GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר זנדברג: זה נתון שהוא רק בקהילה.
<אהרון שבי: לא, הנתון הזה הוא נתון משולב, גם 'הדרך' שנמצאים הם חלק ממשרד הרווחה וגם בהקשר הזה, כל הנתונים יושבים ביחד.
תמר זנדברג: אז כנראה שהקהילה מטה את זה קצת לכיוון השני, אם זה המספר.
תמר זנדברג: אני לא יודעת, אנחנו כמעט לא נתקלנו בנשים.
<ליאת קליין: במקרים של תחלואה כפולה, במקרים של נפגעות, אז הן מטופלות רק בנושא - - - אני אגיד את זה בהמשך, הנושא של הטיפול בהתמכרות הוא משני לטיפול בפגיעה ואז הן לא נמצאות דווקא במקומות האלה.
תמר זנדברג: אני רק אומרת, יש לנו את הנתונים שכשל
תמר זנדברג: עצמם הם מראים על פער, אבל הם עוד לדעתי בספק.
תמר זנדברג: כלומר אין לי ספק שהמציאות היא יותר בעייתית.
<אהרון שבי: אז כמו שאמרנו, אחוז גבוה של נשים נושרות, סיבה מרכזית היא היותן אמהות.
<אהרון שבי: במרכזים האמבולטוריים יותר נשים אמהות מטופלות מאשר במסגרות החוץ ביתיות.
<אהרון שבי: בעבר, וזה חשוב לציין, התקשו להשתלב במרכזים טיפוליים מעורבים שהדגישו סוגיות טיפוליות מתאימות לטיפול בגברים, הכחשה, עימות.
<אהרון שבי: גם זה הוזכר.
<אהרון שבי: לגבי הנתונים.
<אהרון שבי: בחלוקה שיש לנו כאן, 2,499 נערות ונשים, אז יש לנו 733 נערות עד גיל 18.
<אהרון שבי: לגבי צעירות, אנחנו מדברות על 305, מספר לא גבוה, ו-1,461.
<אהרון שבי: שוב אני חוזר, מטופלות.
<אהרון שבי: מתוך האוכלוסייה הזאת, מחבר העמים אנחנו מדברים על 563 נשים ונשים בזנות והתמכרות גם יחד 298 נשים.
<אהרון שבי: מאפייני הטיפול.
<אהרון שבי: בעיקרו של דבר המערכת קודם כל מכוונת לטיפול שהוא טיפול נפרד, עד כמה שניתן.
<אהרון שבי: בחלק מהמקומות הוא מופרד לגמרי.
<אהרון שבי: הדגשים הכלליים הם איתור ויישוג, זה משהו שעוד יורחב, טיפול פרטני ייעודי, טיפול קבוצתי מופרד, גם במרכזים המעורבים, התערבות במשפחה, חינוך להיגיינה ובריאות, בדיקות שתן, טיפול ושיקום באמצעות תעסוקה, משהו שהוא מתרחב והולך, ליווי סנגור, ייעוץ וליווי בשעת משבר.
תמר זנדברג: הדברים האלה מאפיינים לנשים או בכלל?
<אהרון שבי: הם מאפיינים בכלל ומאפיינים לנשים, כמה וכמה דגשים, מתוך הרשימה הזאת.
תמר זנדברג: כאשר זה חלק מחוזר שלכם או משהו כזה?
<אהרון שבי: כן, בעיקרו של דבר.
<אהרון שבי: הקבוצות הטיפוליות נעשות בנפרד.
<אהרון שבי: המרכזים הם מרכזים, היכולת לפתח מרכז ייעודי בכל עיר לגברים ולנשים הוא מורכב יותר.
<אהרון שבי: יחד עם זאת ישנם מרכזי יום שהם ייעודיים לנשים.
תמר זנדברג: אני חייבת לעצור אותך, כשאתה אומר מורכב יותר, תבין שמה זה לפתח?
תמר זנדברג: האוכלוסייה זה חצי גברים, חצי נשים.
תמר זנדברג: כאשר אתה אומר 'לפתח במיוחד לנשים זה מורכב יותר' אתה בעצם אומר אנחנו מפתחים רק לגברים וזה לא מורכב.
<אהרון שבי: לא.
תמר זנדברג: בוא נסגור את הכול, נפתח רק לנשים ואז נגיד שלפתח לגברים זה מורכב.
<אהרון שבי: עניינית מרכז לטיפול בהתמכרויות הוא מרכז לטיפול בהתמכרויות, שיש לו בעצם כמה וכמה - - -
תמר זנדברג: גברית.
תמר זנדברג: הולכת ומתבהרת כאן תמונה שכשאתה אומר מרכז לטיפול בהתמכרויות אתה בעצם אומר מרכז לטיפול בהתמכרויות גבריות.
<אהרון שבי: שיש בו הרבה גברים, נכון.
תמר זנדברג: אבל יש בו הרבה גברים, כי המרכז הוא לטיפול בהתמכרות הגברית.
<אהרון שבי: נכון, אבל יחד עם זאת המאפיינים של הטיפול, מעבר להגעה הפיזית, המפגש המאוד מצומצם, אם בכלל, בין גברים לנשים באותו מרכז ומרכזים ייעודיים, מרכזי יום שקיימים לנשים בלבד, ומסגרות חוץ ביתיות שקיימות לנשים בלבד, כל אלה נותנים איזה שהיא תשובה משופרת יותר בכל מה שקשור לתת את המענה לצורך.
