GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<קובי אבוטבול: אז כל מי שחושב שאנחנו לא מטפלים או מתייחסים – הסיבה היחידה ש-so called חנויות הקטורת האלה נסגרו פה בכל קרן רחוב, זה בגלל שבתחנה שלנו מתייחסים לחומרים האלה בצורה החמורה והרצינית ביותר.
<קובי אבוטבול: אני עובד עם מיקי אריאלי שנים.
<קובי אבוטבול: לפני שלוש שנים עבדנו יחד על מעבדת ייצור בפתח-תקווה, ותפסנו חצי טון נייס גיא, שאנשים הועמדו בעניין הזה לדין.
<קובי אבוטבול: אנחנו מנסים להגיע גם לעורקים הראשיים של מעבדות הייצור מחוץ לתל-אביב, וגם לפעול כנגד הסוחרים פה, שעומדים בקרן רחוב.
<קובי אבוטבול: צריך להבין משהו מאוד פשוט, ואומר את זה לפרוטוקול: המלחמה פה היא באיזשהו מקום מלחמה מאוד סיזיפית.
<קובי אבוטבול: החומר הזה, שהם מביאים לארץ, מגיע מחוץ לארץ.
<קובי אבוטבול: כל פעם חומר בתרכובת אחרת, שנפלט החוצה מהפקודה.
<קובי אבוטבול: זה לא אומר שהוא פחות מסוכן מהחומר הקודם שהיה בפקודה.
<קובי אבוטבול: צריך לעשות איחוד בין סעיף הסל, שהוחל על חומר מסכן, לחומר- - - בהפצה, ורק אז זה ייתן לנו שיניים, למנוע את תחנת הרוח הזאת, כי בפועל מגיעים אותם חומרים מחוץ לארץ, מכל מיני מדינות, מדינות המזרח, חומרים שהם מחוץ לפקודה.
<קובי אבוטבול: עד שאנחנו מצליחים לייצר נפח תיקים, נפח עבודה שמביא את זה למהלך של חקיקה, ומכניס את החומרים בפקודה, הם כבר מייצרים חומר חדש, שהם לא בפקודה.
תמר זנדברג: תן לי לעצור אותך בנקודה הזאת.
תמר זנדברג: הכנסת בחוק החומרים המסכנים, בדיוק זה מה שהיא היתה אמורה להתמודד אתו.
תמר זנדברג: אני רוצה לנסח פה בעיה, כדי לבדוק שאני מבינה.
תמר זנדברג: הכנסת אמרה: אנחנו מבינים שעד שחומר נכנס לפקודת הסמים המסוכנים, ומוכר כסם מסוכן, יש התקופה הזאת שבה המסחר הוא חופשי ולמעשה חוקי – זה מה שקרה עם החגיגת ועם הנייס גיא בהתחלה.
<קובי אבוטבול: נכון.
תמר זנדברג: ולכן חוקקנו את חוק החומרים המסכנים, שמטרתו לתפוס בדיוק- - -
<קובי אבוטבול: אבל לא נתתם לו סעד פלילי.
תמר זנדברג: איפה החוסר במעבר בין חוק החומרים המסכנים לפקודת הסמים המסוכנים.
<בועז חממי: קודם כל מיקי יסביר מה זה חומר המסכן ומה זה חומר האסור בהפצה, ואז תראי שבסופו של דבר החוק הזה נשען על משרד הבריאות ועל מנכ"ל משרד הבריאות.
תמר זנדברג: לפני שהוא עונה, תתארו לנו מה יש פה, ואיפה תפסתם את זה.
<קובי אבוטבול: זוהי תערובת מאוד פשוטה.
<קובי אבוטבול: רוכשים בקילוגרמים רבים חומרים אורגניים של- - - או מרשמלו, מייצרים אבקה פעילה, חומר פעיל, שבתוכו יש התרכובת של הסם, שאותו מביאים מחוץ לארץ – לרוב תרכובת שלא נמצאת בפקודה בימים אלה.
