GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מאור הלפמן: תיירים מכוונים את הביקור שלהם בירושלים ובארץ בכלל לשם הפסטיבל הזה.
<מאור הלפמן: כמו שבמינכן יש פסטיבלים משלה ובכל עיר נורמאלית באירופה עם כבוד ומסורת, יש פסטיבלי בירה וזו אטרקציה תיירותית.
<מאור הלפמן: זה חלק מהותי מאוד מתרבות של קהילה.
תמר זנדברג: אם גם מייצאים?
<מאור הלפמן: לא.
<מאור הלפמן: עוד לא.
תמר זנדברג: רק לשוק המקומי.
יחיאל חיליק בר: מאיפה - - -
<מאור הלפמן: בבית שמש.
תמר זנדברג: זאת חברה מסחרית לכל דבר?
<מאור הלפמן: כן, כן, לכל דבר.
תמר זנדברג: כמה עובדים אתם מעסיקים?
<מאור הלפמן: שנינו ועוד אחד.
תמר זנדברג: כמה בקבוקים, יחידות?
<מאור הלפמן: בסביבות 10,000 בקבוקים בחודש.
תמר זנדברג: 10,000 בקבוקים בחודש והמפעל נמצא בירושלים.
<מאור הלפמן: בתלפיות.
<מאור הלפמן: מוזמנים כולם.
תמר זנדברג: אחלה, נבוא.
<מאור הלפמן: אני חייב לשאול שאלה, אני לא מבין מה אנחנו עושים פה, אומנם זה כיף, אחלה, אבל - - -
תמר זנדברג: בעיות?
<מאור הלפמן: אין סוף.
תמר זנדברג: ספרו.
<מאור הלפמן: לא יודעים איך לאכול אותנו - - -
תמר זנדברג: מי?
<מאור הלפמן: משרד הבריאות.
<מאור הלפמן: זאת אומרת, כשאנחנו פתחנו את המבשלה היינו בסך הכול באנו למשרד הבריאות להסביר להם איך עושים בירה.
<מאור הלפמן: אחרי שהסברנו להם איך עושים בירה הם אמרו לנו מה אנחנו צריכים לעשות.
<מאור הלפמן: זאת אומרת, אין שום תקנה בארץ לגבי מבשלות בירה, אין צ'ק ליסט.
<מאור הלפמן: אני כאזרח, נראה לי נורמטיבי, מגיע למשרד הבריאות אני אומר להם: 'חבר'ה, מה אני צריך לעשות כדי לפתוח מבשלה'.
<מאור הלפמן: אני מצפה לקבל צ'ק ליסט, לא קיים.
תמר זנדברג: כמה שנים אתם מייצרים?
<מאור הלפמן: 3 ועם רקע של 10 פלוס בבישול בירה ביתית.
תמר זנדברג: כמה מבשלות מסחריות קטנות - - -
<מאור הלפמן: בסביבות 15.
תמר זנדברג: 15 חברות.
תמר זנדברג: אתם מאוגדים באיזו צורה?
<דגן בר אילן: יש איזה איגוד שנקרא "איגוד יצרני בירה קטנים" - -
תמר זנדברג: שום ותפקיד.
<דגן בר אילן: אני דגן בר אילן, למעשה בימים אלה אני סוגר מבשלת בירה מסחרית מסיבות שלא הצלחנו להגיע לרווחיות וגם מכל מיני סיבות שמאור ציין, וגם אחרות, אבל אני לא יודע אם זה המקום.
<דגן בר אילן: אני גם מבשל בירה בבית כתחביב, בישלתי עוד לפני - - -
תמר זנדברג: ספרו לנו רגע על הבעיות.
תמר זנדברג: התחלת עם משרד הבריאות, תכף נשמע.
תמר זנדברג: מה הבעיה?
תמר זנדברג: הבעיה היא כמו כל מפעל שמייצר איזה רכיב מזון או שזה - - -
<מאור הלפמן: כשאני רוצה לפתוח מאפיה אני הולך למשרד הבריאות ומבקש צ'ק ליסט ואני מקבל.
<מאור הלפמן: הפונצקיה הזאת, הקטגוריה הזאת לא נמצאת במשרד הבריאות.
<מאור הלפמן: יותר מזה, אין שום תיאום בין משרד הבריאות בירושלים, חיפה, תל אביב ודרום.
תמר זנדברג: תכף נשמע ממשרד הבריאות.
תמר זנדברג: מהזווית שלכם, אתם, אני לא יודעת אם היה לכם עסק אחר קודם, אבל כל מסעדה, מאפיה או כל מקום שמוכר או מייצר מזון יש עליו משרד הבריאות.
תמר זנדברג: יש הנחיות של תברואה: של בטיחות, טריות, קירור וכל הדברים האלה.
תמר זנדברג: אותו דבר חל במקרה שלכם או בגלל שמדובר באלכוהול ובבירה יש איזה - - -
<מאור הלפמן: אנחנו, למעשה בכלל לפני שאנחנו יצרני אלכוהול, אנחנו בכלל מוגדרים במשרד הבריאות כמפעל למזון, כי אנחנו מייצרים מזון ואחר כך יש את הסיפור של האלכוהול.
<מאור הלפמן: אנחנו צריכים לעמוד בסציפיקציות, קודם כל של מפעל מזון ואחר כך - - -
תמר זנדברג: בזה אני מניחה שאין בעיה כי זה כמו כל מפעל מזון אחר.