<אהרון שבי: מעבר לזה שכמובן כל העובדים הם עובדות, כמעט כולן אצלנו, וכו'.
תמר זנדברג: אני רוצה לשמוע, אני חייבת ממש מהתחלה להתקומם נגד זה שהמיינסטרים הוא גברי והייחודי הוא לנשים.
תמר זנדברג: לא, כי אם אנחנו רוצים לתת מענה להתמכרות צריך להכיר את ההתמכרות, מי האוכלוסייה ולתת מענה.
<אהרון שבי: בסדר גמור.
<אהרון שבי: לגבי מסגרות טיפול, יש לנו 130 יחידות משולבות, שכמו שאמרתי, עם טיפול ייחודי לנשים בתוכן, 70 יחידות לנערות ונערים.
<אהרון שבי: מרכזי יום, ארבעה מרכזי יום לנשים בלבד, 15 מרכזים לגברים, שני מרכזים משותפים.
<אהרון שבי: שלוש דירות מעבר לנשים כאשר אנחנו מדברים כאן על דירות שמאפשרות לנשים שסיימו כבר את תהליך הטיפול לקבל את החלק האחרון של הכנה לקראת עצמאות.
<אהרון שבי: מסגרת ייעודית, 'דרך אריאלה' שמופעלת על ידי העמותה שלנו בחיפה, מתוכנן ביקור שם שנעשה, ותשע מסגרות חוץ ביתיות בעלות תכניות נפרדות לנשים בתוכם.
<אהרון שבי: 11 מרכזי תעסוקה שמכוונים גם וגם.
<קריאה: זה בעיר אחת?
<אהרון שבי: לא, אני מדבר עכשיו ברמה ארצית.
<אהרון שבי: ברמה ארצית שלוש דירות בשלב זה.
<אהרון שבי: יש שלוש דירות בתוך רשויות מקומיות כאשר אנחנו מדברים - - - אני אסביר, יש לנו את המסגרות החוץ ביתיות, שם מדובר על 23 מסגרות שכוללות גם קהילות, עמותת 'הדרך' מפעילה קהילה אחת, שנעשה בה ביקור בשבוע שעבר.
<אהרון שבי: מעבר לזה היא מפעילה הוסטלים, מפעילה דירות.
<אהרון שבי: זאת אומרת התמונה רחבה יותר בכל מה שקשור לזה.
<אהרון שבי: 40% מהנערות והנשים סיימו טיפול בהצלחה, על פי היעדים שנקבעו עם הגורמים המטפלים.
<אהרון שבי: זה בעצם אומר שהאוכלוסייה הזו של נשים מתוך המספרים יצאה לדרך עצמאית פלוס מינוס.
<אהרון שבי: לגבי יעדים ומדיניות, לאן אנחנו מכוונים.
<אהרון שבי: אל"ף, כמובן, הרחבת מספר הנשים המטופלות והעבודה המרכזית סביב זה תהיה סביב איתור - - -
תמר זנדברג: מירב היא כוח החלוץ של הוועדה, היא הולכת למקומות ושולחת לנו.
<אהרון שבי: הרחבת מספר הנשים המטופלות, וזה באמצעות גם איתור, גם הנגשת שירותים, פיתוח והרחבת מסגרות ייעודיות, הכוונה למסגרות חוץ ביתיות.
<אהרון שבי: יש רעיון למסגרת עירונית רחבה לטיפול בנשים שיושבת על השולחן.
<אהרון שבי: פיתוח קהילה טיפולית עירונית כוללנית, שכוללת גם אשפוזית לנשים, שיושבת על המדוכה.
<אהרון שבי: פיתוח מקלט, שלטר ייעודי, שיהיה לנשים, מרכזי יום ומרכזי ערב - - -
מירב בן ארי: איפה המקלט הזה?
<אהרון שבי: עוד לא.
<אהרון שבי: זה חלק מהשיחה שדיברנו עליה, מירב.
<אהרון שבי: את זוכרת, זה עלה אז בשיחה שלנו כפיתוח שאנחנו רוצים.
<אהרון שבי: פיתוח קהילה לנשים וילדיהן, זה מה שעכשיו יהיה כחלופה לאילנות, שנסגרה.
תמר זנדברג: איפה זה יהיה?
<אהרון שבי: זה תהליך שנעשה.
<אהרון שבי: יש בעיקרו של דבר עבודה שנעשית יחד עם שירות ונוער בכדי לבנות את זה.
<אהרון שבי: אני מתאר לעצמי שזה יהיה במרכז הארץ, במסגרת שתהיה מותאמת, שונה, מופרדת ממה שהיה אז באילנות.
<אהרון שבי: הסוגיות היו אז של ערבוב, גברים היו, נשים היו, היו עוד סוגיות, זה בדרך להקמה.
<אהרון שבי: לכן אני מדבר על משהו שאני מקווה שהוא קרוב.
<אהרון שבי: דירות מעבר, לצעירים, נשים ולנשים וילדיהן, באיזה שהיא בדיקה, הרחבה מקיפה.
<אהרון שבי: כשאני אומר דירות מעבר זה אומר משהו שמופעל באמצעות רשויות מקומיות, מעבר לשלוש הקיימות.
<אהרון שבי: קבוצות טיפוליות והפרדת טיפולית בנשים וגברים במסגרות חוץ ביתיות.