<קובי אבוטבול: מרססים את החומר בתנאים סניטריים ירודים, אורזים את זה בשקיות, ומוכרים את זה לכל מי שרוצה.
תמר זנדברג: איפה השגתם את זה?
<קובי אבוטבול: אלה משקלים שונים ודוגמאות שונות.
<קובי אבוטבול: לכל סוחר – אנחנו מכירים, למי זה שייך – לכל סוחר יש החותמת שלו.
<קובי אבוטבול: זה עלים אורגניים כלשהו, מרוססים בחומרים נוראיים.
<קובי אבוטבול: זה לעישון, וזה להסנפה.
<קובי אבוטבול: זה עם שקית, מסניפים.
<קובי אבוטבול: למעשה זה אותו חומר פעיל, רק יותר ידידותי למשתמש.
<קובי אבוטבול: השקית הזאת – 100 שקלים עולה.
תמר זנדברג: מי קונה את זה?
<קובי אבוטבול: כולם.
תמר זנדברג: הריסוס והאריזה – זה בארץ?
קריאה: הם עושים 10,000 שקל ביום.
<קובי אבוטבול: אנחנו קוראים למיקי כמעט על כל מעבדה כזאת שאנחנו תופסים באזור המרכז.
<קובי אבוטבול: יש לנו בשנים האחרונות עשרות מעבדות – אתה יכול לתקן אותי – בהיקפים של טונות, ברמה המשטרתית.
<קובי אבוטבול: בשורה התחתונה חשוב שבועז יסביר, איפה הפער בחקיקה, ושזה יעבור את המשוכה.
תמר זנדברג: לפני כן, מאיפה זה נלקח?
<קובי אבוטבול: אראה לכם.
<קובי אבוטבול: זה השם הגנרי ליצרן הזה.
<קובי אבוטבול: זה נקרא- - - אבל זה נייס גיא לכל דבר.
<קובי אבוטבול: לשם ולעטיפה אין שום משקל.
תמר זנדברג: רק להשלים – כל התפיסות האלה – זה הכול ברחוב.
תמר זנדברג: זה לא באינטרנט.
<קובי אבוטבול: לא.
<קובי אבוטבול: כל התפיסות שלנו הן ברחוב.
<קובי אבוטבול: המשלוחים באינטרנט זה מהיום.
<קובי אבוטבול: זאת עבודת מודיעין, זה טלפונים של התושבים, זה הרבה-הרבה דברים שמשולבים יחד.
<קובי אבוטבול: עכשיו בזמן זה בתחנה אנחנו מטפלים בסוחר עם שני קליינטים, עם בלש.
<קובי אבוטבול: זה תוצאה של היום בצהריים.
<קובי אבוטבול: עשינו אותו תיק ביום חמישי.
<קובי אבוטבול: זה פה שמאלה.
<קובי אבוטבול: אין בתוך בתים.
קריאה: סליחה, בבית שלי יש.
קריאה: בחדר המדרגות יש.
<קובי אבוטבול: בבניין שלך יש.
קריאה: מה זאת אומרת, אין בפיצוציות?
קריאה: מה עם הפיצוצייה ההיא שם?
תמר זנדברג: תכף ניגש אליה.
<קובי אבוטבול: אתה פונה אליו, והוא מפנה אותך לצד השני, ושם אתה קונה.
תמר זנדברג: תכף ניגש.
תמר זנדברג: רק תשלימו בנושא הזה.
<מיקי אריאלי: דבר ראשון, לפחות עשר שנים, אני חושב, שזה היה חגיגת, ולא החומרים הסינטטיים האלה.
<מיקי אריאלי: אנחנו עבדנו עם לב תל-אביב, כשלא היו לנו בכלל כלים.
<מיקי אריאלי: בכל זאת, כמעט פעמיים או שלוש פעמים בשבוע.
