GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר זנדברג: יש לנו כאן נושא במידה רבה מאוד גם יותר קל לנו, במרכאות, זה אחריות משרד הבריאות, זה נשאר באחריות משרד הבריאות ולא הולך להשתנות בטווח הנראה לעין והולכים ומתגלות לנו העוצמות של האסון, במיוחד של הנשים, שהוא בדיוק על התפר שהוא משרד הבריאות.
תמר זנדברג: כמובן משרד הרווחה בהיבטים האלה, אבל התופעה היא תופעה של בריאות הנפש במידה רבה מאוד מאוד מאוד, בטח ב-100% של הנשים, שזה נושא הדיון.
תמר זנדברג: לכן אני חושבת שכדאי שניאחז בזה כעוגן ונחפור שם - - -
<אביבה וולף: אנחנו נחאזים, רק הם לא מקבלים תקציבים ואז בגלל שאין תקציב אני הולכת לעוגן השני, ואז אין בעיה, כי יש הפרעה נפשית, אז אנחנו מדווחים על ההפרעה הנפשית ומנסים לפחות משהו.
תמר זנדברג: בסדר, מאה אחוז, אבל לפחות שנדע איפה הבעיה ונדע איפה לחפור.
<אביבה וולף: הלוואי שהם יקבלו תקציב.
<אביבה וולף: הם מכשירים כל הזמן את כולם, אבל לאן נלך לעבוד?
<יעל וייס: אפרופו רצף טיפולי, אם אין אשפוזית ייחודית לנשים אז - - -
תמר זנדברג: בסדר, זה הכול ביחד.
תמר זנדברג: מאיר שרעבי, בבקשה.
<מאיר שרעבי: אני עובד בעיריית תל אביב וחבר באילסם.
<מאיר שרעבי: אני רוצה לחזור רגע ל-1990, הייתי מדריך בשכונת התקווה, עבדתי עם שבי, והיו מגיעים מכורים לסמים והיינו ישר מפנים אותם לטיפולית ומגיעות מכורות.
<מאיר שרעבי: מגיעות מכורות, עושות את כל הבדיקות, מה שבאשפוזית ביפו מבקשים, זה היה אז ביפו, סגרו אותה, ואז אומרים לה 'תשמעי, את לא יכולה להתקבל כי אנחנו לא נפתח חדר לבחורה אחת', אז מאיפה היא תביא עוד שלוש בחורות?
<מאיר שרעבי: אני אומר לך, בוודאות, שכמה בחורות מתו כי הן לא יכלו להשיג עוד בחורות, כי לא פותחים חדר של אשפוזית, מה פתאום, הכניסו שם ארבעה בנים.
<מאיר שרעבי: זה מה שהיה אז, ב-1990, ואני מדבר בוודאות שהם מתו.
<מאיר שרעבי: זה אסון.
<מאיר שרעבי: כן, זה אסון.
<מאיר שרעבי: אני מחר בתחנה מרכזית, מנחה קבוצה טיפולית בצור אביב ואני מסתובב בבוקר שם ואני רואה את הנשים, אלוהים, זה לא נשים, מה שהראית בשקף לפני ואחרי, כולן אחרי.
<מאיר שרעבי: כואב הלב.
<יואב בן ארצי: ומאיר, אפשר להוסיף נתון?
<יואב בן ארצי: 40% נשים שם, לא 20 ולא 30.
תמר זנדברג: זה נתון שלכם, יואב, בעיריית תל אביב?
תמר זנדברג: נתון שאתם מכירים מהשטח, מה שאתם רואים ברחובף 40% נשים?
<יואב בן ארצי: תמר, מהזירה המאוד מאוד קשה הזאת, 40% נשים שם.
<יואב בן ארצי: אם אנחנו מדברים על חסם ראשון, שהוא האשפוזית הייעודית לנשים, אני מילה במילה עם מאיר, יש חסם לפני, פעילות אכיפה.
<יואב בן ארצי: אין ספק שאם תהיה פעילות אכיפה מוגברת הרבה יותר אנשים בכלל ונשים בכלל יגיעו לטיפול.
<יואב בן ארצי: המתחם הזה הוא מתחם איום ונורא וחשוף ל - - - אין שום פעילות אכיפתית או מינימום.
<מאיר שרעבי: בנושא של המתחם הזה, גם בישיבות עם מנכ"ל העירייה ועם ראש העיר, אמרתי להם שתל אביב זוכה בהרבה פרסים, כעיר מייצגת, יש לי את כל הפרסים פה, צילמתי אותם, אבל כשאני מגיע לתחנה המרכזית אני מגיע למדינה אחרת, איפה תל אביב?
<מאיר שרעבי: עצוב לי - - -
תמר זנדברג: יש שתי מדינות תל אביב, לשני עמים.
<מאיר שרעבי: אני מגדל כלבה, יש לי כלבה בבית כבר עשר שנים, אני לא נגד כלבים ולא נגד חתולים, אבל אני אומר לך בוודאות, אני מצלצל לפעמים, אני רואה בחורות על הרצפה, חבולות כולן, הן עוברות התעללות מהפליטים, את לא יודעת מה הן עוברות שם, הן גם לא הולכות להתלונן, מה שהן עוברות שם, אם אני אקח חתול קטן, אני אצבוט אותו, הוא יעשה 'מיאו, מיאו' ואני אשים אותו ליד הבחורה ששוכבת על הרצפה עם כל החבלות שלה ואיך שהיא נראית ואני מצלצל ל'תנו לחיות לחיות', הם ישלחו לי שתי ניידות, הם ייקחו את החתול, אבל אם אני אצלצל על הבחורה לא באים.
