GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מרים ברקוביץ: אנחנו עובדים עם בתי חולים פסיכיאטריים, עובדים המון עם אברבנאל, עם המחלקה לתחלואה כפולה.
<מרים ברקוביץ: הם מעבירים לנו מטופלים, אנחנו מעבירים להם.
<מרים ברקוביץ: עוד קבוצה מאוד חשובה זה חולי HIV, שמגיעים אלינו ממחלקות אימונולוגיות.
<מרים ברקוביץ: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה יפה עם ד"ר איציק לוי מתל השומר ובית חולים איכילוב.
<מרים ברקוביץ: אנחנו מקבלים אותם לטיפול.
<מרים ברקוביץ: אדם שהוא נשא או חולה HIV שבשימוש הוא יכול להזריק, הוא יכול לפגוע בו, בסביבה ובמשפחתו.
<מרים ברקוביץ: אם הוא לא מיוצב ואין לו טיפול הוא חייב להתארגן ולהשתמש פה בתסמונת גמילה.
<מרים ברקוביץ: לכן ברגע שהם מגיעים לטיפול יש להם מקום שהם יכולים לבוא כל יום ולקבל טיפול הם מתחילים גם לקחת את הקוקטייל ואת הטיפול שלהם והם מתייצבים.
תמר זנדברג: מבחינה פיזית, אפשר לעבור מיד ממצב של התמכרות לאופיאטים למצב של תחליף בלי תסמיני גמילה?
תמר זנדברג: או שצריך לעבור איזה - - -
<מרים ברקוביץ: אני אסביר.
<מרים ברקוביץ: למשל מתדון, כשהם באים להתקבל אלינו יש לנו תנאי קבלה.
<מרים ברקוביץ: יש כמה תנאים.
<מרים ברקוביץ: תנאי קבלה ראשונים זה בדיקות רפואיות בקופת חולים ולתת בדיקות שתן.
<מרים ברקוביץ: בבדיקות שתן אנחנו רואים מה יש בבדיקות השתן.
<מרים ברקוביץ: בבדיקות השתן אנחנו רואים לרוב או הרואין, או עכשיו בשוק השחור יש מתדון, סבוטקס, סובוקסון.
<מרים ברקוביץ: הם באים עם מתדון מבחוץ, אנחנו לא מבקשים מהם לבוא נקיים מסמים, זה ההבדל מאנשים ש - - -
תמר זנדברג: אני מבינה, אבל אתם יכולים באופן מיידי, הוא בא, באותו רגע הוא עובר - - -
<מרים ברקוביץ: כן, באותו רגע אנחנו נותנים להם - - -
תמר זנדברג: מה הוא חווה מבחינה פיזית?
<מרים ברקוביץ: אם למשל הוא מגיע בקריז, הוא ישתה את הטיפול מתדון, מתדון זה שתייה, סובוקסון זה כדור, אם הוא יבוא בקריז, אחרי כמה זמן זה ישפיע עליו והוא ירגיש רגיעה, לא תהיה לו תסמונת גמילה.
<מרים ברקוביץ: בשבוע הראשון הוא נכנס כל יום לרופא, שמנסה לייצב אותו ולהתאים לו את הטיפול.
<מרים ברקוביץ: בא המטופל, מדווח איך הוא מרגיש היום, איך עבר הלילה, איך עבר היום ואנחנו מנסים להתאים לו את הטיפול.
<מרים ברקוביץ: לרוב רוב המטופלים שלנו מתייצבים אחרי שבועיים על המינון שמתאים להם.
<אביבה וולף: הם לא סובלים בשבועיים האלה.
<מרים ברקוביץ: באותו יום זה כבר עוזר.
<אביבה וולף: זה יורד משמעותית.
<אביבה וולף: זה סביב האופיאטים.
<אביבה וולף: אלה שמשתמשים בקוקאין ונייס גיא וכל זה, אין לזה טיפול שאנחנו יכולים לתת maintenance, אבל הם בהחלט נכנסים לטיפול ומקבלים טיפול, מקסימום גם וגם.
תמר זנדברג: גם כן טיפול במתדון ו - - -
<אביבה וולף: אם הם רק על אופיאטים, אז הם יקבלו - - -
תמר זנדברג: ואם הם על נייס גיא או דברים כאלה?
<אביבה וולף: אם הם בלי כל מה שקשור באופיאטים, זו המרפאה של התחלואה הכפולה.
<מרים ברקוביץ: עוד משהו, רוב המטופלים שלנו, כשהם מגיעים הם לא משתמשים רק בסם אחד.
<מרים ברקוביץ: נגיד הם משתמשים בהרואין, בכדורים, בחשיש, הם מגוונים.
<מרים ברקוביץ: אז אפשר ככה גם לעזור לקבוצה שמשתמשת נגיד בסמי פיצוציות והרואין להתייצב.
<מרים ברקוביץ: אנחנו מקבלים לפה גם נשים בהריון.
<מרים ברקוביץ: נשים בזמן הריון לא יכולות לעבור גמילה כי זה יכול לגרום להפלה ואז אנחנו מקבלים נשים בהריון.
<מרים ברקוביץ: אם מגיעה אלינו אישה בהריון, בתחילת ההיריון, נגיד שבוע שביעי-שמיני, אפשר לעשות איתה תהליך, לייצב אותה לטיפול, להפסיק שימוש בסמים, יש לנו פה את הצוות שלנו, צוות מדהים, ואנחנו יכולים לעשות איתה דרך מאוד יפה ושהיא תהיה נקייה מסמי רחוב, גם תהליך טיפולי.