<מיקי אריאלי: את היית שותפה בכל מה שנקרא חוק ההכרזה וחומרים מסוכנים.
<מיקי אריאלי: הבעיה – שני דברים: החוק באמת היה צעד נכון.
<מיקי אריאלי: מה שקורה – מבחינתנו, אל"ף, אנחנו מנסים להכניס כמה שיותר חומרים לתוך ההכרזה.
<מיקי אריאלי: זה נותן חלק מהכלים.
<מיקי אריאלי: הם מדברים באמת בנושא כלי המכירה, ודברים כאלה – זה לא נותן לי.
תמר זנדברג: הוא אמר:
תמר זנדברג: חוק החומרים המסכנים חל על המכירה, אבל לא על הסחר- - -
<מיקי אריאלי: מה הבעיה כאן – הוא שולח את זה למז"פ.
תמר זנדברג: אתה תפסת את זה בזמן מכירה או בזמן- - -
<קובי אבוטבול: בואי נעשה הפרדה: יש תיקים שהם החזקה פר אקסלנס, ועם זה אין לנו מה לעשות, וזאת הלקונה הרצינית בחוק, וחלק מהתיקים, שהם תיקי סחר, עם עדות של קליינט, ותפיסה, שעם זה אנחנו הולכים לחוות דעת מז"פ.
<קובי אבוטבול: שם אנחנו תלויים בחוות הדעת.
תמר זנדברג: אבל העבריין בסחר, הוא בינתיים עצור.
<מיקי אריאלי: הוא רוצה לזהות את החומר.
<בועז חממי: אנחנו מטפלים בתופעה בדיוק כמו שמטפלים בתחנות סמים, אבל מה – פקודת הסמים נותנת למשטרה כלים הרבה יותר משמעותיים.
<בועז חממי: מה הכוונה – עבירת הסחר בסם היא עשרים שנה; עבירת הסחר בסמי פיצוציות הוא חמש שנים.
<בועז חממי: עבירת סחר בסמים מקימה לי זכות חילוט – לחלט אותם, עם הרכבים והכול.
<בועז חממי: כשאני מגיע לבית המשפט, אומר: זה לא פקודת הסמים.
<בועז חממי: זה לא סוחר סמים כהגדרתו, מה שאנחנו מדברים פה.
<מיקי אריאלי: יגידו: זה לא סמים.
<מיקי אריאלי: הוא לא יזהה את החומר.
<בועז חממי: זה לא קוקאין, לא הרואין, לא מריחואנה.
<מיקי אריאלי: אם הוא לא מזהה את החומר, אני לא יכול לתת חוות דעת על 338, על חומר מסוכן.
<בועז חממי: אנחנו מבצעים פעילות אמתית, מבצעית, חקירתית.
קריאות: למה הם מסתירים על העצים?
<בועז חממי: למרות זאת אנחנו נקטנו פה אפס סובלנות.
<בועז חממי: כל אחד שנחשד במכירה, נעצר, מובא לבית המשפט, ומוצא לו גם צווי הרחקה.
<בועז חממי: מה הם עושים- - -
קריאות: הולכים לרחובות ליד, או לחדר המדרגות שלי.
<בועז חממי: נכון.
<בועז חממי: לכן הם פוחדים מאתנו.
<בועז חממי: למה הסלקות – בזמנו לא היו הסלקות.
תמר זנדברג: יש פה נציג משרד המשפטים?
תמר זנדברג: אתה אומר דבר, שאני חייבת לומר – ראינו אותו בזמנו גם בעבירות סחר בנשים וזנות.
תמר זנדברג: המשטרה אוכפת, אבל אם זה לא מיתרגם לכתבי אישום משמעותיים, אפילו למען יראו וייראו – זה ברכה לבטלה.
<קובי אבוטבול: להפך – אדם שנעצר, מקבל כסף על המעצר שלו, כי זה עושה כסף.
