נשאיר אישה בחוץ.
<ביאטריס רוזן כץ: זו המדיניות שלנו, כי את האמון אתה בונה, האמון שלהם נבחן ביום יום ביום יום.
<ביאטריס רוזן כץ: אם אני אגיד לאישה 'את נשארת בחוץ', זה ישליך על הקשר שלי עם כל הנשים במקום.
<ביאטריס רוזן כץ: אני אגיד לכם יותר חמור.
<ביאטריס רוזן כץ: אתם יודעים מה אנחנו עושות פה?
<ביאטריס רוזן כץ: גם חתולים אנחנו לא נפקיר.
<ביאטריס רוזן כץ: היום תמיד מתחיל פה במשבר, מצאו איזה שהוא חתול קטן שנדרס ברחוב ואיכשהו הוא זחל אלינו ואין מצב שאנחנו נוציא אותו החוצה.
<ביאטריס רוזן כץ: זה אומר שצריך לקחת אותו לווטרינר העירוני ולבקש שייתנו לו טיפול.
<ביאטריס רוזן כץ: ביום יום אני נלחמת.
<ביאטריס רוזן כץ: ההזדהות שלהן עם חתול הרחוב הרבה יותר גדולה מההזדהות שאני אבנה בשיחה.
<ביאטריס רוזן כץ: האמון נבנה ביום יום, שאני אקבל אותה בכל תנאי, שאני אלווה אותה, שכשהיא נאנסת ואני יודעת שהיא הולכת למקום מסוכן אני אקבל אותה ואני אסייע לה.
<ביאטריס רוזן כץ: כשהיא אומרת 'אין לי כרגע כסף', יש לנו קופה.
<ביאטריס רוזן כץ: שוב אני רוצה להגיד, זה עיריית חיפה ומשרד הרווחה.
<ביאטריס רוזן כץ: זה לא שלנו.
<חגי ברוש: משרד הבריאות לא מעורב פה?
<ביאטריס רוזן כץ: נקודה מאוד חשובה.
<ביאטריס רוזן כץ: משרד הבריאות, אם מישהו חושב שמערך כזה אפשר להפעיל לבד, או רק הצוות, או רק הצוות בעיריית חיפה ומשרד הרווחה, טועה, הוא חייב תיאום מלא ושוטף עם כל המסגרות.
<ביאטריס רוזן כץ: זה מתחיל במשרד הבריאות, אני קודם הצגתי שמשרד הבריאות זה המרפאה הניידת, הוא מפעיל את יחידת האיתור, אנחנו מצטרפים לצוות של משרד הבריאות.
<ביאטריס רוזן כץ: זה לא ברור שעובדת סוציאלית של העירייה נוסעת באמבולנס אבל זאת המציאות, הם לוקחים אותנו כמדיניות שחשוב לבנות את הקשר בשטח.
<ביאטריס רוזן כץ: המרפאה הניידת מגיעה לכאן, לדירת החירום שלנו, וכשמגיעה לפה אישה ואני רואה שהיא צריכה לסיוע, כל הנשים בדירת החירום שלנו ובהוסטל מקבלות טיפול דרך המרפאה הניידת, אבל יותר מזה, יש לנו פה קופת חולים כללית.
<ביאטריס רוזן כץ: מרפאה.
<ביאטריס רוזן כץ: המנהל של המרפאה הזאת בא לפה, לתת לנו סיוע כשצריך, כשיש אישה שאנחנו לא יודעות איך לטפל בזה.
<ביאטריס רוזן כץ: העירייה, עיריית חיפה, יש לי פה בעיה ואני - - -
<חגי ברוש: הוא מגיע בלי קשר לביטוח הרפואי שלה?
<חגי ברוש: בלי קשר אם היא בקופת חולים אחרת?
<ביאטריס רוזן כץ: הוא לא שואל.
<ביאטריס רוזן כץ: נמצאת פה דפנה גיגי, מהרשות הלאומית, מנהלת הרשות הלאומית בחיפה, ואני רוצה להגיד לכם ששיתוף הפעולה עם דפנה בנושא של הסברה, בנושא של להגיע לכאן ולתת הסברה למטופלות שלנו, עשינו פה קורס ביחד, שהדרכנו צוותים לטיפול בנוער בסמים ובזנות.
<ביאטריס רוזן כץ: אלה לא דברים שהם ברורים מאליהם.
<ביאטריס רוזן כץ: אני יודעת שכל טלפון שאני יכולה להרים זה מה שיוצר את רשת הביטחון.