<אהרון שבי: אנחנו נמצאים בסוג של מכרז קיים שלא ניתן לעשות את זה כיום, כיום יש את ההפרדה בקבוצות, בטיפול הפרטני ובכלל, אני מקווה שלשם נגיע.
<אהרון שבי: זה החלק העתידי הכולל.
<אהרון שבי: אני אעביר עכשיו את השרביט ליעל בכדי שהיא תספר קצת, גם על הפורום, גם על מיזם התוצאות והכול תוך כדי התבוננות במקרה טיפולי והאופן שבו זה התפתח.
<יעל וייס: נעים מאוד.
<יעל וייס: אני מרכזת את השירות לטיפול בהתמכרויות במחוז תל אביב והמרכז, בעברי מרכזת את יחידת האמהות, יחידת המשפחה, באילנות, שנסגרה ועובדת בבית מיכל במלכישוע.
תמר זנדברג: אגב, למה היא נסגרה?
<יעל וייס: אני הייתי בתקופת הסגירה, המשרד סגר אותה ואני אגיד את זה בצורה הכי כללית לפרוטוקול, הצרכים שהאמהות והילדים היו אמורים לקבל לא סופקו במלואם ולכן היה צורך לסגור.
תמר זנדברג: אז לא בכלל?
<יעל וייס: אנחנו עכשיו עובדים על מודל שהוא מותאם לילדים ואמהות.
תמר זנדברג: כן, אבל בינתיים זה כבר שלוש שנים סגור.
תמר זנדברג: אני באמת שואלת, למה, זו שאלה אמיתית, מה היה השיקול לסגור גם אם המענה הוא לא מלא, במקום לפתח את המענה המלא תוך כדי שהמקום פועל?
תמר זנדברג: היה מענה חלקי ועכשיו אין מענה בכלל כבר שלוש שנים ותיכף נשמע גם את - - -
<אהרון שבי: צוין כאן שהיו סיבות.
<אהרון שבי: זה באמת טרם תקופתנו כאן בהקשר הזה, אני רק אציין שהיו אז בזמנו סיבות עקרוניות מורכבות לגבי אופן הפעלת המסגרת וההחלטה של המשרד דאז, שהצוות כאן לא היה מעורב בה, שמוטב יותר לסגור מאשר מה שקורה במקום.
<מאיר שרעבי: שיילקחו ילדים לאימוץ ואז האישה תעשה עוד ילד.
<מאיר שרעבי: זה המצב.
<אהרון שבי: אתה יודע שהיו סוגיות שם שנגעו לסגירה.
<אהרון שבי: בכל אופן התהליך הוא כיום לקדם את העניין הזה.
תמר זנדברג: סליחה שאני מקשה בנקודה הזו, אני מבינה מהתשובה שלכם שהסיבה לא הייתה תקציבית, הסיבה לסגירה, הסיבה הייתה מקצועית, האם הסיבה הייתה מקצועית פרטנית לשם, כלומר היו כשלים בניהול, טיפול, בצוות המקצועי, או משהו כזה?
<אהרון שבי: כן, לשם מכוונים.
<אהרון שבי: המסגרת לא תפקדה.
<אמנון מיכאל: זו סוגיה הרבה יותר מורכבת, אני מציע שוועדת הסמים של הכנסת תיתן על זה את הדעת.
<אמנון מיכאל: אני מציע לא לסמוך על החלטות שהתקבלו כאילו מקצועיות.
<אמנון מיכאל: בעיניי יש שם דברים מעבר לדברים שצריך להשמיע אותם, על נושא של אמהות וילדים וזה מסוכן, תהליכים מסוכנים.
<אמנון מיכאל: אני אומר לכם שגם לפתוח עכשיו מסגרת שהייתה כמו אז ולא הצליחה, לא שלחו ילדים ולא שלחו אמהות, היו שם שבע אמהות על מתחם שאולי מכיל 70 אנשים וזה לא תפקד בגלל הרבה מאוד סיבות שלא רק קשורות לניהול.
תמר זנדברג: אז למה הן קשורות?
<אמנון מיכאל: הן קשורות גם למשרד הרווחה.
<אמנון מיכאל: כי לא הפנו ילדים, אחת, לא סמכו על המסגרת, בי"ת, לא בטוח שזה נכון.
<אמנון מיכאל: חבר'ה, לא נכון להכניס אמהות וילדים מיד בתחילת טיפול.
<אמנון מיכאל: האמא לא מסוגלת לשאת את זה, היא לא מסוגלת לשאת את עצמה, איך היא תישא גם את הילדים?
<אמנון מיכאל: צריך לעשות תהליך של מודל מתפתח.
<יעל וייס: אמנון, המודל שנבנה לוקח את זה בחשבון.
תמר זנדברג: אמנון, אני רושמת אותך לרשות דיבור.
<יעל וייס: המודל שנבנה הוא אחר לגמרי.
<אמנון מיכאל: אבל אני חייב להגיד פה משהו, בוועדת הסמים של הכנסת.
תמר זנדברג: אתה תגיד, רשמתי אותך לדיבור.
תמר זנדברג: בבקשה, יעל.
<יעל וייס: אני אגיד על המודל שנבנה רק עוד משפט אחד.
<יעל וייס: אמנון, בהקשר למה שאמרת, בהחלט האמירות המקצועיות האלה נלקחו בחשבון והמודל הזה נמצא, דרך אגב, בשלבים אחרונים של כתיבה, הוגש כבר לאישור של מנהלי השירותים ונמצא עכשיו בשלבים האחרונים.