תמר זנדברג: שאלה: למה לוקח כל כך הרבה זמן לחוות הדעת על החומר?
<מיקי אריאלי: זה לא אנחנו.
<מיקי אריאלי: הוא ישלח את זה למז"פ.
<מיקי אריאלי: חייב לעשות שני דברים – חוות הדעת שהם מחכים, זה בעצם שלוש חוות דעת.
<מיקי אריאלי: דבר ראשון, זה זיהוי במז"פ – מה החומר?
<מיקי אריאלי: סם או לא סם?
<מיקי אריאלי: לצערי הרב, ברוב המקרים, אם הוא לא סם, אבל בתוך חוק ההכרזה, הוא לא יזהה את החומר.
<מיקי אריאלי: אם הוא לא מזהה את החומר, הוא יכתוב: זה לא בתוך פקודת הסמים המסוכנים.
<מיקי אריאלי: הוא עושה את זה – אני והחבר'ה שלי לא יכולים לכתוב חוות דעת על מסוכנות החומר, וגם אנחנו לא יודעים אם אותו חומר בתוך חוק ההכרזה.
<מיקי אריאלי: אין להם כלים.
תמר זנדברג: השאלה היא כזאת: יש חומר שהוא עדיין לא בפקודה.
<מיקי אריאלי: אבל הוא לא יודע מה החומר הזה, אם לא מזהים אותו.
תמר זנדברג: אבל זה התפקיד שלך.
תמר זנדברג: אתה משרד הבריאות, לא?
<מיקי אריאלי: לא שלי.
<מיקי אריאלי: מז"פ.
תמר זנדברג: אז למה זה לוקח כל כך הרבה זמן במז"פ?
דובר: כי החומרים האלה הם חומרי ייחוס.
תמר זנדברג: מיקי גיצין, חבר מועצת עיריית תל-אביב.
<מיקי גיצין: נאמר פה שהמז"פ הוא מכשול, כלומר לוחות הזמנים שהמז"פ עובד בהם, מקשה על כל פעולות האכיפה של כל הרבדים.
<מיקי אריאלי: בלי זיהוי החומר אני לא יכול לכתוב לו חוות דעת על המסוכנות.
תמר זנדברג: מה הבעיה בזיהוי החומר?
תמר זנדברג: כמה זמן זה לוקח?
<מיקי אריאלי: רק לתת לך דוגמה – קיבלנו מהיחידה המקבילה שלי באוסטרליה, בניו זילנד, שהכימאי הראשי, מה שנקרא סמי פיצוציות, זה אחד בוגר מכון ויצמן עם PHD, באמת כימאי מעולה, וכל הזמן יש חומרים חדשים.
תמר זנדברג: בסדר גמור, אבל לומדים את העבודה.
דובר: אין כאן מז"פ, אז אני אהיה לנו סנגור.
דובר: מז"פ קטנה, הבעיות גדולות, וההספק הוא לפי האנשים, החומרים.
תמר זנדברג: בלו"ז הוועדה מתוכנן סיור במז"פ, שנוכל לראות איך זה נעשה.
תמר זנדברג: עיריית תל-אביב.
<יואב בן-ארצי: אני חייב לציין שאני מטפל בנפגעי סמים.
<יואב בן-ארצי: קודם כל, אני שותף לגמרי למה שתושבי השכונה פה אומרים.
<יואב בן-ארצי: אני גם גר בתל-אביב, עובר פה, מנסים לפתות אותי לקנות.
<יואב בן-ארצי: לפני שש שנים העלינו את זה בפני כל הגורמים האפשריים.
<יואב בן-ארצי: מאוד קשה להביא אותם לטיפול.
תמר זנדברג: אשאל אותך שאלה לנושא שלנו.