<מאיר שרעבי: בוודאות אומר לך.
<מאיר שרעבי: אני עולה לקבוצה, אני מתקשר, אני יורד מהקבוצה ואני רואה אותה עוד ברחוב.
<מאיר שרעבי: אז איפה אנחנו חיים?
<מאיר שרעבי: די.
<מאיר שרעבי: אני נסעתי עם הרשות למלחמה בסמים לראות פרויקטים בפרנקפורט ובפריז, יש ניידות טיפוליות שאוספות אותם.
<מאיר שרעבי: גם כשהיינו עם אילסם.
<מאיר שרעבי: משקיעים בבני האדם, איפה אנחנו פה?
<מאיר שרעבי: עצוב.
<מאיר שרעבי: איפה?
<מאיר שרעבי: שבחורה צריכה לחפש שלוש בנות שייכנסו איתה לאשפוזית?
<מאיר שרעבי: אני מצדיע ל'לצדך', אנחנו מכירים שנים, אנחנו גם בקשר בנושאים האלה, וכל הכבוד, ועובדה שזה בא ממכורות.
<מאיר שרעבי: למה המדינה לא עושה?
תמר זנדברג: תודה רבה, מאיר.
תמר זנדברג: עכשיו נשמע, יולה שיינפלד, 'לצדך'.
<יולה שיינפלד: אני באמת שמחה לבשר שנפתחה אשפוזית לנשים, סוף סוף, אחרי שנים ומאמצים רבים.
<יולה שיינפלד: ביהוד.
<יולה שיינפלד: אני אוסיף רק למה שאמר מאיר, שנשים לא רק היו מתות בשנות ה-90, הן ממשיכות למות.
<יולה שיינפלד: גם זה שפתחו חדר לבנות, מחייבים לקחת בנות, הן נאנסות במרכזי הגמילה, מוטרדות על בסיס יומיומי, מתאבדות.
<יולה שיינפלד: זה פשוט ממשיך.
<יולה שיינפלד: פה הדבר הזה לא נאמר וכשאנחנו מדברות על הפרדה וצריך, גם זה חשוב, למה צריך, גם להבין למה.
<יולה שיינפלד: כי איכשהו ברור לנו למה צריכה להיות הפרדה, אבל מה שקורה שם זה פלילי.
<יולה שיינפלד: אני בטוחה שהדברים האלה לא נאמרים כי לא נוח לדבר, כי מנהל של איזה שהיא קהילה או גמילה או משהו לא ידבר, יש רק מקום אחד בארץ שהוא נסגר ב-2012 - - - ונאמר פה עוד משהו, משהו מאוד חשוב, שנשים מגיעות בודדות, אין להן תמיכה, אז כשהיא מגיעה אף אחד לא בא, לא בודק, לא דואג.
<יולה שיינפלד: אז מטרידים, היא נאנסת.
<יולה שיינפלד: רק בחורה אחת, שיש לה משפחה, היא פתחה את זה ואז נסגר המקום, עכשיו בעל המקום יושב בכלא.
תמר זנדברג: איזה מקום?
<יולה שיינפלד: זה היה ברחובות.
<מאיר שרעבי: ברחובות, הוא כבר השתחרר.
<יולה שיינפלד: הוא אנס את המטופלת.
תמר זנדברג: איש צוות?
<קריאה: בעל הבית של המקום, המנהל.
<קריאה: הוא ישב 5.5 שנים בבית סוהר.
<יולה שיינפלד: זה קורה.
<יולה שיינפלד: לא מדברים על זה, זה קורה.
תמר זנדברג: 5.5?
תמר זנדברג: זה הכול?
תמר זנדברג: והוא השתחרר?
<יולה שיינפלד: כן, זה קורה.
<יולה שיינפלד: כמה מדריכים מכניסים להיריון נשים, כמה יוצאים עם זה - - -
תמר זנדברג: והמרכז נסגר או שהוא ממשיך בהנהלה אחרת?
<מאיר שרעבי: לא, הוא נסגר.
<יולה שיינפלד: אין לי מספרים, חבל, אבל כמה מרכזי גמילה פיראטיים יש בארץ?
<יולה שיינפלד: זאת גם סוגיה.
<חגי ברוש: איפה שהמדינה יודעת היא סוגרת.
<יולה שיינפלד: לא, לא סוגרים.
<יולה שיינפלד: המדינה יודעת ולא סוגרת, כי הם - - -
<קריאה: אין להם מענה.
<חגי ברוש: אין שם מענה.
<חגי ברוש: מי שפועל שלא - - -
<יולה שיינפלד: כמו בית חם, בית חם לא סוגרים, הם לא אומרים שהם מרכז גמילה.
<חגי ברוש: אני אסביר.
תמר זנדברג: רגע, תן לה רגע.
תמר זנדברג: הנושא הזה של מרכזים פרטיים, אני גם ארצה לחזור אליו.
<יולה שיינפלד: בתל אביב יש מספיק, אף אחד לא סוגר אותם.
<חגי ברוש: מרכזים פועלים על פי חוק - - -
תמר זנדברג: ספרי לנו על המקום שלכם, מי הקים אותו, איך, עם איזה כסף.