<מרים ברקוביץ: יש לנו מטופלות שלנו שקיבלו את התינוק ישר אחרי הלידה.
<מרים ברקוביץ: אנחנו כמובן מעדכנים פקידי סעד, רווחה, אבל אם היא עושה באמת דרך יפה היא יכולה לקבל את הילד אליה.
<מרים ברקוביץ: אנחנו גם עובדים מאוד יפה עם דרי רחוב, בשיתוף פעולה, ואנחנו מקבלים דרי רחוב אלינו לטיפול.
<מרים ברקוביץ: מנסים כמה שיותר מהר, כי אנחנו מבינים שבן אדם, כשהוא נמצא ברחוב, הוא לא יכול לעשות תהליך כלשהי, להפסיק להשתמש.
<מרים ברקוביץ: זאת קבוצה שאנחנו נותנים לה מקום מכובד פה.
<מרים ברקוביץ: אנחנו עובדים גם עם שיקום האסיר, עם סלעית, נשים שעוסקות בזנות, גם מנסים כמה שיותר לקבל, לייצב, ואז אפשר לעבוד על הבעיות הנוספות שיש להם בחיים.
<מרים ברקוביץ: יש לנו במרפאה 36 מטופלים, יש לנו מטופלים על מתדון 273, סובוקסון 33.
<מרים ברקוביץ: תראו איזה אחוזי ניקיון, מטופלים נקיים מסמי רחוב יש לנו 80% ונקיים מאופיאטים זה 91%.
<מרים ברקוביץ: זה אחוזים מאוד משמעותיים.
<מרים ברקוביץ: אנשים שמתנקים, אפשר לעשות איתם תהליך מאוד מאוד יפה.
<יואב בן ארצי: מרים, מה המינונים שניתנים בממוצע?
<מרים ברקוביץ: המינון הכי גבוה זה 120 מיליגרם.
<מרים ברקוביץ: מעל 120 מיליגרם צריכים אישור של המחלקה בירושלים.
<יואב בן ארצי: מה הכי נמוך?
<מרים ברקוביץ: יש לנו עכשיו אנשים, מטופלים נקיים, שעושים דרך, 7.5 מיליגרם, 5 מיליגרם.
<מרים ברקוביץ: יש לנו קבוצה, אחוז קטן, שעושים עכשיו דיטוקס, במטרה לעזוב פה.
<מרים ברקוביץ: האנשים שהם נקיים ועושים דרך, עובדים, מתפקדים, יש להם משפחה תומכת ויש להם דיור, יש להם כל זה, יש לנו קבוצה קטנה שיורדת לעשות דיטוקס עד אפס.
תמר זנדברג: כמה זמן בממוצע מטופל נמצא בטיפול?
תמר זנדברג: זה כרוני?
תמר זנדברג: זה לכל החיים?
<מרים ברקוביץ: זה יכול להיות כרוני לכל ימי חייו.
<מרים ברקוביץ: זה מאוד אינדיבידואלי, זה תלוי במטופל עצמו.
<מרים ברקוביץ: המטופל הכי מבוגר שלנו הוא בן 78.
תמר זנדברג: כמה שנים הוא פה בטיפול?
<מרים ברקוביץ: הוא אצלנו בטיפול כבר 8 שנים.
<מרים ברקוביץ: אבל יש לנו קבוצה, אנחנו קוראים להם המנדטורים, שהם משנות ה-70.
<מרים ברקוביץ: את תראי תמונות בתיק שלהם עם התלתלים של שנות ה-70.
<מרים ברקוביץ: כן, יש לנו חבר'ה שהם שנים אצלנו.
תמר זנדברג: והם באים כל יום?
<מרים ברקוביץ: מי שנקי מגיע אפילו פעם בשבוע לקבל טיפול, הם עשו כבר דרך.
תמר זנדברג: ממוצע, המטופל האופייני, כמה שנים הוא מטופל והאם יש ירידה עם הזמן במינון?
תמר זנדברג: נגיד מבין ה-300, כמה מהם פה למעלה מ-5 שנים?
<מרים ברקוביץ: מעל ל-200, לדעתי.
<מרים ברקוביץ: 180-200.
<מרים ברקוביץ: יש לנו מטופלים פה 15 שנה.
תמר זנדברג: 300 כרגע מטופלים, כמה עברו במהלך השנים, מהפתיחה עד היום, סך הכול?
<אביבה וולף: מה זאת אומרת עברו?
<יואב בן ארצי: נכנסו ויצאו.
<אביבה וולף: זה המון.
תמר זנדברג: בסדר, כמה מטופלים ראיתם במהלך השנים?
<מרים ברקוביץ: אלפים.
<פאולה רושקה: אני יכולה להגיד לך שבכל הארץ, יש לי הרי מאגר מידע ארצי של כל המטופלים של מרכזי מתדון, יש 11,500 אנשים שאי פעם עברו, בכל המערכת.
תמר זנדברג: וזה אחד הגדולים?
<פאולה רושקה: לא, יש יותר גדולים.
<מרים ברקוביץ: כן, אבל אנחנו הראשונים.
<פאולה רושקה: יש בבאר שבע ובחיפה גם.
<אביבה וולף: גם בתל אביב רכבת יש להם.
תמר זנדברג: ומבין 11,000 האלה, להערכתך, אם את יודעת, כמה מהם הם כרונים?
תמר זנדברג: כלומר הם מטופלים באופן קבוע על פני שנים?
<פאולה רושקה: 70%-80%.