תמר זנדברג: זאת אומרת, אתם צריכים לעמוד בתנאי ניקיון וכל הדברים האלה.
תמר זנדברג: אחר כך כשעולים מדרגה לתחום האלכוהול, איפה שם הבעיה?
<מאור הלפמן: לא יודעים מה עושים.
תמר זנדברג: כלומר, איך אתם נתקלים בזה בחיי היום-יום?
<מאור הלפמן: אנחנו קיבלנו את אישור משרד הבריאות.
<מאור הלפמן: באמת זו דרך ארוכה ונפלאה, אבל הכול בסדר עכשיו.
<מאור הלפמן: ברגע שקיבלנו את האישור הזה אנחנו מחדשים אותו כל שנה.
יחיאל חיליק בר: אגב, כשאתה אומר שאין תקנות, יש את הגדולות שמייצרות בירה: "מכבי" וכאלה, להן אין תקנות של משרד הבריאות שהן עובדות לפיהן ואז אפשר להשליך את זה אליכם?
<מאור הלפמן: אין לי שום צל של מושג.
<מאור הלפמן: אני לא יודע כי משרד הבריאות בירושלים, כשאני פתחתי את המבשלה התקשרתי לדגן שיש לו מבשלה בעמק חפר.
<מאור הלפמן: התקשרתי אליו ושאלתי אותו: 'ידידי, מה משרד הבריאות ביקש ממך כדי שאני אדע פה'.
<מאור הלפמן: אז אני לימדתי את משרד הבריאות בירושלים מה השלוחה של עמק חפר ביקשה דרך השלוחה בקיבוץ יחיעם ודרך אשקלון.
<גד דבירי: העניין במבשלות בירה, זה דבר חדש ולא יודעים איך לאכול את זה.
<גד דבירי: בשנים האחרונות, אני כבר הרבה זמן בתחום, מהבשלה הראשונה שנפתחה בגל החדש בתל אביב אני מתעסק בנושא.
<גד דבירי: בהתחלה התייחסו למבשלה כמו למחלבה כי את זה הכירו במשרד הבריאות.
<גד דבירי: היו דברים שביקשו, כמו מפריד שומנים שביקשו מהמבשלות להתקין כזה דבר, זה דבר שאינו נחוץ למבשלה כי אין שומנים.
<גד דבירי: זה מה שהם הכירו.
<גד דבירי: לאט-לאט עם הזמן התחילו להכיר את הנושא.
<גד דבירי: ככל שנפתחות יותר מבשלות יותר מכירים את הנושא ויש על מה להסתמך, לא צריך להמציא את הגלגל גם במשרד הבריאות.
<גד דבירי: אבל עדיין יש איזו בעיה כמו שחברי הוועדה פה לא ידעו בכלל איך עושים בירה.
<גד דבירי: זו בעיה, זה דבר ממש מפחיד, אנשים נבהלים 'אה, בירה".
<גד דבירי: כשאני באיזה שלב ניסיתי להיות מסחרי בעניין הגעתי לעירייה בתל אביב וביקשתי רישיון, להתחיל תהליך רישוי של העירייה כמו שצריך, משהו בכמויות קטנות שהעירייה מוסמכת לעשות.
<גד דבירי: ברגע שהם שמעו את המילה 'בירה' הם עצרו, 'עצור, בירה זה משרד הבריאות, זה לא אנחנו'.
<גד דבירי: זאת אומרת, נורא מפחיד הסיפור הזה כשבעצם אין סיבה, כי לעשות בירה זה כמו לעשות מרק.
<גד דבירי: אין שום סיבה שגופי התברואה בעירייה, כמו שהם נותנים רישוי לכל מסעדה שהם יתנו רישוי גם למישהו שמייצר בירה לצריכה במקום, לא להוצאה החוצה את הדבר הזה.
<גד דבירי: זאת אומרת, בהחלט יש עניין שאין איזו תקנה כתובה שאפשר להסתמך עליה - - -
יחיאל חיליק בר: אני שואל, איך אין תקנות אם יש חברות שמייצרות בירה - - -
<גד דבירי: יש תקנות, יש את פקודת האלכוהול, אני חושב שהפעם האחרונה שתיקנו אותה זה היה בשנת 1967 - - -
יחיאל חיליק בר: אני מדבר על תקנות לבירה ספציפית, יש יצרניות בירה.
<איתי גוטמן: סליחה שאני מתפרץ.
<איתי גוטמן: יש הבדל של שמיים וארץ בין מה שקורה באשקלון ובנתניה אצל "טמפו" ו"קוקה קולה" לבין מה שקורה בדלתות של דגן, מאור ושלי ושל גדי, זה לא אותו מפעל, זה לא אותו עסק, זה לא אותו מיכון וזו לא אותה עבודה.
<איתי גוטמן: כמובן שזה אותו תהליך- - -
יחיאל חיליק בר: אבל התהליך הוא אותו תהליך?
<איתי גוטמן: התהליך הוא אותו תהליך, אבל צריך לשים קו מאוד גדול שיחצוץ בין מבשלה שעושה 10,000-15,000 ליטר ביום בישול לבין מבשלה שעושה 5,000 ליטר בחודש.
יחיאל חיליק בר: מאיזו בחינה לשים הבדל?
<איתי גוטמן: המיכון שיש באשקלון ובנתניה, הרובוטיות והאוטומציה של המבשלה הם לא מה שקורה אצלנו.
<איתי גוטמן: אצלנו זו עבודת יד, אצלנו זה מגע ישיר עם החומר.