<יולה שיינפלד: אנחנו עמותת 'לצדך', מתרומות.
תמר זנדברג: מתרומות פרטיות?
<יולה שיינפלד: כן.
<יולה שיינפלד: שיתוף פעולה עם עמותת מעגל נשים.
תמר זנדברג: מתי הוא נפתח, כמה נשים?
תמר זנדברג: מי הצוות?
<יולה שיינפלד: 17, ב-17 לחודש.
תמר זנדברג: ממש עכשיו.
תמר זנדברג: כמה מיטות?
<יולה שיינפלד: שמונה.
תמר זנדברג: מה העלות?
תמר זנדברג: זה בסדר, אתן עושות מה שאתן יכולות.
<יולה שיינפלד: לפי ההכנסה החודשית של המשלם.
<יחזקאל בן זימרה: ואם אין לו הכנסה?
<יולה שיינפלד: אז תעזרו לנו.
<יחזקאל בן זימרה: אם אין לה הכנסה, לרובן אין הכנסות.
<יחזקאל בן זימרה: אנחנו מביאים אותן מהרחוב, מה זה הכנסה?
<יולה שיינפלד: זאת הבעיה, אתם לא יכולים להפנות את השאלה אליי.
תמר זנדברג: אנחנו לא מפנים, אנחנו שואלים מה קורה אצלכם.
תמר זנדברג: זה לא האשמה, זה ידע, שאנחנו נדע.
<קריאה: - - - אסף תרומות, גייס תרומות, גם על ידי אירוע שעשינו, גם על ידי אנשים טובים שעוזרים לנו, כל מיני חברים, בעלי מפעלים, בעלי חברות תרמו לנו ריהוט, תרמו לנו - - -
תמר זנדברג: כלומר כרגע, נכון להיום, ל-17 בחודש, אישה שמגיעה מהרחוב ואין לה הכנסה או משהו כזה אתם תקבלו אותה ללא עלות ואם היא עובדת או אישה מרקע אחר אתם תתאימו את המודל עם איזה שהיא השתתפות עצמית, שאתן יודעות כבר בערך כמה היא.
תמר זנדברג: יש לכם מועמדות, כאלה שייכנסו?
<יולה שיינפלד: אנחנו כרגע בהקמה.
<יולה שיינפלד: המקום בהקמה.
תמר זנדברג: ויש לכם כבר נשים מועמדות?
תמר זנדברג: אתן יודעות מי הן?
<יולה שיינפלד: יש פניות.
<יולה שיינפלד: העמותה קיימת שלוש שנים וחצי, הפניות היו אין סוף, כשבלב כבד היינו מפנות נשים למרכזים, אין הרבה בארץ שאפשר להפנות ואנחנו בוודאות יודעות שהיא לא תעבור שם פגיעה או אונס.
<יחזקאל בן זימרה: סליחה על השאלה, אבל זה בפיקוח?
<יחזקאל בן זימרה: יש שם אחות, רופא, רישיון?
<יולה שיינפלד: ברור.
<יולה שיינפלד: רישיון מיום שאנחנו נפתח, ד"ר אלינה כבר בתמונה.
<יולה שיינפלד: ברור, אנחנו לא באות עכשיו לפתוח מרכז גמילה פיראטי.
<יחזקאל בן זימרה: אני בעדכם, שלא תטעו.
<יחזקאל בן זימרה: אני פשוט שואל את השאלות האלה.
תמר זנדברג: חגי ברוש, הרשות למלחמה בסמים, אחר כך ד"ר חגית בוני נוח ואנחנו נסכם, כי כבר אנחנו באיחור.
<חגי ברוש: קודם כל התכנית של שבי, חבל על הזמן.
<חגי ברוש: שמחתי לשמוע על המגמה הזאת במשרד, עוד לא הספקנו לשבת ללמוד, אבל אנחנו מדברים כרגע על תכנית לעתיד.
<חגי ברוש: בסופו של דבר גם אמנון, בדברים שהוא אמר, וארתורו, לכולם ברורה המציאות ובסופו של דבר הנשים מצביעות ברגליים.
<חגי ברוש: אני עבדתי ברשות הלאומית למלחמה בסמים משנת 1990, אני מודה, היה חשוב מאוד לפתח שירותים, כנראה שמרבית העוסקים במשימה הזאת באו מהזן שלי והדברים האלה קצת נשכחו.
<חגי ברוש: אני אומר את הדברים ביושר, כי אותה תמונה בדיוק, אני עבדתי לצערי במשך שש-שבע שנים במשרד הביטחון ובארגון נכי צה"ל, גם נכות צה"ל מופלות ביחס לנכי צה"ל.
<חגי ברוש: גם שם יש בעיה, כך שזה לא רק לפתחך.
<חגי ברוש: מערך השירותים לא מותאם, הוא מותאם לגברים, הוא לא מותאם לנשים.
<חגי ברוש: אנחנו צריכים להגיד את האמת.
<חגי ברוש: אני לא מקבל בשום צורה, אני חושב שאצל אבנר ב'צעד ראשון', אני מודה שלא בדקתי לעומק, אבל בכמה פעמים שהייתי שם באות אליו יותר נשים מגברים.
<חגי ברוש: אבל הן לא מגיעות אלינו, הן לא מגיעות, לא לשירות להתמכרויות ולא למשרד הבריאות, כי הן לא מרגישות בטוחות.
<חגי ברוש: לפני הכול.