תמר זנדברג: מההתמודדות שלך עם אוכלוסיית המטופלים, והרבה מהם ברחוב – האם האוכלוסייה שאתה מטפל בה, היא אוכלוסייה שאתה מזהה בשנים האחרונות או בתקופה האחרונה מעבר משמעותי או מסוים לסמי פיצוציות, והאם אתה רואה אילו השלכות, אילו נזקים אתה רואה?
קריאה: מהיום שהקנביס נעלם – זה תפס.
<יואב בן-ארצי: יש לנו חמישה מרכזים לטיפול בנפגעי סמים ברחבי העיר.
<יואב בן-ארצי: 80% מהמטופלים זה קנביס וסמי מסיבות, סמי פיצוציות.
<יואב בן-ארצי: זאת האבחנה.
<יואב בן-ארצי: ההשפעות הפיזיולוגיות הן מאוד-מאוד קשות.
<יואב בן-ארצי: זה מייצר אלימות, עצבנות.
<מיקי אריאלי: אנחנו מקבלים את כל הדיווחים על בתי חולים.
<מיקי אריאלי: אתה צודק ב-100%.
<מיקי אריאלי: בכל הארץ.
תמר זנדברג: האם אתה מזהה, שזו אוכלוסייה שונה מאוכלוסיית המכורים?
תמר זנדברג: מדובר באנשים, מה שאנחנו קוראים מהישוב?
<יואב בן-ארצי: לגמרי.
<מיקי אריאלי: גם הנושא של האלימות.
<יואב בן-ארצי: אני לא אוהב להגיד את זה, אבל אומר את זה בצורה ברורה: הרזומה של החיים שלהם שונה לחלוטין מאלה שמכורים להרואין.
<יואב בן-ארצי: אם יכולנו בעבר לומר התמכרות מהי, היום אנחנו הולכים על רצף.
<יואב בן-ארצי: בנוסף, אני רוצה לומר, שהסמים האלה – גם ההרואין, גם החגיגת- - -
<מיקי אריאלי: גם תרופות מרשם נמכרות בפיצוציות.
<יואב בן-ארצי: - - -
תמר זנדברג: תודה, אני בהחלט מרימה את הכפפה.
תמר זנדברג: אנחנו בהחלט נעשה את זה.
<יואב בן-ארצי: זאת רעה חולה- - -
תמר זנדברג: יעקב.
<יעקב כצמן: אין לי הרבה מה להוסיף מעבר לזה שהעירייה עשתה פה בזמן האחרון כמה מהלכים, בעדיפות לאלנבי ולאזור הזה.
<יעקב כצמן: המצלמות פה מסתובבות, אפשר לכוון אותם.
<יעקב כצמן: יש בעירייה חדר בקרה.
<יעקב כצמן: העירייה השנה הפעילה סיירת, גוף חדש יחסית שעובד בסך הכול מפברואר – עוד לא גמר להיבנות, אבל אני חושב שהם די עוזרים.
<יעקב כצמן: אל"ף, הם מסיירים 24 שעות, שבעה ימים בשבוע.
תמר זנדברג: אלה פקחים?
<יעקב כצמן: יש שם גוף שהוא רק סיירים, ויש גוף שזה סייר ושוטר.
<יעקב כצמן: הם עוזרים גם למשטרה וגם לפיקוח.
<יעקב כצמן: הפיקוח עובד עד אחת וחצי.
<יעקב כצמן: סל"ע ממשיכים.
תמר זנדברג: לגבי סל"ע, עיריית תל-אביב לא נכנסה לפילוט.
<יעקב כצמן: סל"ע זה סיירת לשיטור עירוני, לביטחון עירוני.
תמר זנדברג: זה במסגרת הפילוט של משרד הפנים?
<יעקב כצמן: אני לא יודע.
תמר זנדברג: אילו סמכויות יש לפקחים?
<יואב בן-ארצי: איפה שיש יותר, זה סמכויות של שוטר.
תמר זנדברג: שוטר ופקח יחד.
<יואב בן-ארצי: כן.
