GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר זנדברג: או שדווקא עדיף מישהו שהוא כאילו צעיר יותר, אולי יותר מודע.
<ג'וליה ניימן: לא סיימתי.
<ג'וליה ניימן: אני רוצה להגיד שלא מזמן היה רצח מזעזע בקרית גת ואחרי זה הייתה לנו ישיבה של כל המנהלים של כל בתי הספר ואחת השאלות שעלתה הייתה, הילדים אמרו שהם מרגישים בטוחים כשהם רואים את ההורים בחולצות כתומות.
<ג'וליה ניימן: זאת אומרת, יש מודעות, הילדים יודעים והם דווקא אלה שאם יש איזה משהו אז ניגשים אלינו ואומרים: תעזרו לנו, הבנות בעיקר, לעבור פה פארק, אנחנו מפחדות, זה ממש כך.
<ג'וליה ניימן: זאת אומרת, מה שאני רוצה שזה ייצא: אנחנו כל הזמן מדברים על מעורבות הורים וכמה שחשוב שההורים יהיו מעורבים בחיים של הילדים וידעו מה הילדים עושים, אז אני חושבת שצריך לעשות איזה פירסום גדול, נראה לי בטלוויזיה, מעורבות 'סלאש' משהו ולהכניס לשם אלכוהול ויש מלא התנהגויות סיכון חוץ מאלכוהול, כן?
<ג'וליה ניימן: אז - - -
<קריאה: צודקת מאה אחוז.
<ג'וליה ניימן: אז זה צריך לבוא מלמעלה.
<ג'וליה ניימן: כי כל מה שאנחנו מדברים – ואנחנו עושים מלא פעילויות, בבתי הספר, בהרצאות, בסדנאות וממש הרבה, באמת למניעה עושים אבל, ההורים לא מודעים למה שקורה לילדים שלהם, יש פער עצום בין מה שהילדים עושים לבין מה שההורים שלהם יודעים שהם עושים.
<אורית שטרנברג: צריך לזכור שזה תלוי איפה.
<אורית שטרנברג: שני דברים ברשותך.
<אורית שטרנברג: האחד, בקיץ, סיירות ההורים משתתפות גם בכל פעילויות לילה, מעבירים את היום ללילה ואז יש מרחבים פתוחים וההורים מגיעים למקומות שבהם בני הנוער מתקהלים לאורך כל השבוע.
<אורית שטרנברג: הדבר השני, לשאלתך אם חשוב שזה יהיה הורה מקומי, מה שחשוב שנוער יידע שזה קיים ולכן אנחנו בעצם, בשיתוף פעולה עם בתי הספר, מנגישים לבני הנוער את מהות הסיירת, הם יודעים שהסיירת קיימת, הם יודעים שאלה אנשים שהם יכולים לגשת ולסמוך עליהם, הם מזוהים, יש להם מדים, חולצות שכתוב עליהם סיירת הורים ואז בעצם גם יודעים שהם יכולים לבקש מהם עזרה ככלל.
<ג'וליה ניימן: משפט סיום, ברחובות הילדים ניגשים: אלה בסדר, אלה בסדר, אלה לא שותים, לא, באמת, הם ממש אוהבים.
תמר זנדברג: עכשיו נעשה כך.
תמר זנדברג: אני רגע רוצה לתת התייחסות לחברי הכנסת, אחר כך אני רוצה לשמוע משטרה, משרד החינוך, - - -
<קריאה: קודם נשמע אותם ואז באמת - - -
תמר זנדברג: מי זה אותם?
<קריאה: את משרד החינוך.
תמר זנדברג: בסדר, אין בעיה.
תמר זנדברג: אחר כך נרצה מן הרשות, את מייצגת את הדוברות.
<הילה ימיני: אני מייצגת את הרשות.
תמר זנדברג: את מייצגת את הרשות אבל בהקשר של סיירות הורים, ואילו לגבי הנושא של הקמפיין - - -
<קריאה: אפשר - - -
תמר זנדברג: אז לזה את תתייחסי.
תמר זנדברג: אז בואו נשמע משטרה, נשמע את משרדי הממשלה, אחרי כן חברי הכנסת, הרשות ונסיים.
<סוני אינגר: האמת היא שבאתי ליהנות פה בדיון, סוף סוף אנחנו לא במוקד הפעם.
תמר זנדברג: איך אתם רואים את ה- - - ?
עבדאללה אבו מערוף: איך שלא תסתובב אתה במוקד.
תמר זנדברג: הגד לנו רגע, אני אמקד אותך, מן הזווית של המשטרה קודם כל לגבי נושא האכיפה, דבר ראשון, כי יש פה גם נושא בסוף ואני מניחה שעם כל ההסברה ועם כל גובה העיניים וכל הדברים האלה, גם הידיעה שבסופו של תהליך, יש עבירות – בין אם על ידי בני הנוער עצמם ובין אם על ידי ההורים, ועל ידי מארגני המסיבות ודברים כאלה, אז מהי פעילות האכיפה שלכם?
תמר זנדברג: זה אל"ף, ובי"ת, מהי הפעילות שלכם בשיתוף הפעולה בכל אותם מרחבים אפורים יותר?
<סוני אינגר: הפיצוציות שרוב סיירות ההורים אומרות - - -
<קריאה: אתה מאמין להם?