<חגי ברוש: לפני התפיסות הפסיכיאטריות והפסיכולוגיות, כשאישה מגיעה למסגרת היא רוצה להרגיש שהיא בטוחה שם וברגע שהיא יושבת בחדר שלה באשפוזית ונכנס בחור עם מגבת אחרי שהוא יצא מהמקלחת, נגמר הטיפול באותו רגע.
<חגי ברוש: אחרי זה לוקח שלוש שעות או יום או יומיים והיא יוצאת מהטיפול.
<חגי ברוש: זה לא עובד אחרת.
<חגי ברוש: עכשיו אני אומר בצנעה, אני פיתחתי את מערך השירותים בעיר אשדוד, למי שמכיר או לא מכיר, ואחד הדברים הראשונים, כשבאמת ראינו שאין נשים ומצד שני רחובות העיר אשדוד מלאים באלה שעוסקות בזנות, יחד עם השירות, יחד עם איריס, שאף אחד לא יחשוב שעקפנו מישהו, הקמנו מרכז יום לנשים שהבוקר, בדקתי, יש בו 15 נשים שבאות - - -
<יעל וייס: בתל אביב יש המתנה של עשר נשים.
<חגי ברוש: פנטסטי.
<חגי ברוש: עכשיו אני אומר, לגבי ההערות פה, ואני אומר את הדברים באמת בצניעות, זה לא סיפור כספי.
<חגי ברוש: זה סיפור חשיבתי, תודעתי והנשים באות.
<חגי ברוש: אבל כאשר אנחנו - - - וכשהתכוננתי למכרז, סליחה ככה משהו אישי, ברמה של התפקיד, על התפקיד של חיים, אז עברתי על הדוחות של שבי ועל הדוחות של פאולה וראיתי, מי שמסתכל על הדוחות זה זועק, הרי אין כאלה פערים בשימוש בין גברים ונשים.
<חגי ברוש: נו, תעזבו אתכם מהשטויות, אז אולי, גם לא שני שליש-שליש, תמר, אני אומר לך באחריות, זה אולי נתון ישן - - -
תמר זנדברג: הנה, כבר אנחנו שומעים שבתל אביב - - -
<חגי ברוש: זה מתקרב, להערכתי, בין 40% ל-50% נשים, אבל המערכת לא ידידותית כלפיהן ולא יודעת איך להכיל אותן.
<חגי ברוש: אני לא מדבר על הקטע הטיפולי, אני מדבר על הקטע שהיא רק נכנסת, היא צריכה להרגיש קודם כל בטוח.
<חגי ברוש: אני אומר שאני פועל שגם התקציב של האגף שלי, לצערי, שנשחק בשנים האחרונות בתוך העוגה הקטנה של הרשות, יחזור לאיזה שהם ממדים סבירים לפעילות, שמתי את הנושא של נשים בראש סדר העדיפויות, בגלל שזה זועק.
<חגי ברוש: וברמה הלאומית, אני חושב שכולנו צריכים להתיישר וזה לא עניין של כסף.
<חגי ברוש: אני חושב שמחר באיזה שהיא הכוונה לא מורכבת, של שבי והצוות שלו, ניתן לפתוח עוד שלושה, ארבעה, חמישה מרכזי יום לנשים נפרדים, לא קבוצות נפרדות.
<חגי ברוש: אני אומר לך פה ועכשיו - - -
<אהרון שבי: אנחנו שם.
<חגי ברוש: ואני אומר פה ועכשיו, הנה, לפני תמר ולפני הוועדה, שאני גם מוכן מהמעט שיש לי לתת לך כדי שזה יקרה.
<חגי ברוש: אם צריך.
<חגי ברוש: אנחנו צריכים לפעול בצורה כזאת שבכל הספקטרום הטיפולי אותו סופרמרקט טיפולי שיש לגבר יהיה לאישה, ללא כחל וסרק.
<חגי ברוש: לא רק ברטורנו ולא רק במלכישוע ולא רק אצל אמנון, מה, אישה מבאר שבע תיסע לחיפה?
<חגי ברוש: או אישה מאילת תיסע לחיפה?
<חגי ברוש: צריך להיות מענים ברמה מחוזית, מענים גמישים, בפירוש האישה היא לא אוכלוסייה ייחודית, היא למעלה מ-50% מאוכלוסיית המדינה.
<חגי ברוש: אז משהו בחשיבה שלנו צריך קודם כל להשתנות כדי שהדברים באמת יקרו.
<חגי ברוש: אנחנו, כרשות לאומית, נציב את הנושא הזה, כבר של השנה הזאת, אבל בטח של 2017, בראש סדר העדיפות שלנו וגם נתקצב את זה בהתאם במעט שיש לנו, ואני מקווה שהוא יגדל.
תמר זנדברג: תודה רבה, חגי.
תמר זנדברג: ד"ר חגית בוני נוח.
<חגית בוני נוח: גם אני בשני כובעים, אני גם של הרשות, אבל גם בוועד אילסם.
<חגית בוני נוח: אתם מדברים כאן בעיקר על קצה הרצף, הייתי רוצה גם לשמוע על נשים, שהן הסטודנטיות שלי, שהן חוות אונס מסמי אונס, אלכוהול או דברים כאלה.
<חגית בוני נוח: אני חושבת שצריך להעלות את זה, אין כמעט דיבור על הנושא הזה.
<חגית בוני נוח: זו נקודה אחת.
<חגית בוני נוח: נקודה שנייה, מושג ההתמכרויות.