<יואב בן-ארצי: אני צודק?
<יעקב כצמן: הם קיימים רק מפברואר, עוד אין להם חצי שנה, והם די נכנסו חזק לעניינים.
<יעקב כצמן: הם לא גוף שנלחם בסמים.
תמר זנדברג: אז מה הגדרת התפקיד שלהם?
<יעקב כצמן: סיוע לשיפור הביטחון האישי במרחב הציבורי.
<יעקב כצמן: אגב, זה לא אומר מאבק בסמים.
<יעקב כצמן: זה אומר שהם מסתובבים, מגיעים למקומות של ונדליזם, לגינות ציבוריות- - -
תמר זנדברג: מה זה אומר- - -
קריאה: זה הפגנת נוכחות באזורים מועדים.
תמר זנדברג: אם עולה צוות, ורואה תחנת ממכר סמים, מה הוא עושה?
קריאה: הוא מדווח לנו.
תמר זנדברג: מיקי.
מיקי גיצין: הסיפור של העירייה, כמו שאני מבין אותו- - - יש דיון משפטי, שהוא חשוב והוא קריטי, כי העירייה, בניגוד למקומות אחרים – בעלי העסקים ניסו להגיע לכדי פשרה.
מיקי גיצין: העירייה לא הסכימה להגיע- - -
<עקיבא: מיקי, אם אתה מדבר על העתירה שהיא אכיפה סלקטיבית, היא לא רלוונטית לעניין הזה, משום שהסעד הזה לא רלוונטי.
מיקי גיצין: דבר שני, יש פה משמעות נוספת לנושא של סל"ע- - - אלנבי הוא אחד היעדים המרכזיים שהוגדרו לסל"ע, להגברת הביטחון.
מיקי גיצין: והדבר האחרון, החשוב ביותר, וזה חומר למשטרה – אנחנו ברישוי עסקים מחמירים בדבר אחד – מתי אנחנו יכולים לקחת רשיון עסק במצב – כשהמשטרה ממליצה, אומרת: יש פה עבירה פלילית – לכן אסור לה לתת רשיון עסק.
מיקי גיצין: אין לנו אפשרות על עבירה פלילית, שהיא לא מוגדרת למשטרה כעבירה פלילית, לומר מראש: המקום הזה הוא מקום פלילי.
דובר: אנחנו לא באים בטענות למשטרה על העבודה בשטח.
דובר: הסיור הזה נולד, כי ישבו אנשי משטרה בכירים, ומכרו סיפור, שהכול נעשה בפייסבוק.
דובר: זה עוול לכם, שאתם עובדים פה.
דובר: אבל השורה התחתונה, מכל החצי שעה שעמדנו פה – שאנחנו נופלים פה בין הכיסאות.
דובר: שיש ויכוח על נושא חוק הסמים, שאתם אומרים המחוקקים, שבסדר- - -
תמר זנדברג: באנו לשמוע.
דובר: ואתם חייבים למצוא איזשהו מתווה שיעזור לנו – אחת.
דובר: המשטרה, אני לא מאשים אתכם, אבל גם הם, הסוחרים, שגרים עם עקיבא בבניין, אומרים: אם רק היו יושבים עלינו – וזה לא אתם; זה מישהו מלמעלה, מפכ"ל או שר- - -
<קובי אבוטבול: זאת אג'נדה שהיא לא נכונה בעליל.
<קובי אבוטבול: אל תאמינו לסיפורים האלה של הסוחרים.
<קובי אבוטבול: אנחנו עוצרים אותם- - -
דובר: רגע, אני אסיים.
<קובי אבוטבול: העסק הזה הוא בתודעה שלו מקום לממכר, אבל פיזית הוא לא מוכר כלום.
<קובי אבוטבול: אנשים מגיעים כדי- - -
דובר: אבל שאלה לי אליך.