<גד דבירי: זה גם עניין של סכנה.
<גד דבירי: בסופו של דבר אנחנו מדברים פה על בריאות הציבור ויש פה עניין כמה יותר מסוכן.
<גד דבירי: לבשל 30 אלף ליטר ביום ולהפיץ את זה ברמה ארצית זה קצת יותר מסוכן מלייצר 10,000 ליטר בירה בחודש.
<גד דבירי: בכל זאת צריך להיות - - -
תמר זנדברג: ועדיין "טמפו" ו-"קוקה קולה" ולא יודעת מי עושה בירה, זאת אומרת, אצלם יש איזה עובד - - -
<גד דבירי: הרעיון הוא אותו רעיון.
<פאולה רושקה: לא להתבטא, רק להגיד שאין אף אחד מבריאות הציבור, אין מי שיענה.
תמר זנדברג: זה חבל מאוד.
תמר זנדברג: תכף נשמע את רוני.
<רוני ברקוביץ: אני את שלנו, אנחנו אכיפה.
<פאולה רושקה: משרד הבריאות בשירות המזון.
<פאולה רושקה: זה לא נושא של סמים, זה לא נושא של אלכוהול.
<פאולה רושקה: זה בריאות הציבור.
תמר זנדברג: הבנתי, ואין כאן אף אחד מבריאות הציבור.
תמר זנדברג: תראו, אני תכף - - -
<פאולה רושקה: היה צריך לשלוח שאלות.
תמר זנדברג: אין לנו.
תמר זנדברג: אנחנו לא צריכים לשלוח שאלות, אנחנו רוצים לקיים דיון בוועדה.
תמר זנדברג: או.קיי.
תמר זנדברג: כן, בעיות.
<לאון שוורץ: קודם כל אני רוצה להתייחס, אם אנחנו מדברים על היצרנים הקטנים, אני חושב שהבעיה הכי גדולה מעבר להתנגשות עם הרשויות, או לפחות התחככות עם כל הרשויות שרק אפשר, הבעיה הכי גדולה היא שזה שחקנים קטנים מאוד בשוק מאוד מאוד מונופוליסטי.
<לאון שוורץ: אני חושב שזה הבעיה של כל היצרנים הקטנים שמקיימים עסק קטן.
<לאון שוורץ: זו כנראה בעיה שהיא לא מיוחדת רק לתחום הבירה, אבל בתחום הבירה היא קוראת בצורה משמעותית.
<לאון שוורץ: זה מאבק להישרדות מהרגע שמקימים עד הרגע שסוגרים או למשך כל החיים.
<לאון שוורץ: אני חושב שזה משהו שמצריך התערבות שלטונית מכיוון שיש פה מונופול ששולט ב-80% או 90% מהצריכה בשוק.
<לאון שוורץ: זה בסוגריים.
תמר זנדברג: תסביר.
יחיאל חיליק בר: מבחינת הבטיחות של הרשתות לקבל אתכם ולשווק.
<לאון שוורץ: בישראל קיימים שני יצרנים מאוד גדולים ומשמעותיים, אחד זה "טמפו" בנתניה, אחד שזה "מכבי" באשקלון שהם גם מייצרים בירה וגם מייבאים בירה, הם אחראים ביחד מעל ל-80% מהצריכה בישראל.
<לאון שוורץ: מה שאומר, הם קובעים את הכללים ובמידה רבה גם את התנאים לכניסה לרשתות גדולות וגם לפאבים.
<לאון שוורץ: עיקר הבירה הנמזגת בארץ בפאבים, אתם בטח יודעים, זה בירה מחבית, זה לא בירה מבקבוקים.
<לאון שוורץ: כניסה לפאב המשמעות שלה, היום זו השקעה מאוד גדולה של המבשלה בציוד שהיא נותנת במתנה לפאב.
<לאון שוורץ: יש עוד שורה של חסמים שבעצם מקשים על היצרנים הקטנים להיכנס לפאבים ושומרים על השליטה של היצרנים הגדולים.
<לאון שוורץ: מבחינת מבשלות קטנות זה חסם שהוא לפעמים פשוט מונע מהן.
<לאון שוורץ: אני יודע שאותי שואלים לפעמים: 'למה הבירה שלך' או למה הבירה של מאור 'למה לא רואים אותה בפאבים'.
<לאון שוורץ: אנשים לא יודעים, אבל הכניסה לפאבים היא מאוד מאוד קשה - - -
תמר זנדברג: בגלל חסם מסחרי.
<לאון שוורץ: בגלל חסמים מסחריים שהם חסמים שמתקיימים במשק מונופוליסטי.
<לאון שוורץ: שחקן חזק דואג שיהיו חסמים כדי ששחקנים קטנים לא יוכלו - - -
תמר זנדברג: מהם החסמים?
<לאון שוורץ: למשל, נותנים כל מיני הטבות לפאבים ואומרים שייקחו להם אותם אם הם ישימו ברז נוסף של מבשלה קטנה.
<לאון שוורץ: למשל רשתות שיווק, הם עובדים רק עם שחקנים גדולים ולא עובדים עם שחקנים קטנים.
<לאון שוורץ: היום לאט-לאט זה מתחיל להיסדק, אבל זה שוק מאוד מאוד קשה.
תמר זנדברג: מישהו מבין 15 השחקנים הקטנים שציינת מוכרים לרשתות שיווק?
תמר זנדברג: לא בפאבים, בסופר או מכולות.