<חגית בוני נוח: לפני שבועיים חזרתי מכנס בארצות הברית והם מאוד מציעים לשנות את הטרמינולוגיה, יש לנו את ה-SAD, של Substance Abuse Disorder, הפרעות שימוש בחומרים, שני קריטריונים מתוך אחד עשר ויש שם רמות של חומרה, בינונית, נמוכה ובכלל, ואני מציעה שאת השיח על התמכרויות צריך אולי לדבר על הפרעות, ברמה זו או רמה אחרת.
<חגית בוני נוח: ושוב, לא לראות את הנשים כדבר הומוגני, כי יש נשים רבות על פני רצף ונשים צעירות ונשים מבוגרות וסוגי סמים בהתאם לכל הדברים האלה.
<חגית בוני נוח: דבר נוסף שהיה מאוד מעניין בכנס, הייתה שם הרצאה שאותי השאירה ודיברו שם על המוח השונה של נשים וגברים ויותר מכך, הם אמרו שרוב המחקרים הביולוגיים שנעשים על עכברים נעשים על עכברים זכרים ושם קמה צעקה, מעט מאוד, היה אולי מחקר אחד שנעשה על עכברות נקבות ושם התובנות היו אחרות לגמרי ממה שנמצא.
<חגית בוני נוח: ההתחלה של המחקר בכלל, על העכברים, על עכברים זכרים ולא על עכברות, ששם התובנות היו לגמרי שונות והממצאים היו שונים לגבי עכברות נקבות.
<חגית בוני נוח: אגב, יהיה דוח, אני ארשום דוח על כל זה ואנחנו נפיץ גם דרך הרשות כמובן, דרך אילסם ובכלל.
<חגית בוני נוח: דבר נוסף, אני כן חושבת שצריך לעשות טיפול משולב, גם בקורבנות וגם באלימות.
<חגית בוני נוח: טיפול כוללני.
<חגית בוני נוח: כמו שאני כאישה, אני זוכרת שאז הייתי בהיריון אז הייתי צריכה לרוץ מרופא לרופא ופתאום הקימו מרכזים שכוללים הכול לאישה ואז יכולתי לעשות את בדיקת הסוכרת שם ואת הבדיקה הזו.
<חגית בוני נוח: אותו דבר עשו עם חדר 4 בוולפסון.
<חגית בוני נוח: אני חושבת שאותו דבר, אם צריך טיפול שיניים אז צריך להיות שם רופא שיניים ונפגעות תקיפה מינית וזה, הכול במרכזי טיפול אישה.
<חגית בוני נוח: כך אני חושבת.
<אהרון שבי: זה מה שאנחנו אמרנו.
<חגית בוני נוח: בעבר אנחנו כן חברנו, אני אחראית ברשות על הפרויקט של הסטודנטים וחברנו לאיגוד נפגעי תקיפה מינית ועשינו ימי עיון משותפים, אז מיכל רוזין הייתה, כי זה הצורך של קבוצת הגיל הזו.
<חגית בוני נוח: זה היה מאוד מוצלח ואני חושבת שהם חייבים להיות חלק מהשיתוף הזה.
<חגית בוני נוח: דבר נוסף, אני עשיתי אתנוגרפיה עם עורך דין שרון טויס בתחנה מרכזית בתל אביב ואני מציגה את הנתונים האלה וכל כך רוצה שיהיה שינוי, ואני עשיתי ממש היררכיה של יחסי הכוח.
<חגית בוני נוח: הנשים המכורות נמצאות הכי למטה ביחסי הכוח, הן סובלות מאלימות, גם משוטרים אגב, וגם מסוחרי הסמים וגם מנשים אחרות, אחת לשנייה, וגם מלקוחות, במרכאות, הייתי קוראת להם זונים, וגם מבני זוג שלהם ובכלל.
<חגית בוני נוח: ובנימה סוציולוגית שלי, אני מאוד שמחה שיש אישה בראש ועדת המאבק בסמים, כי אז הראייה משתנה.
<חגית בוני נוח: כמו שאם הייתי ראש עיר אז הייתי רק חוקרת רק סמים וזונות.
<חגית בוני נוח: זה גם היסטוריה, אני חושבת, שיש אישה.
<מאיר שרעבי: מה קורה עם הנשים ועם הבנות במגזר דתי חרדי?
תמר זנדברג: שאלתך נרשמה, נתייחס לזה בהמשך.
תמר זנדברג: תודה, חגית.
תמר זנדברג: אני חייבת להגיד שאני מזמן לא נדהמתי ונבהלתי כמו בדיון הזה, באמת נפלו לנו כמה אסימונים שמלווים אותנו, עסקנו בנושא הזה, אנחנו רואים את זה במקומות אחרים, כמו שאמרה חברת הכנסת שולי מועלם, אנחנו רואים את זה בזנות, רואים את זה בהפרעות אכילה, רואים את זה בהרבה מקומות, אבל באמת כאן ברור שמדובר באסון חברתי.
תמר זנדברג: לא פחות מזה, אסון חברתי שהקורבנות שלו הם נשים, אך ורק נשים, ומתוקף או בעצם אם יש מאפיין אחד שמלווה את כל אותו אסון חברתי, זה משהו שהוא ייחודי, כמעט, האמת שזה לא ייחודי לנשים, אבל נשים הן הסובלות העיקריות ממנו וזו הפגיעה המינית.