דובר: שורה תחתונה, לא יכול להיות בכל האמצעים שיש לכולכם, שאני והוא יושבים יום שלם, ואני יכול לתעד לך פה סחר בסמים מהבוקר עד הלילה – אין לי טענה אליך.
דובר: אני יודע שאתה עובד.
דובר: אני מכבד אותך.
דובר: אני יודע שאתם עובדים.
דובר: שורה תחתונה – לא הגיוני, מה שאנחנו עוברים פה.
<דובר: אנחנו לא מייצרים הרתעה.
<דובר: בשביל שהם ילכו מפה, הם צריכים ללכת לבית סוהר.
<דובר: הבעיה היא לא אצלי ולא אצלך.
דובר: אי-אפשר להפריד – אולי זה לא הנושא של הוועדה בענייני הסמים – מה שקורה פה זה חלק מהעניין הזה.
דובר: אם הייתם באים הנה בחמישי בלילה – אלכוהול- - -
<קובי אבוטבול: אתה יודע כמה זה עולה לנו להעמיד פה משמרות?
קריאה: זאת עבירה פלילית, לפתוח מועדון אחרי שעות- - -
<קובי אבוטבול: זאת לא עבירה פלילית; זאת עבירה על חוק רישוי עירוני.
<קובי אבוטבול: אני לא עירייה, אני לא יכול לומר להם לסגור.
תמר זנדברג: מילה אחרונה, ובואו נלך לראות.
תמר זנדברג: באנו לשטח.
תמר זנדברג: את הדיון הזה יכולנו לעשות גם במזגן.
<רוני ברקוביץ: - - -
<עקיבא: למה לא מפעילים את מס ההכנסה?
<קובי אבוטבול: מפעילים- - -
תמר זנדברג: נלך.
תמר זנדברג: אתם עושים פה גם פעילות – נניח, כל מה שהוא אומר, אלה שפה, שאתם מכירים אותם, אתם עושים פעילות סמויה?
<קובי אבוטבול: כולם היו עצורים אצלנו.
<קובי אבוטבול: כל אלה, אני מכיר אותם בשמות.
תמר זנדברג: אז איך הם חוזרים לרחוב?
תמר זנדברג: זה הזוי.
תמר זנדברג: יש בעיה – לוקח זמן, אבל בסוף הזמן הזה, אחרי חצי שנה, אחרי שנה, החומר נכנס.
תמר זנדברג: אתם אומרים לי שכל הבעיה של סמי הפיצוציות היא בלקונה הזאת, שבמעבר בין החומרים הלא מזוהים?
תמר זנדברג: על זה כל תעשיית סמי הפיצוציות עובדת?
<עקיבא: על זה, ואני מצטער – המשטרה אומרת שהנוכחות שלה היא גבוהה, אבל אני מניסיון יכול לומר לך שהרבה מאוד ימים אין פה משטרה, הרבה מאוד חודשים לא היתה פה משטרה, ולא קרה כלום.
<עקיבא: אני כל הזמן יוצא מהבית – רואה אותם עובדים, עובדים, עובדים.
<איתמר עומיסי: 24 שעות ביממה יש פה שוטרים.
תמר זנדברג: עקיבא, קודם כל, אמרת שבעצמך שכן יש פעילות מוגברת בזמן האחרון.
<עקיבא: בזמן האחרון, אחרי שכתבתי מכתב- - -
תמר זנדברג: בוא נגיד שאחד הדברים שאנחנו כן מדברים עליהם זה – אל"ף, הגדרה אפילו עוד יותר; ודבר שני, רישוי עסקים.
דובר: אם המשטרה תהיה פה 24/7 אפילו חודש – הם ילכו.
דובר: הם בעצמם אמרו לי את זה.
תמר זנדברג: מילה של סוחרי סמים.
תמר זנדברג: ..
תמר זנדברג: אבל בסדר.
קריאה: אתה קורא להם סוחרי סמים.