<יעל וייס: בהחלט לקחו בחשבון את צרכי הילדים, צרכי האם המכורה, מענים שהם נפרדים ומחוברים כאחד.
<יעל וייס: אנחנו נפרסם את המודל, נשמח לקבל עליו הערות ושותפים.
תמר זנדברג: רק תנו לנו לוח זמנים לפיתוח ופתיחה.
<אהרון שבי: לא נכחיש שבעיקרו של דבר המודל בסיום הכנתו, אם אכן הוא יאושר תקציבית, וזה ברמה של הנהלת המשרד ומנכ"ל המשרד, אפשר עד תחילת השנה להתחיל להכין אותו ולבנות אותו.
תמר זנדברג: תחילת 17'?
<אהרון שבי: תחילת 17'.
<אהרון שבי: אם אכן הוא יאושר.
<אהרון שבי: זו פונקציה יותר תקציבית, זה יושב על המדוכה הזו, נכון להיום.
תמר זנדברג: אוקיי, זה עבודה לנו, לוועדה, אנחנו בהחלט מבקשים להיות מעורבים בתהליך הזה ולפנות לשר הרווחה.
תמר זנדברג: אנחנו מתחילים אוטוטו את דיוני התקציב שהולך להיות דו שנתי, כלומר מה שלא יילקח בחשבון בחצי השנה הקרובה, מירב, ממפלגתו של שר האוצר, לא יקרה לשנתיים.
תמר זנדברג: אני אומרת כאן לפרוטוקול, נמסר לנו כאן מהצוות המקצועי במשרד הרווחה שמבחינה מקצועית המודל מוכן - - -
<אהרון שבי: כמעט מוכן.
תמר זנדברג: כמעט מוכן, הוא יהיה מוכן בזמן הקרוב ולכן הוא צריך להיות מתוקצב כבר על מנת שיוכל להיפתח.
תמר זנדברג: באמת מדובר כאן בצורך דחוף.
<אהרון שבי: אנחנו תומכים בוועדה שתתמוך בנו.
מירב בן ארי: שבי, האם זה במסגרת עם התכנית הלאומית לצעירים בסיכון שציפי נותנת כבר 100 מיליון?
<אהרון שבי: לא, מכיוון שבעיקרו של דבר מדובר על נשים בכלל, יהיו שם צעירות, אבל מדובר על נשים בכלל.
<אהרון שבי: זה לא נעצר בגיל 28 ולכן זה לא במסגרת התכנית.
מירב בן ארי: גברתי יושבת הראש, אני יכולה לומר משהו?
תמר זנדברג: פשוט מירב מנהלת ישיבה בוועדה אחרת.
תמר זנדברג: אני שנייה מפסיקה אותך, אני אתן לחברת הכנסת ואז נחזור אלייך.
מירב בן ארי: יש ועדה עכשיו על הדרוזים, אני חייבת ללכת.
מירב בן ארי: אבל קודם כל אני מאוד מאוד שמחה להיות כאן, כי עכשיו שמעתי על 'חדר משלך', מקסים, יוזמה באמת חשובה.
מירב בן ארי: שבי, מכיר את הסיפור הזה?
מירב בן ארי: דיברנו על זה אז כבר.
מירב בן ארי: אני חושבת שצריך את החיבור פה, כי גברתי יושבת הראש, הולכת לקום כאן אשפוזית - - -
<אהרון שבי: קמה כבר.
מירב בן ארי: הטקס ב-17?
מירב בן ארי: נפתחה, תודה.
מירב בן ארי: פחות מעניין הטקסים, העיקר זה עובד.
מירב בן ארי: אשפוזית.
מירב בן ארי: האשפוזית הזו היא במרכז הארץ והיא נותנת מענה לצעירות.
מירב בן ארי: השאלה שלי רק - - -
<קריאה: לא צעירות, מגיל 18 והלאה.
מירב בן ארי: צעירות אמרתי, כן.
מירב בן ארי: אני אומרת צעירות לגיל 18 ומעלה.
מירב בן ארי: אם הייתי אומרת נערות.
מירב בן ארי: תאמיני לי, את יודעת מה זה צעירות?
מירב בן ארי: הוועדה של חסרי בית לצעירים וצעירות זה עד גיל 18.
מירב בן ארי: אני רק רוצה לומר על החיבור בין האשפוזית.
מירב בן ארי: אתמול הייתה את הכתבה המיותרת של אמנון לוי, למה היא מיותרת בעיניי?
מירב בן ארי: כי היא שוב פעם הציגה, אני חייבת להתייחס אליה, צד אחד שבו המדינה מזניחה מזניחה מזניחה, שום התייחסות, לא לוועדת משנה לצעירים חסרי בית, לא לתכנית הסיוע לצעירים חסרי בית, לא על 20 מיליון שקל של שאול, לא על שלטרים שיואב ואני כבר במלחמות על השלטר ללהט"ב בחולון, עמותת אותות, על"ם, כל הגופים שעובדים, מה שנקרא נדחקו.
מירב בן ארי: היה לי ויכוח עם אמנון לוי עד 12 בלילה, אמרתי לו שזו בושה וחרפה.
<קריאה: אבל זה מה שהוא רוצה להראות.
מירב בן ארי: גם בפעם שעברה שהוא עשה הוא עשה לנו נזק, חצי שנה טיפלנו בצעירים שנפגעו מהכתבה, לא משנה.