תמר זנדברג: אני אומרת את זה בידיעה שיש גם נפגעי תקיפה מינית, שיש להם גם מאפיינים ייחודיים ואולי גם בושה חברתית ואחרת, אני בכוונה אומרת את זה, אבל יש לנו כאן אסון חברתי שבמוקד שלו נשים עם פגיעה רב מערכתית, רב רבדית, שנמשכת על פני כל החיים ובעצם חורצת גורלות, הרבה פעמים עם תשלום בחיי אדם, הרבה פעמים למוות חורצת אותם והרבה פעמים לחיים של סבל והתעללות.
תמר זנדברג: היקף התופעה, גילינו כאן בדיון, מינימום, הערכת חסר, 30% מעולם המכורים והמכורות.
תמר זנדברג: שמענו כאן הערכה מבוססת על 40% ויש לנו יסוד סביר להאמין שאולי האחוז לא שונה מהאחוז של הנשים באוכלוסייה.
תמר זנדברג: כי אין הרבה סיבה שהוא יהיה שונה.
תמר זנדברג: אני אומרת את זה ממש ממש בזהירות ובצורה לא מבוססת, אבל ההערכות המבוססות ששמענו כאן, בין 30% ל-40% זה הערכות חסר.
תמר זנדברג: ושוב, עם פגיעה רב מערכתית, במוקד שלה תחלואה כפולה, טראומה כתוצאה מפגיעה מינית, הרבה פעמים בילדות, אלה דברים מבוססים.
תמר זנדברג: עכשיו אנחנו ב-2016 רק מתחילים לפתח את המענה הטיפולי וגם הוא במסגרת מענה ייחודי.
תמר זנדברג: אז קודם כל סיכמנו כאן בדיון שאנחנו מוציאים לגמרי את הנושא של הייחודיות, מורידים אותו מהשולחן.
תמר זנדברג: אחד המשפטים שאני הכי מתחברת אליהם בתנועה הפמיניסטית, כששואלים מה זה פמיניזם, התשובה זה התובנה הרדיקלית שנשים הן בנות אדם.
תמר זנדברג: תראו כמה קשה לנו להפנים שאישה זה אדם, לא קבוצה ייחודית, לא איזה משהו 'כן, יש לנו את מרכזי הגמילה ופה בצד משהו לנשים'.
תמר זנדברג: לכן אני אפילו הייתי אומרת לעצור, אני מודעת לחוסר ואני מודעת לקושי ואנחנו באמת קיימנו כאן אינספור דיונים ושלחנו מכתבים לכל השרים, אני ממש הייתי אומרת לעצור הכול לפני שהמענה לנשים מושווה למענה לגברים, כי היום אפשר לתאר את עולם הטיפול בהתמכרות כעולם טיפול בהתמכרות גברי שמותאם להתמכרות הגברית.
תמר זנדברג: אני חושבת שבאמת צריך, לפני שנשווה את המענה על המענה הייעודי לנשים, עם המענה לנושא של סוגי הסמים שנשים נוטות להתמכר אליהם, כמובן עם המענה לנושא של הטראומה המינית שעומדת במוקד התחלואה הכפולה, עם המענה לצרכים הייחודיים שצריך, כמו למשל כמובן הטיפול המשפחתי, או המענה לנושא המשפחתי, נקרא לזה, על המענה הטיפולי המקצועי שאתם, אנשי המקצוע, תפתחו אותו ומפתחים אותו, עם המענה לנושא של הקושי לדבר על ניקיון מוחלט ולהעמיד במוקד, כמו שתיארתם, את נושא השליטה, הנפרדות והניקיון המוחלט כתנאי, אפילו הייתי אומרת, להמשך הטיפולי, עם הנושא של הרצף הטיפולי שהוזכר כאן, שהוא במקרה של נשים, בגלל הבדידות, בגלל הניכור המשפחתי, הוא כמעט קריטי כי אפשר בכל שלב ברצף הזה ליפול, ועם הנושא של ההכשרות.
תמר זנדברג: זה אולי אפילו הייתי אומר הנושא הראשון, ההכשרות בנושא של טראומה מינית לצוותי המטפלים.
תמר זנדברג: הקריאה שלנו, הפנייה הקונקרטית שלנו מכאן, היא שלוש פעמים.
תמר זנדברג: פעם אחת אנחנו שמענו בברכה את כתיבת התכנית של משרד הרווחה עם הטיפול המותאם.
תמר זנדברג: הוועדה תפנה לשר הרווחה ואפילו תקיים גם דיון נוסף בנושא הזה, הייחודי הזה, במהלך תקופת הקיץ, עוד במהלך דיוני התקציב, על מנת להיות עם יד על הדופק ולדרוש שהנושא הזה ייכנס במסגרת ההיערכות התקציבית של משרד הרווחה ל-2017-2018.
תמר זנדברג: דבר שני זה קריאה לכל הגורמים, אני שוב אבקש, חגי, כמה פעמים לפני תקופתך אני ביקשתי מהרשות לרכז איזה מין פורום, כמו שולחן עגול כזה, לאור האמירה החד משמעית שלך, שאנחנו מקדמים אותה בברכה בוועדה, אני מבקשת מכם לקיים אצלכם שולחן עגול בנושא הזה יחד עם העמותות הפרטיות, יחד עם משרד הבריאות, יחד עם משרד הרווחה, יחד עם המרכזים שכבר קיימים עם דגש על הנושא של תחלואה כפולה, הטיפול בטראומה המינית והטיפול הפסיכיאטרי הנדרש, למפות מה קיים, מה הצרכים.