<סוני אינגר: אני רוצה להאמין.
<קריאה: רוצה להאמין.
<סוני אינגר: אז כמובן שצריך לעשות את האבחנה המובהקת בין המישור האכיפתי למישור ההתנדבותי שאין לה למשטרה אלא לברך על זה.
<סוני אינגר: זה מכפיל כוח יוצא מן הכלל, אם כי אני כן מתחבר לנושא שאמרה מנהלת אזור תל אביב, אביטל, שכן, אנחנו כמשטרה מעדיפים שזה יהיה תחת פיקוח של המדינה, כלומר, אין לי ספק שאתם עושים מלאכת קודש אבל עדיף שזה יהיה בצורה מסודרת ושתהיה איזו רגולציה, בכל זאת, ולו למראית עין, שלא כל אחד יגיע.
<סוני אינגר: זה בעניין הזה.
<סוני אינגר: בעניין האכיפתי אז כמובן חוק המאבק בתופעת השכרות 2013 תשע"ג נותן סמכות – לא אכיפתית אבל סמכות מינהלית, לשפוך משקה משכר, כאשר הסמכות הזאת מסורה אך ורק לאנשי משטרה, גם לא למתנדבי משטרה ומי ששופך אלכוהול זה אך ורק שוטרים.
<סוני אינגר: אני חושב שבשנת 2014 עשינו מעל 60,000 שפיכות של בקבוקי משקה - - -
תמר זנדברג: בכל הארץ?
<סוני אינגר: בכל הארץ.
<סוני אינגר: במרחבים הציבוריים בלבד, כאן הדגש - - -
תמר זנדברג: וזה מתוקף חוק המאבק - - -
<סוני אינגר: חוק המאבק בתופעת השיכרות.
<סוני אינגר: מ- 2010.
<אביטל לייכה: כמה מתוך זה היה לבני נוער?
<סוני אינגר: אני לא יכול להגיד לך עכשיו אבל זה לא הרוב, הרוב זה חבר'ה צעירים אבל לא קטינים.
<סוני אינגר: אנשים שבאים למתחמי בילוי, בסופי שבוע, ושופכים להם את המשקה המשכר, אין פה סנקציה פלילית what so ever סנקציה מינהלית בלבד.
<סוני אינגר: לא לוקחים את הפרטים של אותו אחד ששפכו לו את המשקה.
<סוני אינגר: וזה עושה את העבודה, אפשר להגיד.
<סוני אינגר: במישור הפלילי אז כמובן יש לנו את חוק העונשין, סעיף 193 - - -
תמר זנדברג: סליחה שאני מפסיקה אותך, מה זה "עושה את העבודה", מה המדד?
<סוני אינגר: יש מדד, וודאי שיש מדד.
<סוני אינגר: הרי מאיפה נולד החוק?
<סוני אינגר: החוק הוא תולדה של מחקר שעשה - - - אני חושב ב-2009, ארגון הבריאות העולמי, שהציב בפנינו תמונה קשה מאוד, לפיה מדינת ישראל הייתה מקום שני בעולם בצריכת אלכוהול לילדים עד כיתה ו' וככה התחלנו.
<סוני אינגר: ואז התכנסה ועדה לאומית.
<סוני אינגר: ראש הממשלה דאז, בנימין נתניהו, הקים ועדת היגוי, התכנית הלאומית יצאה וחוק המאבק בתופעת השכרות הוא תולדה של התכנית.
<סוני אינגר: היום אנחנו במקום שלושים וארבעה או משהו כזה.
<קריאה: אתה אומר שרוב האכיפה דרך החוק הזה היא לא על קטינים.
<סוני אינגר: לא, היא גם לקטינים, היא גם לקטינים.
תמר זנדברג: זאת אומרת, המדד - - -
עבדאללה אבו מערוף: רוב האנשים שלהם שופכים הם לא קטינים אבל זה - - -
<סוני אינגר: יש פחות קטינים באוכלוסייה אבל - - -
תמר זנדברג: האם המדד להצלחת החוק הזה הוא הירידה בשיעור השתייה בקרב הילדים?
<סוני אינגר: חד וחלק, כן, יש - - -
<קריאה: אבל יש עדכונים מ-2011.
<סוני אינגר: לא, לא, לא, לא, לא, יצא עכשיו סקר, יש קורלציה מובהקת, רגע, יצא עכשיו ממש סקר, יש קורלציה מובהקת בין הכלים שהמחוקק נתן לנו, האכיפה היא לא פלילית אבל, כשאני אומר שיש תוצאות בשטח אז יש מספרים ואני מדבר על מספרים בלבד.
<סוני אינגר: במישור הפלילי - - -
<קריאה: איך זה ששופכים ליד מועדונים אלכוהול לבגירים מונע מילדים בני שתים עשרה לשתות אלכוהול?
<קריאה: איך הדבר הזה?
<סוני אינגר: אני לא מבין את השאלה.
<עמיחי שלומי: אני מניח שיש אחרות שנעשו - - -
תמר זנדברג: זה שאנחנו, זה שאדם מבוגר היום לא יכול לעשות פיקניק בשבת בפארק או שהוא ילך לחוף הים וישפכו לו שם את הבירה, - - -
תמר זנדברג: בין זה לבין איסור השימוש על ידי ילדים עד כיתה ו' זו קפיצה קצת גדולה מדי, גם מבחינתנו כחברה.