<ביאטריס רוזן כץ: יש פה נציגים של המשטרה, בשבוע הבא אני הולכת להכיר את מפקד תחנת חיפה החדש.
<ביאטריס רוזן כץ: יש לנו פורום משותף של משטרת ישראל, אגף הפיקוח של העירייה ומשרד הבריאות ועמותת אישה לאישה ו'אופק נשי' ואנחנו דנים ביחד על איך אנחנו מתמודדים עם המכונים ומועדוני החשפנות באזור.
<ביאטריס רוזן כץ: זה לא ברור שאנחנו מתכננים ביחד, עם התובע המשטרתי, איך אנחנו יכולים להתמודד.
<ביאטריס רוזן כץ: אם מישהו נוסע בצפון, מועדון הגירלס המזעזע, עם שלט הענק, הוא לא קיים יותר.
<ביאטריס רוזן כץ: אין מועדוני חשפנות באזור.
תמר זנדברג: ביאטריס, סליחה שאני עוצרת אותך, אני רוצה למקד אותך, רק להציג לכן אותנו.
תמר זנדברג: אנחנו הוועדה למלחמה בסמים ואלכוהול של הכנסת, נמצא איתנו חבר הכנסת יהודה גליק שהוא חבר הוועדה ואני חברת הכנסת תמר זנדברג, אני יושבת ראש הוועדה, יש כאן משרדי ממשלה, שהם חברים קבועים בוועדה, כמובן הרשות למלחמה בסמים וכאן משרד הרווחה מארח אותנו כאן בחיפה היום.
תמר זנדברג: זאת התחנה השלישית שלנו בסיור והסיור שלנו הוא בפוקוס של נשים ברצף ההתמכרות.
תמר זנדברג: כלומר הפריזמה שלנו, אנחנו בעצם פותחים את חור הארנבת הזה דרך הנושא של ההתמכרות, במיוחד של סמים, אבל התמכרות באופן כללי.
תמר זנדברג: אחד הדברים שאנחנו עמדנו עליהם, עוד בדיונים שקיימנו בוועדה בכנסת בירושלים, זה היה שלהתמכרות הנשית יש מאפיינים והיא קצת שונה מההתמכרות הגברית שמשום מה עד היום נחשבה להתמכרות כביכול הרגילה, הנורמטיבית, דרך המלך, ודרך המלך איזה משהו צדדי.
תמר זנדברג: הפוקוס שלנו היום זה ההתמכרות הנשים בשאיפה להעלות אותה במקום שהוא דרך המיינסטרים, בהתמכרות ובטיפול בהתמכרות באופן כללי.
תמר זנדברג: ראינו עד עכשיו שתי מסגרות, גם קהילה וגם את היחידה של משרד הרווחה והיינו רוצים לשמוע מכם, שכמובן הדברים לא מנותקים אז חשוב לנו לשמוע על המרכז עצמו וגם חבר הכנסת יהודה גליק הוא חבר בוועדת המשנה לסחר בנשים, ואני הייתי חברת מועצה בעיריית תל אביב, הייתי יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, סלעית, כל הנושא של זנות ומעגל הזנות מוכר לנו עוד, כמו שאמרתי לכם, מהמורשת של ז' גלאון וכו'.
תמר זנדברג: כן הייתי רוצה שתמקדו אותנו מבחינת האופי של הנשים שאתן פוגשות, הקשר של הזנות שזה עיקר העיסוק שלכם, להתמכרות, לשימוש בחומרים, לשימוש לרעה ומה בטיפול של הרווחה שאתן רואות שיש צורך בשטח, בנשים שאתן מטפלות בהן, שיכול להוות פריצת דרך ובעצם מאיזה חוט לתפוס את הפקעת הזאת, כמו שאתן רואות בזה.
<ביאטריס רוזן כץ: כמה זמן יש לנו?
תמר זנדברג: יש לנו 35 דקות.
תמר זנדברג: קחי בחשבון שאנחנו באים מהזווית של ההתמכרות ושל מה המאפיינים הייחודיים של הנשים שאתן רואות אותם.
<ביאטריס רוזן כץ: אני רק אגיד בכמה דקות שמה שאנחנו מנסות בחיפה זה לגרום לאיזה שהוא רצף בין השירותים, כך שיהיו כמה שפחות חורים ברשת וכשאישה אומרת 'אני זקוקה לעזרה' היא תקבל אותה, בין אם זה עזרה כדי לא למות והיא תקבל אותה בדירת החירום, בלי שום תנאי ובלי שיקום, ובין אם זה אישה שתיכנס למערך של שיקום.