תמר זנדברג: במקביל, זה לא במקום מה שמשרד הרווחה עושה, כי יש כאן גם אמירה שהיא בריאותית, גם בריאות הנפש, גם מה קיים במסגרות הפרטיות.
<חגי ברוש: אמירה מתכללת.
תמר זנדברג: קחו את התפקיד שלכם כגורם מתכלל, אולי אפילו עם איזה שהיא השקעה תקציבית קטנה כיציאה לדרך, כזה שילוח כזה שאתם עושים לפעמים, אני מבקשת גם שאיגוד מרכזי הסיוע יישב בשולחן הזה כדי לשמוע גם את הנושא של ההכשרות ואיך מתמודדים עם הצורך הענק הזה.
<יואב בן ארצי: חשוב אולי להתייחס גם לאכיפה, זה גורם משמעותי.
תמר זנדברג: יכול להיות שנעשה דיון, נראה איך אנחנו נשלב את זה, אבל אתה צודק שהרבה פעמים הגעה לטיפול היא דרך אכיפה, אבל באמת שבמקרה הזה יש לנו פה כזה פער בין הצורך לבין מה שקיים, אני חושבת שהוא צריך להתמלא עוד לפני שהגענו לשם.
<ארתורו לרנר: משהו מאוד מאוד קטן, את יודעת שמוקמת ב-6.9 החברה הישראלית לפגיעות בעוברים כתוצאה משימוש בסמים.
תמר זנדברג: אז באמת אני מבקשת מכם ואנחנו נעשה דיון המשך ונשמע מכם על הדיווח.
תמר זנדברג: אנחנו מתקרבים עכשיו לסיום מושב הקיץ, במהלך הקיץ אנחנו כוועדה נעקוב אחרי הנושא של התכנית במשרד הרווחה ובסתיו, כשתחזור הכנסת לפעולה, נעשה דיוני מעקב שאתם תובילו ואני אצפה לשמוע על התקדמות בתחום הזה, אחרי ששמעתם את כל הגורמים, עשיתם איזה שהוא תכלול ועשיתם איזה שהוא תעדוף ומה הצרכים, מה הדרישות שצריך ואיך מתפתחים המענים.
תמר זנדברג: אני ממש ממש מודה לכולכם על ההשתתפות ביום החשוב הזה, בנושא החשוב הזה, תודה רבה, הישיבה נעולה.
תמר זנדברג: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.
תמר זנדברג: זאת ישיבת המשך משבוע שעבר.
תמר זנדברג: אנחנו מנסים להתחקות אחר נושאים שהגדרנו אותם זכויות אדם באכיפה ובטיפול.
תמר זנדברג: כרגע נתמקד באכיפה, מכיוון שאת נושא הטיפול אנחנו הקפנו בצורה די רחבה בשבוע שעבר בעזרת משרד הרווחה – שלום, חבר הכנסת גליק שמצטרף אלינו, בבקשה - אבל נותר לנו מקטע מאוד-מאוד משמעותי, שרצינו לדון בו, והוא נתונים על אכיפה מפולחת, לפי משתנים שונים – מגדר, קבוצה אתנית וכו'.
תמר זנדברג: רצינו לקבל אותם מהמשרד לביטחון פנים, בעיקר המשטרה ושירות בתי הסוהר.
תמר זנדברג: מכיוון שהנתונים הועברו אלינו בשבוע שעבר בצורה שהייתי קוראת לה חסרה מאוד, חלקית וגם מאוחרת, כך שבאמצעות מרכז המחקר והמידע של הכנסת לא יכולנו להתעמק בהם, ביקשנו לערוך דיון המשך היום.
תמר זנדברג: המשטרה, בבקשה, בבקשה תציגו את עצמכם.
<זאב חכים: שמי זאב חכים.
<זאב חכים: אני נציג חטיבת החקירות במטה הארצי.
<דוידי גרדר שגיב: שמי דוידי גרדר שגיב.
<דוידי גרדר שגיב: השם הוא דוד, ואני מכונה בשם דוידי.
<דוידי גרדר שגיב: אני במדור מחקר וסטטיסטיקה באגף התכנון.
<דוידי גרדר שגיב: אני אחראי לחומרים שנראה היום.
תמר זנדברג: אז כבר יש לנו חידוש - שנמצא אתנו האדם שיציג נתונים, שהוא מכיר את הנתונים, והוא אחראי להם, כפי שאמרת.
תמר זנדברג: אני מציעה – נמצאת אתנו גם נטע משה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, שעשתה עבודה מאוד קפדנית ומדוקדקת עם הנתונים שכבר הועברו.
תמר זנדברג: גם העבירה את בקשת המידע, לכן היא תלווה אותנו מבחינת ניסיון להתחקות בתוך המידע שמייד אתם תציגו - מה שקיים, מה שהעברתם וגם מה שלא העברתם, ודברים שכן היינו רוצים לדעת, אבל אני מציעה שנתחיל מייד עם הצגה שלכם, שלך, את הנתונים שהעברת אלינו.
תמר זנדברג: רק אגיד לשאר הנוכחים ולחבר הכנסת יהודה גליק שהצטרף אלינו – אנחנו רוצים לדעת, מה מאפייני האכיפה בעבירות סמים כמובן.