מירב בן ארי: למה אני אומרת את זה ולמה הזכרתי את זה עכשיו?
מירב בן ארי: כי כשאני אומרת צעירים וצעירות, יש לנו איזה שהיא תכנית.
מירב בן ארי: החבר'ה האלה שאנחנו יודעים שהמדינה הזניחה, כי חשבו שפעם בגיל 18 כולם יתחתנו ויביאו ילדים והמדינה לא אחראית, עכשיו אנחנו מבינים שיש אחריות, אבל יש לנו איזה שהיא תנופה של אחריות.
מירב בן ארי: למה אני אומרת את זה?
מירב בן ארי: כי האשפוזים הזאת, שבאמת היה לי את הזכות לפחות להכיר, אני בלב ובנפש מחוברת אליהם, למה חשוב לי לומר לך?
מירב בן ארי: כי אותם נשים, שבי, שייצאו מהאשפוזים, הן לא יכולות לחזור הביתה, הן יחזרו לרחוב.
מירב בן ארי: ולכן מה שראינו גם ב'הדרך', טוב, אני מעריצה של 'הדרך', הם יודעים את זה, החיבור הזה בין האשפוזית לבין כפר טיפולי לבין דירת מעבר, שדרך אגב, גם אמרתי לאמנון, שתתחבר גם לתכנית לסיוע לצעירים חסרי בית, כי התכנית הזו בול מתאימה.
מירב בן ארי: כי אותו אחד או אחת שעבר אשפוזית, ראינו את החבר'ה באשפוזית, סיים את האשפוזית, נכנס לכפר הטיפולי, גם אותם ראינו, הלך לדירת מעבר, מדירת המעבר הוא רוצה לצאת לעצמאות, בדיוק בשביל זה הוקמה התכנית לסיוע לצעירים.
מירב בן ארי: צעירים, עוד פעם, עד גיל 30, מגיל 18, שלא תתפסי אותי.
מירב בן ארי: לא משנה, מי שיעמוד אחרי תהליך כזה ארוך בגיל כזה צעיר, המדינה נותנת לו את הכסף, 1,000 שקל כל חודש לשנתיים, גם למי שלא מכיר את התכנית, זו תכנית מצוינת, הוקצבו לה 2.2 מיליון שקל, עד היום רק 33 אושרו ויש 200.
מירב בן ארי: אז מי שעובד בארגונים, תנו להם את ההזדמנות הזו, אמרתי את זה גם לאמנון, הם לא ידעו.
מירב בן ארי: זה מבחינתי רצף מעולה.
מירב בן ארי: חייב להיות חיבור שכשהם יוצאים מהאשפוזים - - -
<אהרון שבי: יש חיבור.
<אהרון שבי: יש חיבור ויהיה.
מירב בן ארי: חייב.
מירב בן ארי: יופי, אתם יודעים שאני אבוא לבדוק את זה.
<אהרון שבי: תבואי לבדוק את זה.
מירב בן ארי: יש לי נטייה להגיע לכל מקום שמתעסק בהתמכרויות.
מירב בן ארי: זה מאוד חשוב, כי בסופו של דבר התהליך והרצף הטיפולי, שאנחנו כל הזמן מדברים עליו, זה הדבר.
מירב בן ארי: מילה אחרונה לסיום, תביאו את העלויות - - -
תמר זנדברג: את מדברת על משרד הרווחה?
מירב בן ארי: כן, על העלויות הספציפיות של זה, כמו התכנית, שנבין על מה אנחנו מדברים.
מירב בן ארי: זה, לפחות אני מבטיחה - - -
<אהרון שבי: מבחינת אגפי תקציבים הופנו כל הבקשות האלה שנוגעות לנשים, שנוגעות לשלטר.
מירב בן ארי: מצוין.
מירב בן ארי: אז תעביר גם ליושבת ראש הוועדה.
<אהרון שבי: אני אשמח להעביר את הכול.
<אהרון שבי: אין בעיה.
תמר זנדברג: אנחנו נבקש את זה כוועדה, הוועדה תעדכן את חברי וחברות הוועדה.
תמר זנדברג: בסדר גמור, יופי.
תמר זנדברג: תודה רבה, תודה שבאת.
מירב בן ארי: תודה רבה לכולכם.
תמר זנדברג: הצטרפה אלינו חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי שהיא יוזמת היום הבינלאומי שנערך היום בכנסת.
תמר זנדברג: ציינתי את זה בפתיחה, שלפיכך התכנסנו וזה מקום לברך אותך ולהודות לך על החשיבות.
תמר זנדברג: אני אעדכן אותך שוב, מה שאמרתי בפתיחה, הוועדה הזו כמה וכמה פעמים בשנה האחרונה, מכל מיני נושאים שונים, ראתה הבדלים מגדריים, ראתה צרכים במענים ייחודיים לנשים.
תמר זנדברג: אני באמת מודה לך שבעקבות יוזמה שלך ביום הזה דרבנת אותנו להקדיש דיון מיוחד שהוא בעצם מקיף את זה מכל ההיבטים.
תמר זנדברג: אנחנו שמענו כאן סקירה ממיכל בקנשטיין ממכללת ספיר, על מה שקיים בספרות ונדהמנו, נפלנו מהכיסאות, גם מהפערים וגם ממה שידוע לנו ומהיעדר המענה ובראשם, כמו שאמרתי לך, השיעור העצום, העצום באמת, שאי אפשר לתאר אותו, שכמעט נושק ל-100%, של פגיעה מינית ופגיעה בילדות של נשים שמגיעות להתמכרות.