תמר זנדברג: כלומר אנחנו לא אסרנו את השימוש באלכוהול ולא מתכוונים לעשות את זה, כי אנחנו כולנו שותים אלכוהול – לא בצורה מוגזמת וזה כחלק מן החיים שלנו כאנשים מבוגרים ויחסית חופשיים, אבל איך מזה קפצנו את הקפיצה לכזאת ירידה בשיעור שתיה אצל ילדים עד גיל 12?
<סוני אינגר: צריך להבין את הסיטואציה ערב החוק.
<סוני אינגר: גם היום, אם חפצה נפשך לעשות "על האש" ביום שבת בגן סאקר ולשתות בירה אפילו בנוכחות ביתך, ואפילו להגיש לה משקה, בסדר, אף אחד לא ישפוך את המשקה, אף אחד לא ישפוך, כלומר, גם החוק לא מקנה לנו סמכות לעשות את זה.
<סוני אינגר: אנחנו מדינה דתית, יש את האלמנט של קידוש בשבת, אף אחד לא פה נגד, לא, הכוונה היא שיש פה תרבות, המטאפורה שאני מנסה להמחיש היא שכמובן מותר לשתות, כל אחד באחריותו, אנחנו לא נגד תרבות השתייה אבל, אנחנו כן נגד שתיה במרחבים ציבוריים כי השתייה כמחוללת פשיעה עלולה לדרדר ולהסלים מצבים ואת זה אנחנו מכירים.
<סוני אינגר: לכן, המצב שהיה לפני כן - - -
תמר זנדברג: לגבי אותו פיקניק שציינת בגן סאקר - - -
<סוני אינגר: אותו פיקניק, אז מה היה המצב לפני כן?
תמר זנדברג: הוא המרחב הציבורי, באותו חוף הים בתל אביב שקיבלנו תלונות על כך שהגיע - - -
<סוני אינגר: גם שוטר - - -
תמר זנדברג: ושופך בירה בחוף.
<סוני אינגר: קודם כל, אם הוא שופך, ושוב, מבלי להיכנס לעובדות אז הוא טועה.
<אורית שטרנברג: לא, עיינו בחוק עזר עירוני, עירית תל אביב חוקקה חוק עזר עירוני שבו היא החליטה שלא יורדים עם משקה אלכוהולי לחוף הים, מותר לשתות אך ורק - - - זה חוק עזר עירוני, זה לא - - -
<סוני אינגר: מה הייתה הסיטואציה לפני כן?
<סוני אינגר: יש באזור תל אביב מתחם המועדונים יד חרוצים, למשל, מי שמכיר את המתחם הזה שממש מקובצים שם מספר מועדונים ומתחמי בילוי.
<סוני אינגר: ולפני החוק של השפיכה היו שם המון המון כוחות של משטרה, יס"מים, פרשים, - - -
<סוני אינגר: עם סוסים – מטורף.
<סוני אינגר: כולם עומדים, איזור מלחמה – והיטבת להגדיר את זה ממני, והיו באים החבר'ה עם ה"בר בגאז'" לפני השוטרים, היו פותחים את הבגאז', שותים, ואתה, כאיש חוק, לא היה מה לעשות.
<סוני אינגר: היית יושב חסר אונים, היית יודע שהדקירה תגיע ואתה כבר יכול לנסוע ל"איכילוב" לגבות את - - -
עבדאללה אבו מערוף: העדות - - -
<סוני אינגר: חסר אונים.
<סוני אינגר: החוק בעצם חסך את כל האלימות הזאת.
<סוני אינגר: אנחנו לא יודעים כמה חיים היצלנו – סליחה על הפאתוס, בזה ששפכנו, אפילו מבחינה תעבורתית, בנהיגה, לאותו אחד ששפכנו לו את המשקה.
<אורית שטרנברג: אני כן רוצה להוסיף.
<סוני אינגר: אז פה, במישור הזה, אין ספק שהכיוון הוא נכון.
<סוני אינגר: זה שילדים עדין שותים, לצערנו ולדאבוננו, גם ילדים בני שתים עשרה וגם בפארקים וגם בגנים – זה נכון אבל, עדיין הם יודעים שהמשקה עלול להישפך ועצם הידיעה ועצם הסמכות עושה את שלה.
<סוני אינגר: זה חד וחלק, צריך להגיד.
<סוני אינגר: במישור הפלילי גם לא שקטנו על השמרים, וחוקקנו חוק.
<סוני אינגר: יש תופעה שבה, הרי מה ילדים היו עושים, הם היו מבקשים ממבוגר לקנות עבורם את המשקה, בעצם כמו אספקה של סמים, אותו הדבר, הילד היה מביא לו חמישים שקל "תקנה לי בירה מן הפיצוציה".
עבדאללה אבו מערוף: ותשאיר את העודף.
<סוני אינגר: ותשאיר את העודף.
<סוני אינגר: אז הכנסנו עבירת אספקה, כלומר, גם מבוגר שמספק לקטין, עושה את הטרנזקציה הזאת, דינו חצי שנת מאסר כלומר, יש גם אכיפה פלילית לצד אכיפה מינהלית וה all package הזה בעצם החבילה הזאת, היום, חד וחלק, המספרים אומרים את זה, מדינת ישראל היום היא לא בנקודה שהיא הייתה בשנת 2009.