תמר זנדברג: היינו בשבוע שעבר בדיון בצד השני של זה, שזה הטיפול של משרד הרווחה.
תמר זנדברג: ראינו שאנחנו יודעים על פער מגדרי משמעותי מאוד.
תמר זנדברג: נמצאת אתנו גם יפעת רווה ממשרד המשפטים.
תמר זנדברג: הנושא של ההפללה והטיפול המשטרתי, היחס המשטרתי עלה בצורה מאוד משמעותי באופן כללי דרך המחאה של יוצאי אתיופיה.
תמר זנדברג: גם שמענו בשבוע שעבר, שקמה במשרד המשפטים ועדה בנושא הזה, שבוחנת גם כן נתונים, שכרגע אנחנו לא יודעים בדיוק מהם, אבל בקרוב ניחשף, שהציבור כולו ייחשף.
תמר זנדברג: אנחנו מאמינים שהבסיס לכל עבודת טיפול, מדיניות זה קודם כל ידע, ולהתבסס על הנתונים לאשורם.
תמר זנדברג: לכן ביקשנו את נתוני עבירות הסמים מפולחות לפי קבוצות אוכלוסייה שונות.
תמר זנדברג: בוא תתחיל בהצגה, ואז נשאל שאלות.
<זאב חכים: לצורך הפתיחה, בהתאם לבקשה שהועברה אלינו מלשכת המידע, אנחנו נתייחס במצגת הזאת בראש ובראשונה לנתונים, שאותם יציג דוידי.
<זאב חכים: לאחר מכן נתייחס לנקודות נוספות שהועלו בבקשה, והן הפעילות היזומה של המשטרה ואופן קביעתה, סדרי העדיפויות לנושאים המטופלים ולעבירות המטופלות, סדרי העדיפות לקבוצות השונות באוכלוסייה, פריסה גיאוגרפית של פעילות המשטרה ותדירותה, תוכניות אכיפה ומניעה ייחודיות, קשר עם גורמים חיצוניים עם משרדי ממשלה, ולבסוף קשיים ואתגרים.
<זאב חכים: בראש ובראשונה יתחיל דוידי - הוא יציג את הנתונים.
<דוידי גרדר שגיב: אם יורשה לי, כמה משפטי פתיחה שחשוב לי לומר אותם.
<דוידי גרדר שגיב: אני עובד במשטרה הרבה מאוד שנים.
<דוידי גרדר שגיב: הצד הפלילי וכל הדברים הללו הם חלק מהעבודה המאוד שוטפת שלי.
<דוידי גרדר שגיב: דבר שני, אני ואנחנו עובדים הרבה מאוד שנים יחד עם מרכז המחקר והמידע של הכנסת, עם שיתוף פעולה מאוד הדוק אתם בהרבה מאוד תחומים, עם קבלת נתונים בזריזות רבה מאוד לעומק.
<דוידי גרדר שגיב: אני חייב לציין את זה, כי גם מה שאנחנו עושים עכשיו - התבקשנו למסור נתונים ליחידה.
<דוידי גרדר שגיב: אחריות הניתוח היא על בסיס הנתונים שאנחנו מעבירים להם – אחריות הניתוח היא שלהם, והדגש שאני רוצה לשים היום זה להציג את הנתונים.
<דוידי גרדר שגיב: לא אציג טבלאות אקסל עם כל הנתונים האלה, כי זה ודאי לא המקום לעשות את זה, אלא להציג את עיקרי הדברים, טיפה על המושגים ועל ההגדרות כדי שנבין מה אנחנו מקבלים, וגם הצגה יותר חכמה עם תובנות שניתן לראות חלק מהדברים כבר עכשיו, אבל העיקר ייעשה בהמשך.
תמר זנדברג: אם כבר ציינת את שיתוף הפעולה עם הממ"מ, אם אני יכולה לשאול אותך, כי גם שיתוף הפעולה השוטף והטוב אתכם צוין גם על-ידי הממ"מ בפניי, באופן כללי, במקרה הזה היתה לנו תחושה – אני מדברת בשם הכנסת; הוועדה והממ"מ גם יחד, תקנו אותי אם אני טועה, שבמקרה הזה היתה קצת חריגה מהדבר הזה.
תמר זנדברג: לצורך העניין, לדיון הקודם, שלפני שבוע היינו אמורים לקיים את הדיון הזה, הועברו אלינו נתונים מאוד גולמיים בצורה כמעט לא קריאה, בשעה 20:00 ערב לפני הדיון, והדיון היה ב-09:00 או ב-10:00 בבוקר, כשהנתונים התבקשנו לפחות חודש וחצי קודם לכן.
תמר זנדברג: זה מקרה?
תמר זנדברג: זה נפל בין הכיסאות?
<דוידי גרדר שגיב: זה כנראה נפל בין הכיסאות.
<דוידי גרדר שגיב: זה לא מאפיין את העבודה השוטפת שלנו עם הממ"מ.
<דוידי גרדר שגיב: בכל המקרים הבקשות מבוצעות מיידית.
<דוידי גרדר שגיב: יש תהליך זרימה של הנתונים, שלפעמים יש חסמים, או הוא נתקע באיזשהו מקום.
<דוידי גרדר שגיב: אנחנו בקצה אחד של הצינור.
<דוידי גרדר שגיב: אנחנו היצרנים.
<דוידי גרדר שגיב: אנחנו עושים, ואחר כך יש מצבים שבהם הנתונים מועברים ישירות או עוברים מהר מאוד.