<פאולה רושקה: כי זו מחלה כרונית מאוד קשה.
<פאולה רושקה: עם עליות וירידות, שיכול להיות שיש תקופות שהם מאוד מאוזנים, פתאום יש החרפה.
תמר זנדברג: ונגיד פה, נגיד מבין ה-300 ומשהו, כמה חדשים הצטרפו השנה?
<מרים ברקוביץ: השנה פחות הצטרפו אלינו מטופלים, כי הייתה לנו בעיה של צוות, כוח אדם.
<אביבה וולף: אנחנו כל הזמן באיום של סגירה.
<אביבה וולף: התנאים הם לא תנאים והצורה שהם מקבלים טיפול היא לא תקנית.
תמר זנדברג: כלומר נכון לעכשיו יש - - -
<אביבה וולף: אין תור.
תמר זנדברג: יש אי שם ברחוב - - -
<אביבה וולף: לא, מי שרוצה טיפול אנחנו מקבלים מיידית.
<פאולה רושקה: לפני כמה שנים היה תור המתנה, אבל מאז שרוני גמזו היה המנכ"ל, הוא הוסיף לנו מכסות לכל המרכזים ואין היום רשימות המתנה.
<פאולה רושקה: מי שרוצה טיפול מתקבל מיד, אחרי שעושים את הבדיקות ומה שצריך.
<פאולה רושקה: יש ירידה של מספר האנשים שמכורים לאופיאטים - - -
תמר זנדברג: הבנתי, בגלל המעבר לסמי פיצוציות.
<פאולה רושקה: לכן יש פחות מקרים חדשים.
<יואב בן ארצי: אני רוצה להתייחס שנייה ל-80.25, בעיניי זה נתון מרשים, ואני בכל זאת רוצה לשאול על המינון הממוצע, תיכף אני אסביר למה אני שואל.
<יואב בן ארצי: מה המינון הממוצע?
<מרים ברקוביץ: בין 60 ל-80.
<יואב בן ארצי: זה מדהים.
<יואב בן ארצי: כי לפי מיטב ידיעתי, ואני אומר את זה בזהירות רבה, גם באידלסון מדברים על משהו כמו 80% שהם נקיים לחלוטין, אבל המינון שם הרבה יותר גבוה.
<מרים ברקוביץ: כן, יש שם מדיניות שונה משלנו.
<מרים ברקוביץ: זו גישה אחרת.
<אביבה וולף: כמו בארצות הברית.
<יואב בן ארצי: המדיניות שם אומרת שככל שאתה נותן מינון יותר גבוה, הסבירות היא שאדם יהיה יותר נקי, אבל ההשלכות של זה על היום יום זה שזה הופך אותם די לזומבי וכאן עם מינון של 60-80 אתה עדיין יכול לתפקד ובעיניי זה נתון מרשים.
<מרים ברקוביץ: כן.
<מרים ברקוביץ: גם המטופלים שהם נקיים לאורך זמן, הם עושים חלקם תהליך של להוריד מינון ולהיות במינון נמוך, על 40 מיליגרם.
<מרים ברקוביץ: ומעודדים אותם, מי שעושה באמת תהליך מרשים.
<יואב בן ארצי: ד"ר פאולה, את יודעת מה קורה ברכבת מבחינת האחוזים של - - -
<פאולה רושקה: גם זה אחוז מאוד - - - אנחנו לעומת העולם, בדקנו כל העולם, האחוזים שלנו של ניקיון מדהימים, כי הטיפול פה הוא אינטגרטיבי.
<פאולה רושקה: זה לא רק מתן תרופה ולך הביתה, פה ההשקעה רבה ומביאה לתוצאות מאוד טובות.
<יואב בן ארצי: בעיניי זה מעודד מאוד.
<מרים ברקוביץ: כשמטופל מתקבל אלינו קודם כל הוא נפגש ישר עם רופא, רופא נרקולוג, רופא סמים, ומטפל.
<מרים ברקוביץ: מיד הוא מקבל מטפל, המטפל קורא לו, מציג את עצמו והם קובעים כבר פגישה.
<מרים ברקוביץ: בתקופה הראשונה הוא מגיע יום יום לקבל טיפול, זה שלב של היכרות הדדית והוא נותן באופן אקראי בדיקות שתן, הוא לא יודע מתי, כדי לא להתארגן מראש, כמו שאומרים לפעמים.
<מרים ברקוביץ: לכל מטופל שלנו יש מטפל אישי שלו.
<מרים ברקוביץ: הוא הקייס מנג'ר שלו, האבא, האמא, המשפחה שלו.
תמר זנדברג: המטפל או המטפלת זה עובדת סוציאלית?
<מרים ברקוביץ: עובדים סוציאליים, קרימינולוגים, פסיכולוגים.
תמר זנדברג: וכולם עובדי משרד הבריאות?
<מרים ברקוביץ: כן, כל הצוות כאן.
<יואב בן ארצי: כמה תקנים יש פה?
<מרים ברקוביץ: יש לנו עכשיו 7 תקנים של מטפלים.
תמר זנדברג: 7 מלאים?
<מרים ברקוביץ: לא מלאים.
<מרים ברקוביץ: יש לנו כמה ש - - -
<אביבה וולף: אבל עדיין זה בסדר.
<יואב בן ארצי: זה אומר בערך 45 מטופלים למטפל?
<מרים ברקוביץ: במשרה מלאה יש כאלה שיש להם יותר.
<אביבה וולף: אבל אנחנו גם עושים הרבה קבוצות.