<קריאה: איסור מכירה בכלל עד השעה אחת עשרה, זה שזה גם צמצם מאוד.
<סוני אינגר: גם כן, כמובן, מדינת ישראל כתבנית לאומית לקחה את זה בצורה הוליסטית, כל משרדי הממשלה, גם משרד הכלכלה, גם משרד הבריאות, גם המשטרה, תקפנו את התופעה הזאת של שתייה לשכרות ואנחנו רואים שהמספרים הם שונים.
תמר זנדברג: של ילדים?
<סוני אינגר: של ילדים - - -
תמר זנדברג: תן לי להבין רק מה שאתה אומר, גם השפיכה, גם הנושא של מכירה אחרי אחת עשרה, שממילא הרי אסור למכור לילדים, כלומר, זה רק על מבוגרים חל, אבל כל החבילה ההוליסטית הזאת שאתה מתאר, כֻּוונה כדי להפחית את השתייה בקרב ילדים.
<סוני אינגר: ואני אגיד את זה גם כן, כן לפרוטוקול, שאני לא יודע אם אתם יודעים אבל, אנחנו מפעילים גם אמצעים שאנחנו לוקחים קטינים שבאמצעותם מפלילים בתי עסק שמוכרים בתי עסק לקטינים.
<סוני אינגר: מה ש- - -
תמר זנדברג: השאלה שלי - - -
<קריאה: מה - - -
<סוני אינגר: אני לא רוצה להרחיב על זה.
תמר זנדברג: השאלה שלי, אפשר גם לאסור בכלל ואז לא ישתו ילדים והכול יהיה עבירה פלילית, זאת אומרת, יש פה איזו שאלה של מידתיות, - - -
<סוני אינגר: זה האיזון - - -
תמר זנדברג: הרי לילדים אסור לקנות בפיצוצייה בכל מקרה, אז מה יעזור שמבוגר גם לו אסור לקנות אחרי אחת עשרה?
שרן השכל: אבל הוא אומר - - -
<קריאה: מי שקונה לילד - -
תמר זנדברג: זה אני בעד, אבל למה - - -
<אורית שטרנברג: תמר, לא, תמר, מי שהיה קונה אחרי שעה אחת עשרה, הרוב הגדול היה צעירים שקנו לבני נוער.
<אורית שטרנברג: בני נוער היו עומדים מחוץ לפיצוציות - - -
עבדאללה אבו מערוף: חלקם.
עבדאללה אבו מערוף: אחוז אחר מהם שקונים לבני נוער - - -
תמר זנדברג: אז אפשר לאסור לגמרי ואפשר גם - - - ולא יקנו אלכוהול בכלל.
<סוני אינגר: לא, אז יש פה מידתיות.
<הילה ימיני: יש מקומות עם רישיונות שמותר למכור אלכוהול, יש מקומות שמוסדרים, בארים, מקומות בילוי - - -
תמר זנדברג: בארים הם משהו אחר.
<סוני אינגר: יש בסופו של דבר, נקודת האיזון - - -
תמר זנדברג: את הבארים - - -
<סוני אינגר: פה היא עדינה, למשל, בארצות הברית ובמדינות נוספות יש liqueur stores שרק שם אפשר לקנות, אתה לא יכול לקנות - - -
תמר זנדברג: סליחה, ארצות הברית, אגב, היא מדינה מאוד שמרנית, ומאוד פוריטנית בהקשר הזה, בארצות הברית אתה לא יכול בכלל לשתות אלכוהול במרחב הציבורי.
תמר זנדברג: אם יש פיקניק ב-4 ביולי, אתה לא יכול לשתות בו בירה.
תמר זנדברג: אני לא בעד.
תמר זנדברג: אל"ף, יכול להיות שזה לא עוזר ובי"ת, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו, אתה יודע, יש פה איזושהי מידתיות גם בין מבוגרים לבין ילדים.
<קריאה: נכון, צודקת.
תמר זנדברג: אני שואלת את עצמי אם כל הבעיה מכוונת לילדים אז האם המגבלות על מבוגרים הן מידתיות?
<סוני אינגר: זה בדיוק כמו – ואת חותרת לזה הרבה בדיונים בנושא הסמים, "לייבש את הביצה" כלומר, לאן אנחנו מכוונים?
<סוני אינגר: אז אנחנו בעצם מכוונים לביצה עצמה ולא ליתושים שמסביב, כי הילדים, בעצם, הם רוכשים את זה מן הפיצוציות והם קונים את זה.
<סוני אינגר: זה שבסופו של דבר ילד יפתח את ארון הליקר של אבא וייקח משם משקה, אני לא יודע אם יש למישהו שליטה, גם לא לסיירות הורים וגם לא לנו.
<סוני אינגר: אין לנו what so ever ואנחנו גם לא מעוניינים להיכנס למסיבות ובתים, אני לא חושב שמישהו רוצה שיהיה שוטר בכל מסיבה, אנחנו לא רוצים וגם לא יכולים לעשות את זה.