תמר זנדברג: אחר כך ראינו את הדפוסים השונים של ההתמכרות, איזה סמים מדובר, אגב יותר סמים שהם חוקיים, יותר אלכוהול, יותר תרופות מרשם, יותר משככי כאבים, כדי להשכיח את הטראומה.
תמר זנדברג: עכשיו אנחנו בעיצומה של ההצגה של משרד הרווחה בנוגע למענים שהם מפתחים.
תמר זנדברג: שמעת כאן את השיח, גם אנחנו נדרוש כוועדה, בגיבוי שלך, יש לנו כאן שתי נציגות משתי מפלגות קואליציה חשובות, שיעזרו לנו לדרוש שהמענה הזה שמשרד הרווחה מפתח ייכנס לתקציב הדו שנתי הקרוב, ייכנס כחלק, כי מקצועית הם כבר שם.
תמר זנדברג: הם אמרו כאן בהינתן התקציב, אז אנחנו נגבה אותם בהקשר הזה.
<יעל וייס: אני ממשיכה ישירות את יושבת ראש הוועדה.
<יעל וייס: אנחנו, השירות לטיפול בהתמכרויות, באמת לקחנו על עצמנו את הנושא של פיתוח השירותים לנשים מכורות.
<יעל וייס: לפני כמה שנים כבר זיהינו את הצורך, התחברנו למיזם התוצאות הממשלתי והמשרדי שלנו ואנחנו נמצאים כבר כשלוש שנים בתהליך של מיזם תוצאות בנושא של נשים מכורות.
<יעל וייס: אנחנו נמצאים עכשיו, אני חייבת להתחיל מהסוף ולהגיד שאנחנו בסיומו של המיזם, אנחנו נמצאים בשלב היישום, אנחנו נמצאים בשלב המסקנות ובשלב הכתיבה.
<יעל וייס: יושבים פה חברים יקרים מאוד מהשירות שלנו, מאנשי השדה, ששותפים למיזם ושותפים לפיתוח.
<יעל וייס: המיזם עבד בצוות רב מדרגי ועדיין עובד בצוות רב מדרגי.
<יעל וייס: צוות רב מדרגי זה צוות שכולל את אנשי מטה המשרד, אנשי המחוזות, העובדים הסוציאליים, מנהלי היחידות האמבולטוריות והמסגרות חוץ ביתיות, מדריכות מכורות נקיות בוגרות התכניות שלנו וקבוצות מיקוד עם נשים מכורות שנמצאות בטיפול און ליין ובוגרות.
<יעל וייס: כל הממצאים שלנו זה כתוצאה מעבודה שיטתית מסודרת ועמוקה סביב הצרכים.
<יעל וייס: אני לא אחזור על המאפיינים, אני כן יכולה להגיד, שוב אני אשים על השולחן, את הנושא של טראומה מורכבת, את הנושא של ניצול מיני, את הנושא של אלימות, את הנושא של מודרות חברתית.
<יעל וייס: אלה נשים שנמצאות בתחתית ההדרה החברתית.
<יעל וייס: חשוב שנשים את זה על השולחן.
<יעל וייס: אני חייבת לשתף אתכם שאתמול אנחנו סיימנו קורס ראשון במהלך שמונה השנים האחרונות, קורס שעוסק בטיפול בנשים מכורות באופן ספציפי.
<יעל וייס: שיתפנו את חברות הקורס שהן שותפות שלנו להשתתפות שלנו פה היום והן מתרגשות, מברכות ושמחות שאנחנו שמים את זה על השולחן.
<יעל וייס: אנחנו מדברים על הצרכים המאוד מאוד משמעותיים וקשים שקשורים להיעדר כישורי חיים ואנחנו לא מדברים על קושי במיומנויות חיים, אנחנו מדברים על היעדר, על היעדר מיומנויות תעסוקה, על קשיים בסיסיים בהתנהלות מול מערכות.
<יעל וייס: אלה נשים שיושבות בבית, מכורות, לא יוצאות למחלקות הרווחה, כי הן מפחדות שייקחו להן את הילד.
<יעל וייס: הן לא מודות במקום שהן נמצאות בו כי הן חוששות מהמשפחה שלהן.
<יעל וייס: גבר מכור, המשפחה מלווה אותו, ויושבים פה האנשים היקרים של קהילת 'הדרך'.
<יעל וייס: גבר מכור, המשפחה מלווה עם תיקים וחיבוקים לתהליך הטיפולי.
<יעל וייס: אישה מכורה מגיעה לרוב לבד, ללא תמיכה וללא מסגרת משפחתית, ללא עורף.
<יעל וייס: זה מאוד מאוד חשוב.
<יעל וייס: בדידות חברתית שעלתה בצורה קשה מאוד בקבוצות המיקוד.
<יעל וייס: אנחנו, אנשי הטיפול שמכירים, אנחנו, האנשים שמטפלים בנשים, אנחנו חושבים ששמענו כבר את הכול ואז אנחנו מגלים עוד מקרה ועוד מקרה, ישבנו בקבוצות מיקוד ואחד הדברים הכי משמעותיים שהמטופלות שיתפו אותנו זה הבדידות.
<יעל וייס: זה החגים, זה אחר הצהריים, זה לעשות אמבטיה לילד וסליחה, לא להשאיר סכין גילוח על אדן האמבטיה והמודעות לסכנות.