<איתי גוטמן: זה תלוי, מה שקרה בשוק זה שיצרנים התחילו להתחבר עם חברות הפצה.
<איתי גוטמן: חברות הפצה הן חברות אלכוהול גדולות בשוק כמו חברת הכרם, "אקרמן" "טיב טעם" – חברה סקוטית לשעבר, הן חברות, גוף מאוד חזק בשוק האלכוהול המקומי והן בעצם אלה שעושות את עיקר השיווק.
<איתי גוטמן: עיקר השיווק של המבשלות הקטנות נעשה על ידי חברות הפצה שהן שחקניות - - -
תמר זנדברג: כלומר, יש התקשרות בין המבשלות הקטנות לבין חברות הפצה שמפיצות את הבירות הגדולות והמסחריות - - -
<איתי גוטמן: לא.
<איתי גוטמן: הן בכלל מפיצות משקאות אלכוהוליים.
<איתי גוטמן: יש בארץ משהו כמו 4-5 חברות שהן החברות העיקריות בשוק האלכוהול בארץ של: אלכוהול, בירה ויין, בעיקר בתחומים האלה שכוח היותן גדולות וחזקות יש להן קשרים עם כל רשות השיווק ועם כל ערוצי ההפצה המקומיים.
<איתי גוטמן: כל אחת מהחברות האלה יצרה עם מבשלה גדולה קשר והיא משווקת את הבירות.
תמר זנדברג: והן אלה שמשווקות את מוצרי האלכוהול הקטנים, כאילו, בשאר השוק: ביין, - - -
<איתי גוטמן: בעיקרון, הן אלה שנותנות דריסה למבשלות הקטנות ברשתות הגדולות ובשוק המרקטינג.
<איתי גוטמן: <קריאה:> בפאבים עדיין פחות.
תמר זנדברג: ופאבים אתה אומר שעיקר הבעיה היא בהתמודדות מול, נקרא לזה, ההטבות המסחריות, מה שנקרא הטבות לגודל.
תמר זנדברג: מוכרים "קוקה קולה", מוכרים גם "קרלסברג".
תמר זנדברג: אתה כבעל עסק קטן בפאב, בית קפה, מסעדה תלוי באותן הטבות והנחות של אותו משווק גדול.
תמר זנדברג: איך זה משפיע להערכתכם על המחיר?
<איתי גוטמן: מרכיב מאוד גדול במחיר, קודם כל יש כל מיני דברים שמשפיעים על המחיר, אחד מהם למשל זה המיסוי שעכשיו ירד חזרה בצורה משמעותית, אבל עדיין הוא שם ונוכח.
<איתי גוטמן: מרכיב מאוד משמעותי הן עלויות היצור.
<איתי גוטמן: עלויות היצור של המבשלות הקטנות הן רבה יותר גדולות, הן כפולות ומשולשות ביחס לעלויות היצור של המבשלות הגדולות.
<איתי גוטמן: דבר נוסף שהוא מאוד מאוד משמעותי אלו עלויות ההפצה.
<איתי גוטמן: עלויות ההפצה אצל שני השחקנים הגדולים הם פסיק לעומת עלויות ההפצה אצל השחקנים הקטנים.
<איתי גוטמן: כך שמראש הם נמצאים בעמדת נחיתות ובקושי גדול להפיץ.
תמר זנדברג: סתם, יש כלל אצבע בענף, שבמסעדות המשקאות גם הקלים וגם האלכוהוליים, אחוז הרווחיות שלהם הוא מאוד מאוד גבוה עד כדי כך שזה לפעמים מחזיק את המסעדה כולה מבחינת חומרי הגלם והשכר וכו' וכו'.
תמר זנדברג: כאילו זה מגיע אליך בעלות מסוימת ואתה מוכר את זה פי, אני לא יודעת כמה, מהעלות.
תמר זנדברג: אין על זה עבודה, לא מייצרים את זה במסעדה, אין טבח, אין שוטף כלים - - -
<לאון שוורץ: הסטנדרט זה 300%.
תמר זנדברג: 300% וזה מה שכאילו מפצה הרבה על הכול.
<לאון שוורץ: כשבירה של מבשלה קטנה, לצורך העניין עולה 10 שקל לעומת בירה של מבשלה גדולה שעולה, כדי להקל, עולה 5-6 שקלים ובעל הבית של המסעדה מכפיל את זה פי שלוש, פתאום ההפרש הוא לא 4 שקלים, הוא 15-20 שקלים שמאוד מורגשים ללקוח בכיס.
תמר זנדברג: וזה משהו שמבחינת
תמר זנדברג: כם כיצרנים קטנים זה דבר שהוא מהווה איזה חסם לכניסה לפאבים?
תמר זנדברג: בכמה אתם צריכים למכור בסוף לצרכן, בפאב?
<איתי גוטמן: זה תלוי.
<איתי גוטמן: ככל שהיקף הייצור גדל בעצם אנחנו יכולים להוריד את המחיר שלנו כי כל בקבוק נושא על עצמו עוד שכר דירה ועוד עלויות רכב ועוד עלויות משכורות.
<איתי גוטמן: בסופו של דבר חומר הגלם הוא לא העניין היקר.
<איתי גוטמן: המערך שמוקם סביבו זו העלות הגדולה שלנו.