<סוני אינגר: אנחנו יכולים לעשות מה שאנחנו יכולים אז אני מבחין ועושה דיפרנציאציה בין המלאכה שלנו, של השוטרים, שהיא אכיפה per say לבין המשימה הציונית, ההתנדבותית, הערכית-מוסרית שהחבר'ה פה עושים ואני רק יכול לחזק את ידיהם.
תמר זנדברג: בסדר גמור, תודה.
תמר זנדברג: קרן ממשרד החינוך.
תמר זנדברג: רגע, אני אתן לך, האם זה קשור לזה?
<קריאה: רק משפט.
תמר זנדברג: אחרי כן.
<קרן רוט איטח: קרן, ממינהל חברה ונוער, משרד החינוך.
<קרן רוט איטח: אני רוצה לברך על ההתנדבות ועל רוח העשייה של סיירות הורים.
<קרן רוט איטח: התפקיד של הורים בעינינו הוא תפקיד מאוד מאוד קריטי והמחקרים מראים שלעמדות של הורים ושל התנהגות של הורים, בכל מה שקשור לשתייה, יש תפקיד על דפוסי השתייה של הילדים שלהם, אז זה דבר ראשון.
<קרן רוט איטח: אנחנו יודעים שיש איזשהו רצף בין מה ש - - - לבין מה שקורה במעורבות הורים בקרית גת לבין מה שקורה בהוד השרון, עם פרואקטיביות של הורים והנכונות לעשות דברים.
<קרן רוט איטח: בהקשר הזה אני רק רוצה לומר לכם ששתייה אצל מתבגרים, שתיית אלכוהול בקרב מתבגרים הוא לא גזירת גורל וזה לא דבר שצריך לקבל אותו כמובן מאליו, כדבר ש"אין מה לעשות עם זה", כי יש לנו הרבה מה לעשות עם הדבר הזה.
<קרן רוט איטח: מחקרים גם מראים שבסופו של דבר יש הפחתה בדפוסי השתייה הבעייתיים של אלכוהול, זה עוד לא התפרסם אבל אנחנו רואים שלאורך השנים, אחרי שהיינו ב'פיק' מאוד גבוה ב-2009, ככל שאנחנו התמדנו בפעולות של אכיפה, בפעולות של חינוך, של הסברה, של יותר מעורבות הורים, של יותר נוכחות הורים בכל הקשר הזה, אנחנו רואים לאט לאט מגמה של ירידה וזה דבר שצריך לזכור ולקחת בחשבון, שזה לא דבר ש"אין לנו מה לעשות אתו".
<קרן רוט איטח: אנחנו כמערכת פורמאלית עושים הרבה מאוד פעולות עם הורים כי אנחנו באמת רואים בהם שותפים לכל מה שנעשה בהקשר החינוכי, ממקום של הרצאות חד פעמיות ועד לשולחנות עגולים שבהם משתפים הורים וילדים לשיח משותף, על דפוסי בילוי, על תרבות הפנאי, על מהו המקום של ההורים.
<קרן רוט איטח: אני חייבת לציין פה שמתבגרים רוצים את המבוגרים במרחב שלהם והם זקוקים למבוגרים כדי לשוחח איתם, כדי לייצר שיח, הם כן רוצים לחוות את המבוגרים כמתעניינים בהם, שאכפת להם מהם ולכן, הסיפור של ההורים ובוודאי בסיירות הורים הוא מאוד מאוד קריטי ומשמעותי.
<קרן רוט איטח: אנחנו עושים עבודה עם הרשות למלחמה בסמים, עבודה - - - עם הורים, לאורך זמן, שצריך לדבר על המקום של ההורים בגיל ההתבגרות, על התפקיד שלהם בגיל ההתבגרות, והרבה פעמים, כל הפעולות האלו הן קרקע לגיוס הורים לסיירות הורים, שזו איזושהי עבודה על הרצף ואנחנו רואים את העבודה כמשלימה וכמשותפת.
<קריאה: גילי רוצה להשלים על - - -
<גילי דנה: השלמה, גם על הצד הלא פורמאלי.
תמר זנדברג: שם ותפקיד.
<גילי דנה: החינוך הלא פורמאלי.
<גילי דנה: הרצף שבין הפורמאלי - - - ובאמת נקודת המשבר של המחקר שהזכרת, שמאז שילוב הזרועות והעבודה ביחד, שאין דרך אחרת, מביאה את התוצאות ויפורסמו בקרוב המחקרים שיעידו על מגמת ירידה - - -
תמר זנדברג: שתייה בקרב בני הנוער.
<גילי דנה: כן, ובעיקר המקרים הקיצוניים שהזכרת, של גיל אחת עשרה, שכיכבנו והדהמנו את עצמנו.
<גילי דנה: זה קרה מתחת לפנס.
<גילי דנה: האחריות שלנו – כל מה שאני אומרת הוא בשיתוף פעולה עם כל הגורמים פה, היא במסגרות הלא פורמאליות שבאחריותנו, תנועות הנוער.
<גילי דנה: כל תנועות הנוער נמצאות כבר שנה רביעית חמישית במהלך של גיבוש מדיניות תנועתית.
<גילי דנה: אנחנו מאפשרים, מאפשרים את ההתלבטות הפנימית הזו.
<גילי דנה: הם מדהימים אותנו לא פעם ובסוגריים ייאמר שאם היה לנו דימוי שבתנועות נוער שותים פחות, "אמא, אני הולכת לערב שכב"צ" –מה יותר ערכי מזה?