<יעל וייס: אנחנו יורדים לרזולוציות ואני בכוונה משתפת אתכם כדי לראות איפה הנשים שלנו נמצאות.
<יעל וייס: דיברנו על תוצאות סופיות שאנחנו רוצים להגיע אליהן.
<יעל וייס: אמרו לי שאולי השקף הזה יומרני.
<יעל וייס: אני לא חושבת שהוא יומרני, אני חושבת שאנחנו צריכים לשאוף ולהגיע הכי גבוה שאנחנו יכולים.
<יעל וייס: אנחנו רוצים להביא את הנשים שלנו לאורח חיים נורמטיבי, מגיע להן לקום בבוקר, לצאת לעבודה, לקחת תיק לעבודה ולהתפתח.
<יעל וייס: אנחנו רוצים לחזק להן את המסוגלות האישית, אנחנו רוצים לשלב אותן במעגלים החברתיים הטבעיים, להחזיר אותן לחיק המשפחה שלהן, להחזיר את האמון שלהן במשפחה.
<יעל וייס: כל הנושא של חברות, ללמד אותן מחדש חברות מהי, ללא ניצול וללא אינטרסים.
<יעל וייס: אמהוּת.
<יעל וייס: אנחנו מדברים על אחוז מאוד גבוה של אמהות.
<יעל וייס: אם דיברנו קודם על נתונים, אין לנו את הנתונים המדויקים כי הן לא מדווחות והן לא רוצות לדווח, אבל הנתונים הם מאוד מאוד גבוהים, גם מתוך מה שיש לנו.
<יעל וייס: דיברנו על יישום של מיומנויות חיים וכמובן שמירה על ניקיון.
<יעל וייס: התוצאות לפעולה.
<יעל וייס: אני לא הולכת להקריא אותן כי זה בעצם תמונת מראה של הצרכים.
<יעל וייס: עשינו רשימת צרכים, אנחנו הולכים לקראת פיתוח התוצאות.
<יעל וייס: איפה אנחנו נמצאים היום?
<יעל וייס: אנחנו התחלקנו לצוותי עבודה שנמצאים בשלב של פיתוח.
<יעל וייס: אני כל כך שמחה על ההרצאה הראשונה, כי אני חושבת שזה גם סוג של תמונת מראה לצרכים שאת הבאת.
<יעל וייס: אנחנו עובדים בשלושה צוותי עבודה שנפגשים.
<יעל וייס: חשוב לי להגיד, צוותי העבודה מורכבים מאנשי השדה שמטפלים בפועל, אלה אנשים שמפנים ימי עבודה שלמים כדי לשבת על עבודת איתור הצרכים וכתיבת התכניות.
<יעל וייס: שמנו לנו לדגש את הנושא של איתור ויישוג.
<יעל וייס: אנחנו מדברים על נשים שנמצאות ברחוב, נשים שנמצאות בבית, נשים שעובדות בחנויות ספרים ובמפעלי היי טק ונשים שנמצאות בזנות.
<יעל וייס: לכל אלה אנחנו צריכים להגיע, לכל אלה אנחנו צריכים לפתח תכניות איך אנחנו מגיעים אליהן ושם אנחנו נמצאים.
<יעל וייס: אנחנו נמצאים בקשר עם משרד הבריאות.
<יעל וייס: אני חושבת שהיום כל מורה וכל אחות בטיפת חלב וכל אחות במיון, יש להם נקודות שהם צריכים לבדוק האם הם נתקלים בילד שסובל מאלימות במשפחה, אם יש אישה שסובלת מאלימות במשפחה.
<יעל וייס: אין היום מספיק קריטריונים ברורים לאתר את הנשים המכורות.
<יעל וייס: אנחנו נמצאים בעיצומו של פיתוח שאלון קצר, קונקרטי, ענייני, שאנחנו הולכים להפיץ אותו בכלל מוסדות הקהילה כדי שעובדי בריאות, עובדי חינוך, עובדי משרדים יוכלו לעזור לנו לאתר ולהגיע אל הנשים האלה.
<יעל וייס: פיתוח תכנית מנטורים.
<יעל וייס: דיברנו על בדידות, דיברנו על בידוד חברתי.
<יעל וייס: אנחנו מפתחים תכנית מנטורים בשיתוף, יצרנו קשר עם אוניברסיטת בר אילן וגם עם אוניברסיטת תל אביב.
<יעל וייס: כל אישה זקוקה ברמה הבסיסית, אם אני צריכה ללכת לביטוח לאומי, אני קמה בבוקר, נכנסת לאינטרנט, בודקת איפה סניף ביטוח לאומי קרוב למקום מגוריי והולכת.
<יעל וייס: הנשים שלנו זקוקות שידפקו להן בדלת ויגידו להן 'בואי, אנחנו הולכות יחד לביטוח לאומי', 'אנחנו הולכות יחד לטיפת חלב', 'אנחנו הולכות יחד לעשות הסדר חובות', החובות שלהן בשמים.
<מיכל בקנשטיין: סליחה שאני עוצרת אותך, אבל תצרי קשר עם הסטודנטים שלנו.
<מיכל בקנשטיין: אנחנו נשמח לכסות את האזור הזה.
<יעל וייס: מצוין, אנחנו רוצים שותפים.
<יעל וייס: הנושא של הגישות הטיפוליות.