<איתי גוטמן: עכשיו, בעצם כשאנחנו מוכרים לבר, אז יש ברים שמשתפים פעולה ואומרים: 'אנחנו בעד הטרנד, בעד הרעיון, בעד היוזמה המקומית ולכן נשווה את המחיר שלכם ונמכור אתכם ב-200% ואת ה"גולדסטאר" או "קרלסברג" ב-400%'.
<איתי גוטמן: זה קיים, אבל כמו שלאון פה ציין, בעל בר ששומע את השם 8-9-10 שקלים לפי מע"מ ופיקדון ישר חושב כפול שלוש.
<איתי גוטמן: זה כבר שם אותנו במרווח מאוד גדול מול בירות מסחריות.
תמר זנדברג: ואתם נתקלים בבעיות כאלה.
תמר זנדברג: כלומר, אתם נתקלים במצב שאתם באים לפאב, למקום שבו אתם מעוניינים למכור את המוצרים שלכם ואתם נתקלים בעיה בגלל מחיר?
<איתי גוטמן: זאת האווירה בכל יום שלנו.
תמר זנדברג: כלומר, אתה מסתובב, עושה סיבובי שיווק, מציג את המוצר, יופי נהדר מעולה, בירה בוטיק, ביתית, טעימה לא מסחרית, לא יודעת מה, 'כמה עולה?', 'אה, שלום, תודה רבה'.
<איתי גוטמן: בדיוק.
תמר זנדברג: וזה דבר, איפה אתה מזהה את היכולת שלך לפרוץ, כלומר לעשות איזו פריצת דרך בהקשר הזה?
תמר זנדברג: זאת אומרת, מה החסם העיקרי פה.
<איתי גוטמן: המון דברים.
<איתי גוטמן: אבל, בעצם את שואלת איך אנחנו פותרים את זה?
<איתי גוטמן: עם הרבה עבודה.
<איתי גוטמן: עבודה, עבודה, עבודה, עבודה קשה, יחסים טובים עם בעל הפאב, לוקאליות, חומר ומוצר שהוא הרבה יותר איכותי ממה שאפשר לקבל מהמסחריות, טביעת אצבע ייחודית - - -
תמר זנדברג: המוצר הזה, לתפיסתך תמיד יהיה יקר פי שתיים-שלוש ממוצר אחר כי זה אופיו, אלו העליות שלו.
תמר זנדברג: הצרכנים צריכים להבין את זה.
יחיאל חיליק בר: לצרכן לא פי שתיים-שלוש.
<איתי גוטמן: לא פי שתיים-שלוש, יותר יקר.
<איתי גוטמן: זה לא משנה כרגע.
תמר זנדברג: בכמה, 10% או - - -
<דגן בר אילן: במדף בחנות אלכוהול זה יהיה בהפרש של 30% ובבר זה יכול להגיע גם ל-50%.
תמר זנדברג: שאלה אחרונה.
תמר זנדברג: מההכרות שלכם או מהפורום גם של הביתיים וגם שהמבשלות הקטנות, איך אתם עם העולם, מה השיעור הכניסה בישראל או נתח השוק של הבירה בוטיק או מבשלה קטנה מכלל השוק?
תמר זנדברג: כלומר, איך - - -
<איתי גוטמן: הטרנד הזה בעולם מאוד חזק.
<איתי גוטמן: אם ניקח לדוגמה את השוק האמריקאי, שם יש את התהליך הזה שאנחנו עוברים פה היום, אנחנו באיחור של 20-25 שנה ביחס לארה"ב.
<איתי גוטמן: נכון להיום יש בארה"ב אלפי מבשלות קטנות ומאות מבשלים ביתיים.
<נועם שלו: מיליון מבשלים ביתיים בארה"ב.
<נועם שלו: זה חצי מהאוכלוסייה בארה"ב כשבארץ אנחנו מדברים על פרומילים ספורים, זה לא מעניין מבחינת מבשלות קטנות.
<נועם שלו: בחוק האמריקאי יש הגדרה לבשלות קטנות.
<נועם שלו: היא משתנה כל הזמן ככל שהן גדלות, אבל יש הגדלה מבחינת היקף הייצור ויש הטבות במיסוי שמשתנות ממדינה למדינה.
<נועם שלו: ברוב המדינות בארה"ב המחוקק מבין שזה ענף מסחרי לכל דבר, שמייצר מקומות עבודה, כמובן גובים עליו מיסים והוא מייצר סביבו תרבות.
<נועם שלו: נותנים הטבות מס למבשלות הקטנות כדי להתמודד עם החסמים של אותן מבשלות גדולות.
<נועם שלו: המבשלות הגדולות באמריקה הן גדלות לאין שיעור ממה שקיים בארץ.
<נועם שלו: הסטטיסטיקה מדברת כרגע על שתי מבשלות קטנות שנפתחות מידי יום.
<נועם שלו: אנחנו, לנו יש לאן לשאוף.
<לאון שוורץ: עוד משהו שלדעתי חשוב להדגיש.
<לאון שוורץ: כשמדברים עם אנשים על בירה, אלכוהול, יין, להרבה אנשים נתפסת אוטומטית התמונה של משהו שלילי, של אלכוהוליזם, של ילדים שיכורים ברחובות.
<לאון שוורץ: אלו כן דברים שקורים, אבל צריך להפריד את זה כשמדברים על בישול ביתי, על מבשלות בוטיק, על מבשלות קטנות.
<לאון שוורץ: פה אנחנו עוברים מתרבות ההשתכרות, שתייה ואלכוהוליזם לתרבות שהיא יותר קולינריה.