<גילי דנה: אז אלכוהול גם שם, גם לא במידתיות.
<גילי דנה: בעניין הזה של תנועות הנוער הם לפעמים יותר פוריטניים מאיתנו.
<גילי דנה: "הצופים" למשל, שהיא אחת הגדולות ליד "בני עקיבא", החליטו שאם מדריך נתפס שותה לשוכרה אז זה כמו מדריך שנהג 140 ונשלל ממנו אז אנחנו שוללים ממנו את הרישיון להדרכה אצלנו בתנועה.
<גילי דנה: דברים שאנחנו לא כתבנו ולא - - - לנו יש מדיניות אחידה אבל איפשרנו להם דיונים בשידרת בעלי התפקידים הבכירה, כל התנועות, "בני עקיבא" ו"בית"ר", תנועות, מימין משמאל, ו"הצופים הערבים" ו"הצופים הדרוזים", כולם בתהליך מאוד משמעותי.
<גילי דנה: והם סוכני החינוך הכי טובים, עבור הילדים שלנו, המדריכים, הם יותר חזקים בלי לפגוע באף אחד מאתנו במערכת החינוך, בהשוואה.
<גילי דנה: מועצות תלמידים ונוער – כנ"ל, עבודה לאורך שנים, הם מתחלפים במועצה אבל הם סוכנים, הם הולכים הלאה והם גם משפיעים כלפי מטה.
<גילי דנה: מד"צים מש"צים, כמו שאתם מכירים, המדריכים הצעירים.
<גילי דנה: ועוד מוקד מאוד חשוב – שאולי נייחד לו את הזמן שלו – הקיץ, ששם אנחנו מגייסים גם סטודנטים, סטודנטים שיורדים לאילת באוטובוסים.
<גילי דנה: אולי אתם יודעים ש"אגד" מפנה כל לילה מאות אוטובוסים ואלפי בני נוער יורדים לאילת באמצעות "אגד", אנחנו עולים, כלומר, חוצים את הטריטוריה אליהם, כולל באילת עם אכסניות נוער, הם מגיעים לפנות בוקר והם ישר לשטח, או ישנים כמה שעות ויוצאים לשטח.
<גילי דנה: כנ"ל גם "ידידים לחינוך" או "ידידים לנוער" שאנחנו עושים בפארקים, ובמועצות האזוריות, כל מועצה יודעת וכל רשות מקומית, מעסיקים את הסטודנטים, עם מחצלות, עם משחקים, והחבר'ה באים ורוצים שיקשיבו להם.
<גילי דנה: רק שיקשיבו.
<גילי דנה: כשהבאנו סדנת מתופפים ודברים אטרקטיביים אז "עזבו אותנו מזה", "שיקשיבו" "שמבוגר יקשיב ויראה אותי ממטר", זה מה שמפתיע אותנו כל פעם מחדש.
<גילי דנה: שאנחנו, מהדור ההוא, הם רוצים את הנוכחות שלנו.
עבדאללה אבו מערוף: כולם "ילד טוב ירושלים".
<גילי דנה: לא, הם ילדים שלנו.
עבדאללה אבו מערוף: את מציגה את הטענה ככה כאילו - - -
<גילי דנה: רוצים שיקשיבו להם.
עבדאללה אבו מערוף: זה לא ככה - - -
<גילי דנה: זה מפתח זהב.
עבדאללה אבו מערוף: זה נכון, זה טוב אבל, לא באופטימיות כזאת, הלוואי והיה בצורה האופטימית הזו, הלוואי, ככה כולנו רוצים ש - - -
תמר זנדברג: הנה, זאת ההתרשמות של גורמי המשרד, צריך להגיד שגם אותי זה מפתיע - - -
<קריאה: אבל גם של הסיירות.
תמר זנדברג: שבני הנוער לא רוצים לשמוע מן ההורים ולהיפך, רק רוצים להתרחק מהם.
<גילי דנה: לפעמים אולי לא לאימא שלו אבל לאימא של מישהו אחר.
<לימור סואן: הרבה פעמים אנחנו צריכים להשתחרר מן התפיסות האלו שהן אצלנו.
תמר זנדברג: רוני, בבקשה.
<רוני ברקוביץ': שמי רוני ברקוביץ', אני סגן מנהל באגף אכיפה במשרד הבריאות.
<רוני ברקוביץ': אתמקד בנושא הזה.
<רוני ברקוביץ': אנחנו במשרד הבריאות נותנים הרצאות בבתי ספר לבני נוער, על שימוש בחומרים מסוכנים, כל החומרים המסוכנים, אני גם אומר שמי שנמצא כאן יכול להזמין אותנו, גם בבתי הספר שלכם ניתן הרצאות - - -
<קריאה: בתי ספר לא מזמינים, רוני, - - -
<רוני ברקוביץ': אין בעיה, הקשר איתם.
<רוני ברקוביץ': גם סיירות הורים.
<רוני ברקוביץ': אם סיירות הורים רוצות איזושהי הדרכה, אם אתם רואים חומר ולא יודעים מהו, לנו יש את הידע על כל החומרים הללו, אנחנו מוכנים להגיע אליכם ולתת לכם הרצאות והדרכות על כל מה שיש על החומרים ומה שנמצא.