<מרים ברקוביץ: תיכף נספר על הקבוצה.
<מרים ברקוביץ: עם כל מטופל אנחנו בונים גם תכנית שתהיה מותאמת לו.
<מרים ברקוביץ: בשלבים הראשונים אנחנו עובדים על טיפול מתדון, מי שהוא דר רחוב, יחד עם דרי רחוב, להוציא אותו מהרחוב, אנחנו אפילו שמים דגש על עלייה במשקל, מחמיאים לו, אומרים לו 'איזה יופי, איך עלית במשקל'.
<מרים ברקוביץ: ממש ככה, צרכים בסיסיים ביותר, כי אנחנו יודעים, אם לא יהיו להם את הצרכים הבסיסיים הם לא יוכלו להתקדם ולעשות תהליך.
<מרים ברקוביץ: ברגע שהם מתייצבים, עם כל מטופל עושים מה הוא רוצה, לאן הוא רוצה להתקדם.
<מרים ברקוביץ: למשל, לעשות תהליך עם עבודה, אחד עם המשפחה, זוגיות.
<מרים ברקוביץ: יש לנו פה הרבה מטופלים שיש להם משפחות, שיש להם ילדים.
<מרים ברקוביץ: לעשות תהליך, כל אחד מותאם באופן אישי.
<מרים ברקוביץ: כל מטופל שמתקבל אלינו למרכז משתתף בקבוצת הסתגלות, שזאת קבוצה שהיא חובה על המטופלים שלנו, כשהמטרה היא לעזור להם להסתגל גם להיות במרכז, גם לכללים.
<מרים ברקוביץ: לאדם שבא אחרי שימוש לא מובן מאליו שהוא קם בבוקר ומגיע בשמונה למרכז, מצחצח שיניים, מתקלח ומגיע.
<מרים ברקוביץ: זה לא מובן מאליו.
<מרים ברקוביץ: היה כאוס מוחלט, זה ממש להתחיל לחזור לאיזה שהוא איזון בחיים.
<מרים ברקוביץ: ואז הקבוצה הזאת גם עוזרת להם איך להתמודד, איך זה לא להשתמש בסמים.
<מרים ברקוביץ: למשל מצבי סיכון, מה הכי מסכן אותך שיגרום לך ללכת להשתמש.
<מרים ברקוביץ: נכנס הרופא שלנו, זה ד"ר פאר, הרופא שלנו.
<מרים ברקוביץ: הוא נכנס, מסביר להם על טיפול במתדון, סובוקסון.
<מרים ברקוביץ: האוכלוסייה שלנו היא אוכלוסייה שיש להם הפטיטיס B, הפטיטיס C, אוכלוסייה עם הרבה מחלות, בעיות כלי דם, בעיות נשימה.
<מרים ברקוביץ: אז מנסים ככה לתת להם מידע, עובדים איתם במשך 4 חודשים.
<מרים ברקוביץ: יש לנו עוד הרבה קבוצות.
<מרים ברקוביץ: קבוצות בתחום של מכורים לסמים זה דבר חזק, זה עושה את העבודה.
<מרים ברקוביץ: יושבת קבוצה שלמה שלכולם אותה בעיה והם מבינים הכי טוב אחד את השני.
<מרים ברקוביץ: לי אפשר להגיד, 'מה את מבינה מהחיים שלך?
<מרים ברקוביץ: היית בקריז?
<מרים ברקוביץ: השתמשת בהרואין?
<מרים ברקוביץ: מה את מבינה?' אבל לחברים שלהם הם לא יכולים, החברים משקפים אחד לשני וגם יכולים להוות דוגמה.
<מרים ברקוביץ: אם אני הצלחתי אז גם אתה יכול.
<מרים ברקוביץ: יש לנו קבוצה שכבר רצה שנים, למטופלים שהם כבר נקיים, הם כבר לא מדברים על שימוש בסמים, הם מדברים על בעיות בזוגיות, לגדל ילדים, על החיים.
תמר זנדברג: הקבוצות הן בשיטת 12 הצעדים?
<מרים ברקוביץ: לא חייב.
<מרים ברקוביץ: יש לנו פה את אפי, הוא המדריך שלנו, הוא עשה גם קבוצה של 12 צעדים.
<מרים ברקוביץ: זה כל מיני שיטות, גם התנהגותי, קוגניטיבי.
תמר זנדברג: שאתם פיתחתם?
<מרים ברקוביץ: מכל העולם, וגם יש שיטות שאנחנו פה פיתחנו, מיוחד שלנו, שהצוות הטיפולי חשב והקים את הקבוצות.
<מרים ברקוביץ: יש לנו פה קבוצת גינון, אפי עובד עם קבוצת גינון.
<מרים ברקוביץ: הם באים ועבדו על גינה.
<מרים ברקוביץ: פעם הייתה לנו גינה יפה עם פרחים.
<מרים ברקוביץ: אנחנו לא יודעים את עתידנו.
<מרים ברקוביץ: הוא עובד איתם על הגינה, שתהיה יפה, ואחרי זה הם ישבו ודיברו על עבודת צוות, איך זה לעבוד בגינון וכל זה.
<מרים ברקוביץ: יש לנו גם קבוצות למשתמשים, שממשיכים להשתמש בסמי רחוב.
<מרים ברקוביץ: המטרה היא לעזור להם למזער את השימוש שלהם, להבין עם איזה מצוקות הם מתמודדים.
<מרים ברקוביץ: אדם פעיל שמשתמש עכשיו, יש לו הרבה בעיות בחיים ובעיות בריאות.