<לאון שוורץ: בנאדם ששותה בירה בוטיק או בנאדם שמבשל בירה בבית הוא עושה את זה לא בשביל לדפוק את הראש או בשביל להשתכר, אלא באמת יותר בשביל החוויה הקולינרית.
<לאון שוורץ: דרך אגב, זה גם - - -
<לאון שוורץ: אתה לא מתכנן לדפוק את הראש חודשיים מראש.
<לאון שוורץ: בדיוק.
תמר זנדברג: מה שאתה אומר לנו בעצם, כאשר אנחנו מנסים להתמודד, בין היתר כאן בוועדה שזה המנדט הכמעט בסיסי שלה, להתמודד גם עם בעיות של התמכרות, גם שימוש לרעה באלכוהול ושתייה מופרזת.
תמר זנדברג: זה דבר שהוא מאפיין את המשקאות החריפים, אלכוהוליים המסחריים יותר, הגדולים שאפשר לקנות בסופר - - - <קריאה:> שאתה מוכר בכמויות וגם בזול.
תמר זנדברג: כאילו ככל שנטה את המטוטלת יותר לכיוון המבשלות הביתיות והזיקוק הביתי, אז סיבת השתייה משתנה לעבר תרבות וקולינריה שהיא לא לשימוש לרעה ושגורמת נזק.
<לאון שוורץ: מדברים של התאמה בירות לאוכל ושל מה שמסביב.
<גד דבירי: הנושא של לבשל בירה בבית לא נושא קל, זה לא פשוט - - -
תמר זנדברג: רגע, נכנסו חצי לתוך הישיבה.
תמר זנדברג: אתה התחלת 'אין בעיה, זה נורא קל, זה נורא פשוט, זה סיר בבית' ועכשיו אנחנו נכנסנו חצי שעה וזה לא קל.
<קריאה: גם לחם זה נורא קל ואת לא אופה לחם.
<קריאה: למה את לא אופה לחם?
<גד דבירי: לבשל בירה בבית זה גם כן - - -
תמר זנדברג: אני אגיד לך למה אני לא אופה לחם, זה לא קל, זה סופר השקעה בשביל משהו שיחסית בזול ואפשר לקנות נורא טוב.
<גד דבירי: זו בדיוק הנקודה שרציתי להגיע אליה.
<גד דבירי: לבשל מי שרוצה ללכת ולדפוק את הראש עם בירה הוא לא יבשל אותה בבית.
<גד דבירי: הוא ילך לחנות ליד ויקנה את פחית הבירה.
<גד דבירי: היום אפשר להשיג פחיות בירה של חצי ליטר ב-5 שקלים, זה הרבה יותר קל, לצערי מבחינתו הרבה יותר אפקטיבי.
<גד דבירי: כל הנושא גם ביתי וגם בישול בוטיק כשהמחיר יותר יקר וההתעסקות יותר חזקה.
<גד דבירי: להפך, לפחות עם הילדים שלי אני רואה שזה שאבא שלהם בישל בבית בירה וזה שאבא שלהם מתעסק עם אלכוהול הפך אותם הרבה יותר חסינים מבחינת הנושא הזה.
<גד דבירי: עם החברים שלהם בבית הספר ובחוץ, הם לא צריכים להוכיח את עצמם, הם לא צריכים להבין מה זה, הם הבינו בבית איך עושים את זה, הם ראו את זה, זה היה קרוב אליהם והם גם הבינו שזה מסוכן.
<גד דבירי: עם חינוך כמו שצריך ועם היחשפות לעניין הזה זה לא הפך לנושא של 'אוי ואבוי, לא ראיתי את זה בשום מקום', זה, הנה הגיע הזמן כן לפרוק את הגבולות וכן להשתמש בזה כשאנחנו צעירים.
<גד דבירי: להפך, לא שזה לא גורם, לדעתי, זה גם די מונע בזכות זה שהם מקבלים חינוך כמו שצריך.
<לאון שוורץ: לענות לשאלה שלך, זה לא קשה לבשל בירה, זה מאוד פשוט.
<לאון שוורץ: הקטע הוא שזה תהליך שלוקח חודש בממוצע.
<לאון שוורץ: מי שהולך להשתכר מזה, או שזה כל מה שהוא מעניין, הוא לא יודע לתכנן חודש קדימה.
<לאון שוורץ: התהליך עצמו הוא לא קשה.
<לאון שוורץ: גם לאפות לחם זה שעתיים עבודה פלוס שעה ניקיונות.
תמר זנדברג: קיי, טוב, בסדר.
תמר זנדברג: משרדי הממשלה, משרד הבריאות.
<רוני ברקוביץ: לי קוראים דוקטור רוני ברקוביץ, אני סגן ראש אגף אכיפה ופיקוח.
<רוני ברקוביץ: כמו שאמרו חברותיי, זה נחשב בתור מפעל מזון ומי שאחראי לתת להם את הרישיון ועושה שם את הביקורות, זה שירות המזון.
<רוני ברקוביץ: באמת חבל שאין כאן שום נציג משירות המזון.
<רוני ברקוביץ: לגבי הטענות הספציפיות שלהם הוא היה יכול לענות בצורה יותר טובה.
<רוני ברקוביץ: מה שאני יכול להגיד זה מה שאנחנו עושים בנושא שלנו.
<רוני ברקוביץ: למשל, בחודש האחרון תפסנו מפעל שמייצר אלכוהול מזויף.