<יעל וייס: הלכנו מאוד חזק על הנושא של טראומות ושל הפוסט טראומה.
<יעל וייס: אנחנו נמצאים על רצף, אישה שמגיעה לטיפול לא יכולה לרוב ישר שנכניס אותה לכיסא הטיפולים לדבר על הטראומה.
<יעל וייס: היא צריכה קודם כל את העטיפה, היא צריכה קודם כל את הפחתת החרדה, היא צריכה קודם כל כלים בסיסיים לקום בבוקר.
<יעל וייס: אנחנו מפתחים גישות התנהגותיות ודיאלקטיות שהן מותאמות לנשים עם אבחנה של הפרעת אישיות גבולית, שהרבה מאוד מהמטופלות שלנו סובלות מההפרעה הזאת ואנחנו מפתחים תכניות ייחודיות טיפוליות לנשים, חלקן כבר קיימות ופועלות.
<יעל וייס: אנחנו מרכזים את הכול ביחד.
<יעל וייס: שיקום תעסוקתי ייחודי לנשים.
<יעל וייס: אנחנו מצאנו שהן זקוקות לליווי הייחודי שלהן.
<יעל וייס: אני לוקחת גם את מה שאת אמרת, מאוד מאוד חזק, הסיפור של ייחודי, המושג ייחודי, למה הוא צריך להיות ייחודי?
<יעל וייס: מותאם.
<יעל וייס: יש תכנית לגברים, יש תכנית לנשים.
<יחזקאל בן זימרה: התכניות האלה יופעלו בכל הארץ או רק בתל אביב?
<יעל וייס: התכניות מופעלות בכל הארץ.
<יעל וייס: סליחה, אתה צודק, אני כרגע גם מרכזת את מחוז תל אביב וגם רפרנטית לתכנית נשים - - -
<אהרון שבי: כל מה שדובר כאן, התכניות בפריסה ארצית, בחלוקה לחוץ ביתית - - -
<יחזקאל בן זימרה: הן יתקיימו גם בערים בדרום?
<אהרון שבי: הן יתקיימו בערים בדרום ובעיקרו של דבר כאשר יש לנו דירות מעבר, אז דירות המעבר שקיימות היום הן אחת באשדוד, אחת בבאר שבע ואחת בתל אביב, לנשים.
<אהרון שבי: בעיקרו של דבר יש כאן פריסה בהחלט רחבה.
<אהרון שבי: זו הכוונה.
<אהרון שבי: למה שמת את תל אביב כמוקד?
<יחזקאל בן זימרה: כי היא אמרה שבתל אביב - - -
<אהרון שבי: היא מרכזת בתל אביב, אבל היא בתפקידה מה שנקרא.
<יעל וייס: התפקיד הנשי, התפקיד הוא רחב.
<יעל וייס: אנחנו מדברים גם על מיצוי צרכים סוציאליים, שהוא מאוד מאוד חשוב.
<יעל וייס: אני כן חייבת לשים את עצמנו על השולחן ולהגיד, בעבר, ואנשי הטיפול פה מכירים ויודעים, אנחנו קודם כל דרשנו מהמטופלות מוטיבציה, 'בואי תרצי טיפול, בואי תבואי, אחר כך אנחנו נחשוב איתך ביחד על נושא של חובות, על נושא של שיניים'.
<יעל וייס: אנחנו מבינים שהנשים היום זקוקות גם לנושא של מיצוי זכויות, שיקום יחד עם הפן הטיפולי.
<יעל וייס: האתגרים שלנו, ופה אנחנו רוצים וצריכים אתכם ושמחים על ההזדמנות להיות פה, עזרה בהמשך יישום התכניות שלנו.
<יעל וייס: הן מאוד מסודרות, אנחנו תוך חודש מעבירים מסמך מסודר למנהל השירות ליישום.
<יעל וייס: אנחנו זקוקים לשותפים מעבר למשרד הרווחה, יש לנו שותפים יקרים מאוד במשרד הבריאות ובשאר המשרדים, אנחנו צריכים להמשיך ולפתח את זה.
<יעל וייס: הנושא של המעגל הבין דורי הוא נושא שעומד לנו מאוד חזק על השולחן.
<יעל וייס: ואני חייבת רק לסיים בטקס סיום שעשינו אתמול בקורס טיפול בנשים שהזכרתי קודם.
<יעל וייס: עבודת הגמר של משתתפות הקורס הייתה לבנות מיזם לטיפול בנשים שמותאם כל אחת למקום עבודתה.
<יעל וייס: יש פה חוברת שסיכמה 15 מיזמים אופרטיביים, אני מעבירה אותה, על פי הגישה התוצאתית.
<יעל וייס: מסמך מאוד חשוב.
תמר זנדברג: תודה, יעל.
תמר זנדברג: ליאת קליין, איגוד מרכזי הסיוע.
תמר זנדברג: סליחה שעיכבנו אותך, את רצה לדיונים חשובים ביום הזה, אבל חשוב לנו מאוד לאור הנתונים שעלו כאן, כי כמעט 100% נפגעות תקיפה מינית, אז מאוד חשוב לנו לשמוע אותך.
<ליאת קליין: תודה לך.
<ליאת קליין: תודה לך על עבודה די עקבית ומתמידה על הנושאים שלנו, של פגיעה מינית בתוך הנושאים האלה, ותודה על היום הזה, שולי, על ההעלאה של כל המודעות, עולים פה דברים באמת מאוד חשובים.