<מרים ברקוביץ: אז הם עובדים בקבוצה הזאת.
<מרים ברקוביץ: יש לנו קבוצה לאוכלוסייה מעל גיל 60.
<מרים ברקוביץ: אחרי זה אני אספר לכם, יש לנו פה קבוצה מאוד גדולה של חבר'ה מבוגרים כבר.
<מרים ברקוביץ: יש לנו את ד"ר אוזן הפסיכולוג, שהוא עושה קבוצה.
<מרים ברקוביץ: הנה הוא פה.
<מרים ברקוביץ: קבוצת נשים, מיוחדת רק לנשים, קבוצות פסיכודרמה.
<יקי שגיא: מה עם צעירים?
<מרים ברקוביץ: עכשיו קצת סטטיסטיקה.
<יקי שגיא: רק אם אפשר לשאול, אתם רואים כאן במקביל לבעיות גופניות גם חרדה, מניה דפרסיה, דיכאון?
<מרים ברקוביץ: בוודאי, כן.
<אביבה וולף: בגלל שאני מנהלת גם את התחלואה הכפולה יש פה קישור ישיר.
<אביבה וולף: ברגע שיש פה איזה שהיא הפרעה פסיכיאטרית אז מיד אנחנו רואים אותם שם.
<אביבה וולף: אתם תראו את זה בהמשך.
<אביבה וולף: אני אדבר על זה.
<קריאה: איזה אחוז מהפונים עוברים לשם?
<אביבה וולף: הם לא עוברים, הם מגיעים רק לעניין הפסיכיאטרי.
<קריאה: כמה מהם הם תחלואה כפולה?
<אביבה וולף: במתדון לא הרבה.
<יקי שגיא: שליש?
<אביבה וולף: פחות אפילו.
<אביבה וולף: ממש מספרים נמוכים.
<מרים ברקוביץ: אבל יש כאלה גם מטופלים בקופות חולים.
<יקי שגיא: את מתכוונת רק לפסיכוזה, לא לדיכאון וחרדה.
<אביבה וולף: בגלל הרפורמה אני מדברת על הפסיכיאטריה המז'ורית, על הפסיכוזות והמניה דיפרסיה.
<אביבה וולף: חרדה ודיכאון זה 90%.
<אביבה וולף: אבל בגלל שאני צריכה טופס 17 אז זה נורא תלוי.
תמר זנדברג: זה מאז הרפורמה?
תמר זנדברג: לפני הרפורמה איך היה?
<אביבה וולף: אין עניין, היה בחינם הכול.
<פאולה רושקה: כן, אבל גם אז לא קיבלו אותם.
<פאולה רושקה: בוא נגיד את האמת, גם אז לא קיבלו אותם.
<אביבה וולף: לא, בואו נעשה סדר, לא מקבלים אותם עד היום במרפאות הפסיכיאטריות באשר הן.
<אביבה וולף: אצלנו, בגלל שזה תחלואה כפולה והמרפאה היא גם משהו די חדש, אז אנחנו מקבלים אותם כי זה אותו מקום, מבחינתי, רק פיזית הוא נמצא במקום אחר.
<אביבה וולף: אם החבר'ה האלה, אם הוא מחליט שהוא רוצה לראות פסיכיאטר, שזה אומר אני או ד"ר פליישמן, ענת, אז הוא הולך לרופא משפחה.
<אביבה וולף: החבר'ה של מתדון בשניות מקבלים טופס 17, בלחץ רופא המשפחה, אז אין שום בעיה, מיד הוא מקבל.
<אביבה וולף: אבל להגיד את ההארד קור, אין אפילו 10% מכל האוכלוסייה הזאת שהיא תחלואה כפולה מז'ורית.
<אביבה וולף: דיכאון וחרדה והתמכרויות, זה מז'ורי לכשעצמו.
<פאולה רושקה: אבל לא כולם תחלואה כפולה.
<פאולה רושקה: חלק מהם זה הסימפטומים של הסמים, שזה לא תחלואה כפולה.
<פאולה רושקה: תחלואה כפולה זה מחלה כרונית.
תמר זנדברג: אבל איך אפשר לדעת, מה זאת אומרת?
<קריאה: פאולה, יש לו דיכאון מהשימוש, מזה, מזה.
<אביבה וולף: אלה של המתדון, הם נכנסים לרופא משפחה, מקבלים מה שהם רוצים.
<קריאה: במתווה של הרפורמה גם דיכאון וחרדה, לצורך העניין, מזכים בטיפול.
<אביבה וולף: בוודאי.
<אביבה וולף: לנו אין שום בעיה.
<אביבה וולף: אני האחרונה שיכולה לבוא בטענות לקופה, אני לא חושבת שיש מישהו שרצה להגיע ליחידה שלנו ולא קיבל טופס 17, עוד לא נתקלתי.
<אביבה וולף: אבל אנחנו זה משהו כנראה אחר.
<אביבה וולף: אני כתבתי, לנו אין בעיית טופס 17.
<אביבה וולף: אפילו שהיו אצלי מהכללית, שזו הקופה הגדולה, ושאלו כמה זמן זה מרכז יום, אני אמרתי שנה בממוצע, הם קיבלו שוק, כי זה 3 חודשים בדרך כלל, כל מרכזי היום של הפסיכיאטריה, וכשהסברתי להם הם אמרו 'בסדר'.
<אביבה וולף: לא הייתה בעיה.
<אביבה וולף: אבל אני מדברת באמת רק על המקום שלנו, אני לא חושבת שזה ארצי ואני גם לא יודעת מה יש בארץ.