<רוני ברקוביץ: זאת תופעה רווחת בארץ עכשיו - - -
תמר זנדברג: מה זה אלכוהול מזויף?
<רוני ברקוביץ: יש כמה סוגים.
<רוני ברקוביץ: קודם כל לא משתמשים באלכוהול נקי - -
<קריאה: תחדד את זה, תסביר את ההבדל כדי שכולנו נבין שאנחנו לא מדברים על אותה משפחה.
<רוני ברקוביץ: שוב, זה לא מה שהם עושים.
<רוני ברקוביץ: הם אנשים טובים, נחמדים - - -
<קריאה: זה גם לא בירה.
תמר זנדברג: אני רוצה שנייה לכוון את הדיון.
תמר זנדברג: דווקא אני שמחה שאתה פה בכיוון הזה.
תמר זנדברג: כלומר, בגלל זה שאלתי בהתחלה, יש לנו את כל התהליך של מפעל מזון ומה משרד הבריאות מאשר, לא משנה אם זה בירה, יין, אלכוהול - - -
<רוני ברקוביץ: זה שירות המזון.
תמר זנדברג: לחם או לא יודעת מה.
תמר זנדברג: את זה לשנייה אני שמה בצד.
תמר זנדברג: זה דווקא כן מעניין לנושא.
תמר זנדברג: הסיבה שבעצם כינסנו את הדיון הזה, כי התרשמנו שיש כאן איזה מטען עודף שנוגע לעובדה שמדובר באלכוהול, במוצר אלכוהולי ואולי לכן, ואולי בצדק יש זהירות יתרה.
תמר זנדברג: אני רוצה להבין ממך מה הזהירות היתרה, ממה היא נובעת והאם היא באמת קשורה למה ששמענו פה וגם איך עושים את ההבחנה ואת המשותף אם קיים.
<רוני ברקוביץ: נכון, יש - - -
תמר זנדברג: בוא תסביר מה זה אלכוהול מזויף, מה זה הדבר הזה בכלל.
<רוני ברקוביץ: זה אלכוהול שנמצאים בו כל מיני חומרים שאסור שימצאו, מפוגל שזה גם מנתול וגם ביטרקס וגם - - -.
<רוני ברקוביץ: אני כבר אסביר קצת בהרחבה על כל דבר.
<רוני ברקוביץ: למי שאין לו ידע באלכוהול או שלא יודע לייצר או שהוא מייצר את זה לא כמו שצריך, אז נוצרים כל מיני תוצרי לוואי.
<קריאה: בייצור אלכוהול.
<קריאה: אין זיקוק בבירה.
<קריאה: אין - - .
<רוני ברקוביץ: זיקוק, אני מדבר על וודקה, אני מדבר על ברנדי, אני מדבר על דברים כאלה.
יחיאל חיליק בר: אם זה א רלוונטי לבירה אז למה - - -
תמר זנדברג: זה מעניין אותנו כי יכול להיות שבגלל, כאן בוועדה אנחנו עוסקים - - -
<קריאה: זיקוק בכלל לא רלוונטי לסיפור של הבירה.
תמר זנדברג: האם קיימת איזו מחשבה מאחורי הראש כששומעים על מפעל אלכוהול ביתי או קטן.
תמר זנדברג: האם עולה המחשבה שאולי יכול להיות משהו כזה.
<קריאה: אין דבר כזה 'מפעל אלכוהול ביתי'.
תמר זנדברג: לא ביתי, מפעל קטן או מערכת ייצור קטנה.
תמר זנדברג: בכלל אנחנו רוצים להבין, אולי נגלה תופעה מטורפת של ייצור אלכוהול מזויף ומשהו שאנחנו חייבים להתמודד איתו.
תמר זנדברג: לא יודעת, בוא נשמע - - -
<רוני ברקוביץ: קודם כל יש תופעה כזאת של ייצור אלכוהול מזויף.
<רוני ברקוביץ: רק בחצי שנה האחרונה היינו מעורבים ב-7 פעילויות עם המשטרה.
<רוני ברקוביץ: אנחנו מצאנו מפעלים שמייצרים אלכוהול מזויף.
<רוני ברקוביץ: מצאנו גם בחניות, בפיצוציות ובחנות נחות שמוכרים שם אלכוהול מזויף.
מירב בן ארי: אני חייבת להגיד, זה עלה מרשת המיסים דווקא כשהייתה ההחלטה של שר האוצר להחזיר את המס.
מירב בן ארי: בכל הדרישה להפחית את המס בחזרה לאלכוהול בניגוד להחלטת שר האוצר הקודם לעלות.
מירב בן ארי: זה היה בגלל שרשות המיסים באה וטענה שכשהעלו את האלכוהול נכנס האלכוהול המזויף ביתר שאת למדינה ונהייתה תופעה כזאת מלאכותית.
מירב בן ארי: לכן הם אמרו שאם פעם הם עוד הרוויחו מס, אז עכשיו זה ירד כי מראש אנשים מייצרים את האלכוהול המזויף ולכן גביית המס יורדת.
מירב בן ארי: ההחלטה להחזיר את המס הגיעה מהם ובגל שאני מבינה - - --
תמר זנדברג: מרשות המיסים נמצאים?
מירב בן ארי: התפתחה התופעה כי זה בדיוק הייתה ההחלטה למה להוריד את המס על אלכוהול, בגלל התופעה הזאת.
תמר זנדברג: אני חייבת לרשום הערה, נזיפה, מה שנקרא, לרשות המיסים.