<ביאטריס רוזן כץ: זה קודם כל חשוב לי לציין.
<ביאטריס רוזן כץ: הייחודיות, מה שאנחנו פוגשות, התנאי לקבל פה אישה זה שהיא בזנות.
<ביאטריס רוזן כץ: תגיד לך ר' עוד דקה שאין אישה בסמים שהיא לא בסוג של זנות.
<ביאטריס רוזן כץ: או שהיא תיצמד לאיזה שהוא ספק של סמים ואז היא תרצה אותו והוא כאילו יהיה הלקוח היחידי שלה, אבל זו תהיה מערכת היחסים או שהיא תצא לזנות במכונים או ברחוב.
<ביאטריס רוזן כץ: כי אנחנו פחות עברייניות, נשים פחות עברייניות.
<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו יודעות את זה, יש לנו הרבה פחות נשים ש - - -
תמר זנדברג: האמירה שלך זה אין אישה בסמים או בהתמכרות שהיא לא בזנות וגם הפוך, איך אישה בזנות שהיא - - -
<ביאטריס רוזן כץ: ההיפך, בוא נסייג, כי אנחנו פוגשות ברחוב, לא נרחיב על הנושא של זנות, אבל בעיקרון בנשים בזנות אנחנו פוגשות שלושה מאפיינים לרוב הנשים שמגיעות לכאן.
<ביאטריס רוזן כץ: פגיעות מיניות בילדות, על כל המשתמע מזה, אנחנו מדברות ואנחנו נמצא אותן גם בנשים שמכורות לסמים.
<ביאטריס רוזן כץ: מה שקורה לאותה ילדה, ואני אגיד במילה, ילדה שנפגעת מינית בילדות היא לומדת טכניקות של דיסוציאציה בין גוף לנפש, היא לומדת שמותר להשתמש בגוף שלה כדי לספק צרכים של מישהו אחר, יש פגיעה קשה בדימוי העצמי שלה, האסון קורה כשיש את המרכיב השני, זה שהמשפחה שלה גם לא מתפקדת.
<ביאטריס רוזן כץ: היא לא מתפקדת, זה לא שהיא ענייה משכונת מצוקה, לא מתפקדת יכולה להיות גם משפחה עשירה מקיסריה עם שני הורים קרייריסטים שהילדה לא נראית לעין, או ילדה דחויה.
<ביאטריס רוזן כץ: הרבה פעמים הבן אדם שפוגע הוא גם הבן אדם שיגיד לה את המילה הטובה, הוא גם יגיד לה 'חיכיתי כל השבוע לראות אותך כי אני ממש אוהב אותך', הוא גם יביא לה מתנה ובנפש שלה היא לומדת שהדבר היחידי שיש לה שמישהו רוצה זה המיניות שלה.
<ביאטריס רוזן כץ: היא תגדל להיות ילדה במצב של סיכון מאוד גבוה.
<ביאטריס רוזן כץ: אם היא תפגוש בדרך את אותו בן אדם שיוריד אותה לזנות היא תגיע לזנות.
<ביאטריס רוזן כץ: לכן כשאנחנו מדברים על נשים בזנות אנחנו מדברים על נשים שיש להם דיסוציאציה ואם הדיסוציאציה לא מספיק חזקה היא תשתמש בסמים כדי לשרוד את הזנות.
<ביאטריס רוזן כץ: כי אי אפשר לעשות 30 קליינטים ולהיות מחוברת לעצמי.
<ביאטריס רוזן כץ: אי אפשר.
<ביאטריס רוזן כץ: אז אני אתנתק, אולי לבד, כי ככה היו החיים שלי, שהייתי צריכה ללמוד להתנתק בגלל הסבל שסבלתי, או שאני אתנתק באמצעות סמים ואלכוהול.
תמר זנדברג: לכמה מהנשים שמגיעות אליכם לזנות אין מציאות של התמכרויות?
<ביאטריס רוזן כץ: אני חושבת שנאג'י יכול להגיד, עשינו ספירה לפני כמה שבועות.
<ביאטריס רוזן כץ: יש הרבה פיקוח עלינו, משרד הבריאות עושה פיקוח, משרד הרווחה עושה פיקוח, העירייה עושה פיקוח - - -
<קריאה: את אומרת את זה כי זה טוב.
<קריאה: יש ריבוי גורמים.