<אביבה וולף: בארצי יש אחד וחצי בקושי.
<מרים ברקוביץ: נמשיך.
תמר זנדברג: אם את יכולה לחתור לסיום, כי אני רוצה לשמוע כמה גורמים.
<מרים ברקוביץ: מטופלים.
<מרים ברקוביץ: האחוז הגבוה, 87%, זה גברים, נשים 12%.
<מרים ברקוביץ: הממוצע, חשוב לציין, האוכלוסייה יחסית מבוגרת.
<קריאה: התבגרה.
<שבי אהרון: מה זה התבגרה?
<שבי אהרון: לאורך השנים היו אחוזים אחרים מבחינת הממוצע?
<מרים ברקוביץ: היו הרבה צעירים.
<שבי אהרון: היו יותר, בעיקרו של דבר, ואין - - -
<מרים ברקוביץ: יש פחות משתמשים.
תמר זנדברג: בגלל שההתמכרות לאופיאטים פוחתת?
<פאולה רושקה: - - - יותר חיים.
<פאולה רושקה: כמה נכנסים הרבה יותר גם.
<פאולה רושקה: הכול יחסית.
תמר זנדברג: מבחינת הפער בין נשים לגברים, להערכתכם זה פער שנובע מפער באוכלוסייה?
תמר זנדברג: או פער שנובע מהפער בכניסה לטיפול?
<מרים ברקוביץ: שזה גם חשוב.
<מרים ברקוביץ: אני חושב שנשים פחות מגיעות לטיפול בגלל שזה נשים, בגלל שזו סטיגמה, בגלל שיש להן ילדים ומי יטפל בילדים?
<מרים ברקוביץ: האחוזים יותר גבוהים, אבל גם - - -
<אביבה וולף: אני חושבת שבמצבים נפשיים קיצוניים, רק להביא את הנשים לטיפול זה מאוד מאוד קשה.
<אביבה וולף: אני התחלתי את כל הפרויקט הזה משוטטויות ברחובות, יואב יעיד, הנשים שרואים שם, אתה צריך חודש להביא להם סנדוויץ' בכלל שידברו איתך.
<אביבה וולף: הגברים פחות.
תמר זנדברג: אצלכם מה הפער בין גברים לנשים?
<יואב בן ארצי: קודם כל אני רוצה להגיד שעם השנים הפער מצטמצם.
<יואב בן ארצי: כלומר אם היה לנו לפני 5-7 שנים 10% נשים ו-90% גברים, היום אנחנו עומדים על ממוצע של 20% וישנם מקומות שגם 35% נשים לעומת 65% גברים.
<יואב בן ארצי: התחנה המרכזית זה משתמשים בהארד קור של הסיפור הזה ואני רואה הרבה 40% נשים, 60% גברים.
<שבי אהרון: ברמה הארצית נכון להיום 30%.
<שבי אהרון: זה סדר הגודל.
<שבי אהרון: נע בין 25% ל-30%.
תמר זנדברג: כולן בזנות?
תמר זנדברג: גבוה?
<יואב בן ארצי: באזור התחנה המרכזית אני מניח שרובן, זה חלק מ - - -
תמר זנדברג: כלומר יש פער בין נשים לגברים, אבל הפער אפילו מתרחב בכניסה לטיפול.
<יואב בן ארצי: כן אני מניח בקשה להגיע גם למתחם הזה, שהוועדה תבוא למתחם הזה.
<יואב בן ארצי: זה מאוד משמעותי.
<מרים ברקוביץ: לפי היישובים.
<מרים ברקוביץ: תל אביב 52% מטופלים שלנו, בת ים 20%, ראשון 5%, חולון 5%, רמלה 4% ועוד יישובים קטנים, אבל עדיין המסה אצלנו זה תושבי תל אביב יפו.
<מרים ברקוביץ: דת ולאום.
<מרים ברקוביץ: אתם רואים את הנתונים, יהודים 61%, ערבים מוסלמים 15%, נוצרים ערבים כמעט 2%.
<מרים ברקוביץ: מצב משפחתי, רווקים 25%, נשואים 28%.
<מרים ברקוביץ: גרושים, יש לנו הרבה ילדים למטופלים שלנו, אז גם כל הנושא של הילדים, גם ברווחה עובדים, פקידי סעד.
<מרים ברקוביץ: יש לנו גם ילדי מתדון, ילדים שנולדו אצלנו במרכז, בכל השנים.
תמר זנדברג: והם בטיפול?
<מרים ברקוביץ: הנשים כן.
תמר זנדברג: והילדים?
<מרים ברקוביץ: לא.
<מרים ברקוביץ: אני מתכוונת שהמטופלות שלנו - - -
תמר זנדברג: כן, הבנתי, שהילדים נולדו, אני שואלת לגבי מה קורה עם הילדים אחר כך.
<מרים ברקוביץ: הרווחה מטפלת בהם.
<מרים ברקוביץ: אני רוצה לסיים.
<מרים ברקוביץ: אז אני רוצה להגיד, המקום הזה הוא לא רק מרכז טיפולי שבאים ולוקחים טיפול, זה כבר בית.
<מרים ברקוביץ: זה הפך בית של המטופלים.
<מרים ברקוביץ: אתם ראיתם את החלוקה שלנו, החלוקה שלנו ממוחשבת, אנחנו רואים כל יום את המטופלים, מוסרים להם הודעות, 'יצחק, אבא שלך אברהם חיפש אותך', 'קצינת המבחן, יש לך פגישה', 'מחר יש לך רופא שיניים'.