תמר זנדברג: אני חייבת לציין - - -
מירב בן ארי: זה מאוד רלוונטי להם.
תמר זנדברג: לא רק שרלוונטי.
תמר זנדברג: את צריכה להבין, רשות המיסים לא רק שרלוונטית ולא רק שרשות המיסים אמונה על החוק, גם רשות המיסים נוכחת כאן בדיונים שלא רלוונטיים אליה.
תמר זנדברג: אז עכשיו כשהדיון רלוונטי לה היא לא מגיע.
מירב בן ארי: חבל מאוד.
תמר זנדברג: זה באמת מאוד חבל.
תמר זנדברג: באמת, זה ברמה של הזוי.
תמר זנדברג: רשות המיסים גם מבקשת רשות דיבור בוועדה בנושאים שבכלל קשורים וככה בנושא כזה שסופר קשור.
תמר זנדברג: אז קודם כל נזיפה לרשות המיסים- - -
מירב בן ארי: הם גם יכולים לתת לך הבהרה לעניין הזה.
תמר זנדברג: דבר שני, בסוף הדיון אנחנו נפנה אליהם בבקשת מידע ואנחנו נעדכן את כל חברי הוועדה.
תמר זנדברג: סליחה רוני.
<רוני ברקוביץ: נתחיל עם זה שיש חומר מאוד מסוכן שנקראת מתנול, זה שם החומר.
<רוני ברקוביץ: כל פעם, כל שנה-שנתיים אנחנו שומעים שעשרות אנשים מתו ברוסיה כתוצאה משתיית אלכוהול שחשוד כמזויף, זה בגלל המתנול.
<רוני ברקוביץ: את המתנול מכניסים אותו לתוך המשקאות בשני אופנים: או ששמים אותו בכוונה מכיוון שאין להם אתנול או שבתהליך הזיקוק של האלכוהול לא מפוקח מאחד מתוצרי הלוואי נוצר מתנול.
<רוני ברקוביץ: עכשיו גילו כאן בארץ משקאות אלכוהוליים שנמכרו בחניות שהיה בהם מתנול פי 500 יותר מהתקן.
<רוני ברקוביץ: שתייה של מתנול נקי בין 6-10 מיליליטר גורם לעיוורון ובכמויות יותר גדולות זה יכול לגרום למוות.
<רוני ברקוביץ: כלומר, בכמויות של פי 500 מהתקן לשתייה של 300 מילימטר מהבקבוק, שאנחנו מצאנו, יכול לגרום לעיוורון.
<רוני ברקוביץ: תפסנו לפחות 4-5 מוצרים, חלק אימצו מותגים וחלק מותגים שלהם שהיה את החומר הזה.
<רוני ברקוביץ: מבחינתנו זה חומר נורא נורא מסוכן.
<רוני ברקוביץ: כשאנחנו תופסים אלכוהול עם המשטרה, דבר ראשון שולחים את זה למעבדה.
<רוני ברקוביץ: מהמעבדה אנחנו מבקשים שיבדקו הכול, החל מסמים דרך חומרים מסוכנים ובעיקר מתנול כי זה החומר שיש לו המון תופעות לוואי: סחרחורות, כאבי ראש, התעלפויות ועד עיוורון ואפילו מקרי מוות.
תמר זנדברג: במצבים כאלה אתם עובדים עם רישוי של העסקים העירוני?
<רוני ברקוביץ: עם המשטרה בעיקר.
<רוני ברקוביץ: רוב הפעילויות הן עם המשטרה.
תמר זנדברג: הרי אלכוהול רגיל זה פריט רישוי ברישוי עסקים.
תמר זנדברג: כלומר, בית עסק שמוכר אלכוהול צריך רישוי מיוחד.
תמר זנדברג: במצב של מה שאתה קורא 'אלכוהול מזויף', כלומר, איזו סוג עבירה זו בעצם.
תמר זנדברג: כאילו על מה, מתוקף איזה חוק?
<רוני ברקוביץ: אני אגיד לך מה אנחנו עושים.
<רוני ברקוביץ: במידה ואנחנו מוצאים שם מתנול או חומר מסוכן אחר, אנחנו כותבים חוות דעת מקצועית למשטרה שאומרת מה זה החומר, מהן תופעות הלוואי, למה זה יכול לגרום.
<רוני ברקוביץ: המשטרה מגישה אז כתב אישום על סעיף 3.3.8, סעיף קטן 8, שזה רשלנות וזה סיכון בריאותי שהעונש בגינו זה 3 שנות מאסר.
תמר זנדברג: כלומר, זה פקודה - - -
<רוני ברקוביץ: זה לא "פקודת הסמים", זה "חוק עונשין" - - -
תמר זנדברג: "חוק עונשין" רגיל?
תמר זנדברג: מה העבירה?
<רוני ברקוביץ: 3 שנות מאסר.
<רוני ברקוביץ: העבירה היא סכנה לבריאות הציבור.
<רוני ברקוביץ: אנחנו מוכיחים - - -
תמר זנדברג: סכנה לציבור?
<רוני ברקוביץ: כן.
<רוני ברקוביץ: בעצם זה 3.3.8 סעיף קטן 8 שמדבר על רשלנות- - -
תמר זנדברג: סליחה על השאלה.
תמר זנדברג: למה בעצם היה צריך את חוק החומרים המסכנים אם יש את המסלול הזה של סכנה לבריאות הציבור?
<איריס יוגב: חומרים מסכנים זה סמי פיצוציות - - -