<ביאטריס רוזן כץ: וזה בסדר גמור, אבל עשינו ספירה והרוב המוחלט של הנשים שמגיעות לכאן הן נשים שגם משתמשות בסמים.
<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו פוגשות ברחוב גם הרבה שימוש, שתגידי הן מכורות, לא מכורות, ביום יום במכון את תמיד תראי את הבקבוק של השתייה החריפה והיא תשתה כל הערב.
<ביאטריס רוזן כץ: יכול להיות שבבוקר היא לא תשתה, אבל במהלך המשמרת שלה היא חייבת.
<קריאה: לכן גם קיבלתם רישוי בגלל שזו מסגרת שנחשבת גם מסגרת לטיפול ב - - -
<ביאטריס רוזן כץ: המסגרת הזו, מבחינת המשרד, אנחנו שייכים גם לרשות להתמכרויות וגם לרווחת המשפחה.
<ביאטריס רוזן כץ: נמצאת פה, ואני, מה שאני אסביר, מכיוון המטופלות.
<ביאטריס רוזן כץ: כשאני באה למטופלת ואני אומרת 'אני מבינה אותך' היא מסתכלת עליי ואומרת 'את לא מבינה כלום וגם אם את חולמת את לא תגיעי להבין מה שעובר עליי', ואנחנו עובדות עם מנטוריות.
<ביאטריס רוזן כץ: אני כן רוצה לתת זמן למנטוריות, כי השאלות והתשובות הכי נכונות יש להן.
תמר זנדברג: יש כאן פרוטוקול, הישיבה מוקלטת.
תמר זנדברג: אם מישהי רוצה אפשר שהדברים לא יירשמו בכלל בפרוטוקול ואפשר שהם יירשמו ללא שם, זה לבחירתכם.
<ביאטריס רוזן כץ: יש לנו בערך לכל אחת מכן עשר דקות וביקשתי מא' במיוחד שתגיע, היא הגיעה במיוחד, היא כרגע לא במשמרת, גם לא' יש בקשה מיוחדת מחברי הכנסת.
<ר': אני ר', אני נקייה מסמים וזנות 15 שנה.
<ר': אתם יודעים שזנות וסמים זה ביחד, אין כזה דבר בעולם, מהחיים שלי, אני אספר עליי, על עצמי, מהחיים שאני באה אני לא יכולה לעמוד בכביש ולא להשתמש בסמים.
<ר': אני לא יכולה לתת את הגוף שלי כל דקה וכל שנייה, זה בלתי אפשרי.
<ר': אני השתמשתי 17 שנה בסמים, נולדתי למשפחה עם אבא אלכוהוליסט, כל החיים - - - חיים קשים.
<ר': אני אספר על פה, חשוב שתדעו על פה.
<ר': אני, תודה לאלוהים, ככה.
<ר': פעם היו מדברים רק על סמים וזה בסדר לדבר, כשאני התנקיתי טיפלו רק בסמים, לא ידעו איך לטפל בי.
<ר': באתי עם פגיעות מיניות, עם זנות מאוד קשה, לא ידעו איך להכיל אותי.
<ביאטריס רוזן כץ: מאיזה גיל הזנות?
<ר': בגיל 15 וחודש ילדתי את הבן שלי, בגיל 15 וחודשיים עמדתי כבר ב - - -
<ר': - - - והחיים התגלגלו והתגלגלו והצורך בסמים כל הזמן גובר וגובר וגובר וגובר, כי אישה שעובדת בזנות - - - כאילו אני היום, גם כשהייתי שמה ושהן חושבות שאני מתה ואני באה אליהן הן בודקות אותי, כאילו 'מה, את לא משתמשת בסמים?
<ר': את לא עובדת בזנות?', כי זנות היא מחלה וסמים זה אותה מחלה.
<ר': זה הולך ביחד.
תמר זנדברג: באיזה סמים השתמשת?
<ר': כל הסמים.
<ר': אני הזרקתי, קוקאין, כל סם שמרדים.
<ר': אני לא אהבתי את ה - - - אני אהבתי להירדם, לא להרגיש כלום.
<ר': נכון שהיום אין לנו בחיפה במקסים, אז בזמנו לפני 15 שנה ניקו אותנו, את כולם, והעבירו אותנו למקום אחר.
<ר': כשאני התנקיתי הייתי נרקומנית גמורה.
<ר': גמורה גמורה גמורה, הייתי צורכת הרבה סמים, לא היה לי כוח לחיות, ביקשתי למות.