תמר זנדברג: אחרונה, לפני חברי הכנסת, הרשות למלחמה בסמים.
תמר זנדברג: שמענו כאן שהמודעות של ההורים והמעורבות של ההורים הן החסמים שתוארו כאן על ידי כל הגורמים, מכל הסיירות ומכל השיטות, שבעצם, עומדים בפני טיפול יותר אפקטיבי במבוגרים מול בני הנוער.
תמר זנדברג: במסגרת פעילות ההסברה והקמפיינים שלכם, האם יש תכנון לזה והאם יש כוונה?
<הילה ימיני: אנחנו יוצאים מתוך נקודת הנחה שילד בן תשע, עשר, אחת עשרה, לא הולך לקיוסק לקנות אלכוהול.
<הילה ימיני: הוא מוצא אותו בבית.
<הילה ימיני: זאת אומרת, צמצום שתיית האלכוהול בכיתה ד', ה', ו' נעשה באמצעות הגברת המודעות של ההורים.
<הילה ימיני: הקמפיינים שלנו נחלקים לשני קמפיינים, הקמפיין שלנו נחלק להורים, במדיות הרלבנטיות להורים, באמצעות השטח, הקמפיינים שלנו מתייחסים להורים צעירים, היום הורים צעירים נמצאים בפייסבוק, יש לנו אותם בוואטסאפ, אנחנו מגיעים אליהם באמצעות הניו-מדיה, והקמפיינים שלנו מגיעים לבני נוער ולצעירים במדיות שלהם, ויש לנו - - - באינטרנט שאנחנו - - - אותם ואנחנו נמצאים בניו מדיה.
תמר זנדברג: אבל במה הם מתמקדים?
<הילה ימיני: אז אני אסביר לך, זה מה שאני אומרת.
<הילה ימיני: יש כמה התמקדויות.
<הילה ימיני: דבר ראשון זה להעביר להורים את המסר: ילדים שותים.
<הילה ימיני: גם הילד, אם הוא נתפס, אנחנו יוצאים מתוך נקודת הנחה שבני הנוער הם בני נוער טובים.
<הילה ימיני: יש התנהגויות שהן סיכוניות, בני אדם הרי הם טובים, זה לא שאם הילד שלך הוא תלמיד מצטיין והכול, הוא לא יכול ליפול להתנהגות סיכונית.
<הילה ימיני: נקודת ההנחה שלנו היא לתת להם מידע על מה שהילדים עושים.
<הילה ימיני: לפני שנה, לדוגמה, יצאנו בקמפיין "שקרים לבנים".
<הילה ימיני: קמפיין "שקרים לבנים" בא להגיד: תשמעו מה הילד אומר לכם מעבר לזה ש"אני הולך להיפגש עם חברים".
<הילה ימיני: תשאלו.
<הילה ימיני: תשאלו מהי תרבות הבילוי של הילד, תשאלו עם מי הוא יוצא.
<הילה ימיני: אנחנו פועלים באמצעות מתן כלים להורים כיצד להתמודד עם ילדים שחוזרים שיכורים הביתה כדי למנוע את התופעה הזו בעתיד.
<הילה ימיני: אנחנו מגיעים אל הפלטפורמות שלהם, גם - - - באמצעות ממומן, גם אם לא ממומן, באמצעות שיתופי פעולה עם פלטפורמות מקסימות שנותנים לנו.
<הילה ימיני: אנחנו מגיעים להורים דרך בתי ספר שמזמינים אותנו, דרך מתנ"סים, אנחנו מגיעים אל ההורים בצורה מיגדרית, מצאנו שפה חדשה באמהרית.
<הילה ימיני: פיתחנו שפה באמהרית.
<הילה ימיני: הן לא קיימות התופעות האלו, באתיופיה.
<הילה ימיני: היינו צריכים לבנות שפה עם מושגים, עם ביטויים שיתאימו לקהילה הזאת.
<הילה ימיני: אין סמי פיצוציות באתיופיה, לא קיים.
<הילה ימיני: פתחנו פה בארץ שפה והמצאנו ופיתחנו אותה.
<הילה ימיני: נתנו להורים שיש להם משבר זהות, שיש להם פתאום משבר עלייה, נתנו להם כלים כיצד להתמודד עם בני נוער ועם התופעות הייחודיות פה בארץ.
<הילה ימיני: אנחנו מגיעים לאותם הורים באמצעות הפלטפורמות של ההסבר שצריך לשאול, נותנים להם כלים מה לעשות עם ילד שחזר הביתה שיכור ואיך למנוע את התופעה הזאת בשנית.
<הילה ימיני: מסבירים להם - - - תופעות, אנחנו עולים עם זה בקיץ.
<הילה ימיני: עושים טווח הסברה מאוד רחב לפני חופשת הקיץ ועושים טווח הסברה מאוד רחב במקומות שבהם יש מה שנקרא היעדר מסגרות, ואת כל מקומות הבילוי האוטונומיים, שילדים יוצאים לשלושה ארבעה ימים לאילת ולכינרת אז ההורים מאבדים שליטה.
<הילה ימיני: היום זה נגיש, זה קל, זה פלאפון.