<מרים ברקוביץ: אנחנו נותנים להם מכתבי יום הולדת.
<מרים ברקוביץ: יש לנו מטופלים שהם הומלסים שאנחנו מחלקים להם את הדואר, הם נותנים את הכתובת הזאת.
<מרים ברקוביץ: זה ממש בית של המטופלים שלנו.
<מרים ברקוביץ: זה המקום היחידי שנותן להם מקום.
<מרים ברקוביץ: יש כאלה שאומרים, 'זו פעם ראשונה שמישהו אמר לי מזל טוב ליום ההולדת'.
<מרים ברקוביץ: כשהם עשו פה שינוי זה פעם ראשונה בחיים שהם חוו הצלחה ולא רק כישלון.
<מרים ברקוביץ: אם המקום הזה ייסגר, אנחנו פשוט לוקחים כאן קבוצה גדולה של מטופלים וזורקים אותם לרחוב.
<מרים ברקוביץ: זה בית, זה גם בית שלנו של הצוות וזה הבית של המטופלים.
<מרים ברקוביץ: אנחנו עובדים הרבה שנים עם המטופלים, הם קשורים אלינו, לפעמים אני אבא ואמא של המטופל, אני לא יכולה לדמיין לעצמי מה יקרה אם חס וחלילה יסגרו את השירות הזה.
<אילן כץ: אני רוצה להגיד משהו.
<אילן כץ: נדמה לי מהיום שאני ברשות אני שומע את האיומים האלה על סגירת המקום ולא סגרו אותו.
<אילן כץ: עשינו מאמץ מרוכז, כל הגורמים ביחד, כולל עיריית תל אביב, שנתן בשביל זה פרויקטור משלה, ללכת ולחפש מקום מתאים כי לעירייה היה עניין להזיז את המקום.
<אילן כץ: פה זה ככה זרוק בצד, זה לא כל כך מפריע לאף אחד, אז מאיימים מאיימים, אבל עד שלא נעבוד יחד עם עיריית תל אביב, יואב, ומשרד הבריאות ואנחנו ורווחה ונקים משהו שבאמת אני הייתי נורא רוצה שהוועדה הזאת תבוא ותראה ברחוב הרכבת.
<אילן כץ: תמר, ברחוב הרכבת 36 זו דוגמה נהדרת למה שאפשר לעשות ביחד כשרוצים.
<אילן כץ: זה עיריית תל אביב וזה משרד הבריאות וזה משרד הרווחה, וזה אנחנו.
<אילן כץ: הקמנו בתוך בניין גם מרפאת מתדון, גם מרפאת סבוטקס וגם מועדון.
<אילן כץ: המועדון הזה, לפרק את כל החבר'ה האלה, שבמקום להסתובב ברחובות באים בבוקר, מקבלים את הטיפולים, יושבים במועדון עד הצהריים, לומדים, משחקים, עושים דברים, כולל מחשב, הם לומדים, ועוד כל מיני, יש שם ספרייה, הם יכולים לשתות קפה במחיר סמלי.
<אילן כץ: כדאי שתבואו ותראו מה אפשר לעשות ביחד.
<מרים ברקוביץ: בינתיים נכנסים הנציגים המטופלים שלנו.
<מרים ברקוביץ: אני רוצה להציג לכם את המטופלים שלנו.
תמר זנדברג: אם אתם רוצים שגם השם הפרטי לא יהיה בפרוטוקול.
<מרים ברקוביץ: ד' זה המטופל שלי.
<מרים ברקוביץ: זאת אמא של א'.
<מרים ברקוביץ: היה חשוב לנו שגם תשמעו הורה (מציגה את המטופלים).
<מרים ברקוביץ: מי רוצה להתחיל?
תמר זנדברג: קודם כל רק נספר לכם עלינו.
תמר זנדברג: תודה שהצטרפת אלינו, אני תמר זנדברג, אני חברת כנסת, אני יושבת ראש ועדת הסמים והאלכוהול של הכנסת.
תמר זנדברג: נמצאים כאן חברי הוועדה, מוזמנים, נציגים של משרדי ממשלה, ארגונים, נמצאת איתנו סגנית ראש עיריית תל אביב-יפו, מהרטה ברוך.
תמר זנדברג: הוועדה עוסקת כל הזמן בכל שבוע בנושא סמים ואלכוהול, על כל ההיבטים שלהם.
תמר זנדברג: חלק חשוב מהעבודה שלנו זה סיורים במקומות, במרפאות, במרכזים ברחבי הארץ.
תמר זנדברג: אביבה, מנהלת היחידה, התארחה אצלנו בכנסת לפני מספר שבועות וסיפרה לנו על המקום והוא מאוד עניין אותנו, גם בגישה שלו וגם בטיפול שהוא מעניק וגם הבעיות שהמרכז עומד בפניהן, אז רצינו לבוא לכאן לבקר.
תמר זנדברג: שמענו מהצוות על המקום והטיפול שהוא מעניק ורצינו גם לפגוש אתכם ולשמוע מכם גם על עצמכם ועל הטיפול.
<מטופלת: קוראים לי ש'.
<מטופלת: אני אדבר ככה בקצרה, בגלל שחשוב שתשמעו עוד אנשים פה.
<מטופלת: לי לקחו שלושה ילדים ורק בזכות המקום הזה הצלחתי איכשהו להחזיר ילדה אחת.
<מטופלת: הדרך והניקיון שעשיתי זה בזכות המקום הזה.