<ר': ואלוהים אהב אותי והלכתי לגמילה.
<ביאטריס רוזן כץ: וחשוב לציין, היא הלכה לגמילה ביחידה העירונית בטירת הכרמל.
<ר': כן, בטירת הכרמל, ואלוהים אהב אותי והייתה לי מטפלת שהייתה אישה וקיבלה אותי איך שאני והבינה את המחלה.
<אילנה טרוק: ר', הם איתרו אותך או שאת הלכת אליהם?
<ר': אני עברתי ברחוב יום אחד, המשפחה שלי, כולם מכירים אותה ברווחה, ניגשה אליי אישה, אמרה לי 'ילדה, את רוצה ללכת לגמילה?
<ר': אני כל יום מסתכלת עלייך שאת יוצאת רק בלילה'.
<ר': כבר הייתי עייפה, הבן שלי גדל ואמרתי לה כן.
<ר': רציתי ללכת ממנה, כי הייתי בדרך לסוחר, היא לא עניינה אותי כל כך.
<ר': והאישה הזו לא עזבה אותי, לקחה אותי לרווחה ולא עזבה אותי.
<נאג'י מטאנס: היא הייתה אישה רגילה או בעלת תפקיד מסוים?
<ר': רגילה.
<ביאטריס רוזן כץ: שבעלה היה פה - - -
<נאג'י מטאנס: לא, אנחנו מנסים ללמוד - - -
<ר': כן, היא הייתה אישה מוכה והיא נלחמה על החיים שלה וזהו.
<ר': ותודה לאל, עשיתי הרבה שנים טיפול.
<ר': פחדתי פחד מוות לצאת לרחוב, לא ידעתי אם אני מסוגלת בכלל לדבר.
<ר': אני התנקיתי והראש שלי היה למעלה, לא הייתי מסוגלת להגיד מילה אחת.
<ר': לאט לאט, יום אחרי יום, ולא טיפלו בזנות.
<ר': אישה, אין מציאות כזו שאישה יכולה - - - מה שאני מנסה להעביר לכם, שסמים זה עם זנות.
<ר': אין דבר כזה בעולם שאישה יכולה לתת את הדבר הכי יקר שלה בעולם בשביל כסף ולהרגיש.
<ר': אין מציאות כזאת.
<ר': נשים שעובדות בזנות משתמשות בהרבה הרבה הרבה סמים.
<ר': אין אישה ש - - - כל הזמן מדברים על טיפול של גברים, תמיד הנשים ככה בצד ואין הרבה מסגרות לנשים וכל הזמן זה מעורבב, כי לאישה אין אומץ להגיד 'אני עבדתי בזנות'.
<ר': אין כזה דבר, מה, הסוחר נותן סתם לאישה אם היא לא, סליחה על הביטוי, שימו אנשים עם כיפה וזה, אבל סליחה, אף סוחר לא נותן בחינם כלום, כלום, כלום.
<ר': אז היא זונה של הסוחר, היא זונה של אבא שלה, היא זונה של אח שלה, ששולח אותה להביא סמים כי הוא נרקומן, ואז היא צריכה להביא גם לאבא שלה וגם לעצמה.
<ר': אלה הנשים שאנחנו פוגשים ביום יום.
<ר': ביום יום, ביום יום, ביום יום.
<ר': וכולן מגיעות הנה גמורות מסמים.
<ר': אני לא עוד לא פגשתי, אולי אחת ל-20 נשים, ל-30 נשים, שהיא לא משתמשת בסמים, אבל היא לוקחת כדורים פסיכיאטריים ושותה אלכוהול, כי היא לא מסוגלת להכיל את הכאב הזה.
<אילנה טרוק: תגידי להם כמה שנים את כבר - - -
תמר זנדברג: מה איתך היום?
<ר': אני היום, תודה לאל, נקייה 15 שנה בחודש הבא.
<ר': אני מנהלת אורח חיים נורמלי, יש לי בן מכור שכל החיים רצתי ורצתי ולא ויתרתי כי לא ויתרו עליי, כי האנשים שהביאו אותי, אם זה היה פעם גמילה בגפן, אז המדריכים שם מעולם לא עזבו אותי וליוו אותי הרבה שנים.
<ר': זה מה שאנחנו עושים, לא מוותרים על אף אחד, נרקומנים - - -
<חגי ברוש: יש לך זמן ללמוד?
<ביאטריס רוזן כץ: היא עשתה קורס.
תמר זנדברג: מה את עושה פה?