<הילה ימיני: אנחנו במקביל גם פונים, - - - אנחנו עובדים עם משרד החינוך בשיתוף פעולה מלא, הם מזמינים אותנו, אנחנו מגיעים להורים גם שם, אנחנו מגיעים אל בני נוער במקום שלהם, היום ההסברה שלנו היא מאוד שונה.
<הילה ימיני: בני נוער שותים, אנחנו יכולים להגיד לכם מה הסכנות, אנחנו נגיד לכם את המידע, אנחנו ננגיש לכם את המידע, אנחנו לוקחים אתכם בתור ילדים צעירים ומשכילים, אתם תגיעו למסקנות.
<הילה ימיני: יותר מזה, כדי להיכנס לאותם פארקים, פיצוציות ופארקים, הגלויות שלנו גם מסבירות מה קורה עם חבר ששתה, איך לתת את העזרה הראשונה, איך לתת את הכלים הראשוניים לאותם ילדים ונוער, אני אגיד לכם מה הסכנות.
<הילה ימיני: אם אני אגיד לילד: אל אתה תעשה את זה, תשעים אחוז שהוא הולך לעשות את זה, אני מימסד, אני ממשלה, אני גוף מחנך.
<הילה ימיני: אנחנו מגיעים לסיירות הורים.
<הילה ימיני: המשרד לביטחון פנים לפני שנתיים ולדעתי גם בשנה שעברה אולי בגלל המלחמה, היתה אחריות הורית מוגברת, חייבים לציין שבשנה שעברה המלחמה יצרה אחריות הורית שלא ראינו כמותה.
<הילה ימיני: לא היה מצב שהורה לא ידע איפה הילד שלו, זה לא היה קיים.
<הילה ימיני: במקומות שאנחנו נתקלים, שאנחנו צריכים לחזק את האחרות ההורית, המשרד לביטחון פנים יצא לפני שנתיים בקמפיין ארצי, לקריאה לגיוס לסיירות הורים בכל הארץ.
<הילה ימיני: סיירות ההורים העירוניות פועלות במישור של המקומונים בצורה מאוד אינטנסיבית וחזקה, כי זה מנגיש להם את הסיפורים שלהם.
<הילה ימיני: לא מעניין את תל אביב מה קרה בקרית משה, מעניין את רחובות מה קרה שם.
<הילה ימיני: זה מנגיש להם ומנגיש להם את האנשים ואת אנשי הקשר בתוך המקומות שלהם.
<הילה ימיני: יש לנו קמפיין מדיה ובכל - - -
תמר זנדברג: הילה, אני רוצה כתוצאה מן הדיון פה, לבקש מכם משהו, להטיל עליכם איזושהי משימה, אם תוכלו, ברָשות, במסגרת הדוברות וההסברה, בשיתוף עם סיירות ההורים, עם הפעילות העירונית, לעשות איזשהו שולחן עגול של הורים מסיירות הורים מן השטח, מכל המקומות - - -
<קריאה: גם כאלה שלא נכללות ב- - -
<אורית שטרנברג: לא, אני פשוט רוצה להסביר, כל סיירות ההורים בארץ למעט אחת שייכות לשולחן עגול שיושב ודן בדברים.
<אורית שטרנברג: צריך להבין, אנחנו נכנסים גם לחשבונות המים, זאת אומרת, הגיוס הזה - - -
תמר זנדברג: אני אומרת משהו אחר.
תמר זנדברג: עלה כאן משהו, גם מהוד השרון אבל לא רק, אלא גם מרחובות.
תמר זנדברג: שניה, אז יכול להיות שצריך פה משהו, כי מצד אחד, את היצגת ואני בטוחה שיש פעילות והיא קיימת ושאתם מדברים אחד עם השני, אבל, עלתה כאן סביב השולחן איזושהי קריאה מן ההורים עצמם, אז אני לא יודעת, יכול להיות שסיירות ההורים באותם ישובים, צריכות לעשות איזשהו reaching out להורים, - - -
<אורית שטרנברג: אני חושבת שהדגש - - -
תמר זנדברג: שניה, תני לי לסיים את המשפט.
תמר זנדברג: עלה כאן הנושא של איזשהו פער וכולכם דיברתם על זה, פער בין מה שהילדים עושים לבין מה שההורים יודעים ומגיעים וכו'.
תמר זנדברג: חלק מסגירת מן הפער הזה, ואמרתם גם שלא כל המתנדבים הם הורים, אז מה שאני רוצה לחזק הוא באמת את האחריות ההורית של ההורים של בני הנוער.
תמר זנדברג: יכול להיות שדרך סיירות הורים אולי לא מספיק שולחן עגול או פורום של הסיירות, אלא שהסיירות יעשו איזשהו מידגם, איזשהו reaching out להורים, תביאו אותם לשולחן ושביחד תגבשו מהי דרך ההסברה הנכונה כדי להגיע להורים.
תמר זנדברג: אני לא יודעת, דרך בתי הספר, דרך "הצופים", אולי סיירות ההורים עצמן יכולות לעשות איזשהו מבצע של "דפוק בדלת" - - -
<קריאה: יש שעושים - - -
<קריאה: אבל עדיין - - -
<קריאה: קודם כל תמיד - - -
<הילה ימיני: הרשות למלחמה בסמים יש לה קמפיינים, יש לה תקציב - - -
<עמיחי שלומי: אותם - - - לא שומעים.
תמר זנדברג: אני מסכימה אתךָ.