<מטופלת: אני לא יכולה לחשוב איך נשים פה יכולות, איך התמודדו בלי המקום הזה.
<מטופלת: לקחו להן את הילדים לבתי סוהר והשתחררו ולהתחיל חיים חדשים, רק לחשוב על המעבר הזה.
<מטופלת: אני עוד איכשהו נמצאת במקום שעוד אני יכולה להרגיש קצת בטוח, אבל נשים אחרות, אני לא יכולה לחשוב על זה שצריך בכלל לסגור את המקום הזה.
<מטופלת: זה חיים של משפחות וילדים.
<מטופלת: זה פשוט זעזע אותי באמת באמת לחשוב שדבר כזה צריך לקרות כאן, זה לא משהו שאפשר בכלל לשוחח עליו.
<מטופלת: יש דברים שאני חושבת שממש - - - אם הייתי אני בתחילת דרך אני חושבת שהייתי מתפרקת.
<מטופלת: מתפרקת.
<מטופלת: אם הייתי רק חושבת שאני צריכה בתחילת דרך לעבור את המעבר הזה, את השינוי הזה.
תמר זנדברג: מאיפה את בארץ?
<מטופלת: מפרדס כץ.
תמר זנדברג: וכמה זמן את מטופלת כאן?
<מטופלת: אני נקייה כבר 9 שנים.
תמר זנדברג: איך הגעת לפה בהתחלה?
<מטופלת: שיקום.
<מטופלת: הייתי צריכה לקבל בית סוהר, לקחו לי את הילדה, בדיוק ילדתי.
<מטופלת: זה היה לחץ כזה והצלחתי להחזיר ילדה אחת שעד היום היא איתי, הוצאתי אותה מהמשפחה ואני נקייה ושיקום ועובדת סוציאלית ותהליך.
<מטופלת: עכשיו גם את שתי הבנות הגדולות שלי אני ככה מתחילה בקשר.
<מטופלת: זה מאוד מאוד - - - המקום הזה מאוד - - - אני את כל הגמילות וכל המרכזים, וכל הקהילות, הייתי בכל המקומות, וזה המקום שהכי התלבש עליי.
תמר זנדברג: מה יש במקום הזה?
<מטופלת: תראי, השתנה פה הרבה, אבל בהתחלה הצוות ו - - -
<אמא של מטופל: ועזרה, משהו מיוחד פה.
תמר זנדברג: את מגיעה לפה כל יום?
<מטופלת: אני כבר לא, אני כבר לוקחת סבוטקס ומגיעה פעם בשבועיים.
<מטופלת: אני ירדתי מאדולן.
<מטופלת: אני כבר בתהליך אחר.
<מטופלת: אבל אני מדברת בשביל נשים ש - - - אני מדברת על עצמי בהתחלה.
<מטופלת: אני היום ככה, אבל איך אני באתי לפה ואיך אני הייתי פה?
<מטופלת: זה פשוט לא מובן מאליו בכלל.
<מטופלת: באמת לא.
<מטופלת: ולא כולן חזקות ולא כולן יכולות לחשוב על שינויים ומעברים ובטח לא - - -
<אמא של מטופל: אני רוצה להגיד כמה מילים.
<אמא של מטופל: אני אמא של מטופל?
<אמא של מטופל: היא אומרת שזה מקום מיוחד.
<אמא של מטופל: לאנשים חולים מאוד חשוב הקשר, הקשר עם העובדת הסוציאלית, עם הרופא, כי להחליף מקום, להחליף צוות, זה סטרס הכי חזק ואנחנו לא יודעים מה יהיה אחר כך.
<אמא של מטופל: אלה אנשים לא חזקים וכל הסטרס זה הזדמנות, אפשרות לחזור.
<אמא של מטופל: הכי חשוב שיהיה מצב רגיל, שקט ושיהיה קשר עם רופא, עם עובדת סוציאלית.
<אמא של מטופל: אני לא יודעת לבן שלי אם הוא מחליף את המקום, אפילו למקום שרוצים לתת בתחנה המרכזית, זה מקום שהם חוזרים לאותו מצב שהיה בהתחלה.
<אמא של מטופל: אני לא חולה, אבל במקום הזה אני מרגישה לחץ, אני מרגישה לא טוב.
<אמא של מטופל: ובן אדם שחולה ושהשתמש וקנה שם מזמן, זה אסוציאציות, זה מאוד מסוכן.
תמר זנדברג: כמה זמן הבן שלך מטופל פה?
<אמא של מטופל: יותר מ-10 שנים.
<אמא של מטופל: והוא נקי והוא סיים ללמוד ואני רוצה שאת תסתכלי איך הוא נראה עכשיו.
<מרים ברקוביץ: תקראו ל-א'.
<מטופל: אני גם הייתי אפשר להגיד כל החיים בסמים, מוסדות, מעצרים ובתי סוהר.
<אמא של מטופל: הנה הוא, א'.
<אמא של מטופל: שב, אני אצא.
<מטופל: התחתנתי, ילדים, השתחררתי מבית סוהר, אבל עדיין הייתי בסמים, בצרות, אם זה גניבות וכל מה שמסביב והגעתי למצב שהחלב היה כאילו לא לילד, במקום חלב לקנות סמים.
<מטופל: כבר הגעתי לשפל של השפל.
<מטופל: לא היה לי כוח ללכת, היה לי כסף ולא הייתי יכול לקנות סמים, כי לא היה לי כוח, הייתי מאוד חלש.
<מטופל: הפסקתי לעבוד.