קריאה: הלוואי שזה יוגדר כמו פקודת הסמים.
קריאה: שיכירו בהם כסוחרי סמים.
תמר זנדברג: זה מה שאני רוצה לדעת.
תמר זנדברג: אני רוצה להבין את הדבר הבא: כל השוק הזה, כל הדבר הזה שאנחנו רואים פה, הוא לא עובד מבחינתכם, על הפער הזה שבין היכולת שלכם לאכוף לבין הכניסה לפקודת הסמים המסוכנים?
תמר זנדברג: זאת הלקונה?
<עקיבא: המשטרה תמיד אמרה לי, השוטרים: לנו יש בעיה בבית משפט.
<עקיבא: הם אמרו לי.
<בועז חממי: בית המשפט, על-מנת להגיש כתב אישום, אנחנו נדרשים להביא ראיות.
<בועז חממי: בסופו של דבר הראיה המרכזית היא חוות דעת, שאכן מדובר בסם.
תמר זנדברג: הרי החומר הזה ייכנס בסופו של דבר.
תמר זנדברג: אתה רוצה להגיד לי, ברגע שהוא ייכנס, ההוא כבר יהיה בחומר אחר?
<בועז חממי: בדיוק.
תמר זנדברג: על הפער הזה, זה קורה?
דובר: אנחנו מכניסים אותם לגמילה בחינם, מעכשיו לעכשיו.
דובר: הרוב זה באזור התחנה המרכזית.
דובר: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות: אחת, צריך לזכור שכל מי שמגיע לפה – רובם לא תושבי תל-אביב.
דובר: זאת נקודה מאוד חשובה.
דובר: כל המשתמשים והצרכנים והנרקומנים והסוחרים – כולם מתנקזים לאזור הזה.
דובר: שתיים, אני חושב שיש פה מאוד סוגיה חשובה, שחסרה לנו פה- - -
דובר: יש כל מה שאבנר הזכיר, ויש עוד בתל-אביב, ליד הרכבת, מרכז גדול.
דובר: בעבר כל סם היה בנפרד.
דובר: עשינו בחקיקה, שאפשר להכליל משפחות של סמים.
דובר: הגענו לזה שפחות או יותר כיסינו את הנושא, ולא כיסינו את החומרים האחרים, שנכנסים לכאן כל הזמן.
דובר: כשאני אומר "אנחנו" – זה הוועדות.
דובר: אנחנו בנינו את הנושא של חומרים מסוכנים.
דובר: הגענו למצב שבו בחקיקה- - -
תמר זנדברג: אנחנו עשינו דיון על הנושא של הטלפונים והלכלוכים.
תמר זנדברג: נאמר: כבר אין יותר פיצוציות – עכשיו הכול עבר לאינטרנט.
<קובי אבוטבול: בתל-אביב לא עבר הכול לאינטרנט.
<קובי אבוטבול: נכון שיש נתח מסוים.
<קובי אבוטבול: הם פתחו את זה לפני כמה שנים, כשלא היה חוק.
<עקיבא: הם עומדים פה בחוץ.
<עקיבא: זאת הסחורה שיש פה, ויש לו רשיון עסק מעיריית תל-אביב.
<עקיבא: אנחנו התרענו.
תמר זנדברג: יש שתי במבות יבשות.
תמר זנדברג: זה נופל בין הכיסאות, כי המשטרה אומרת: במקום הזה אין עבירה.
תמר זנדברג: זאת נקודת משיכה.
תמר זנדברג: לא יכול להיות – זה ממש צחוק.
תמר זנדברג: העירייה אומרת: אין פה אלכוהול, הוא מוכר במבה.
תמר זנדברג: נמשיך.
<עקיבא: פה למעלה בחורים האלה מחביאים סמים כל הזמן.
<עקיבא: את זה המשטרה הרסה.
<עקיבא: המנעול הזה, זה לא המנעול שלי.
<עקיבא: אני שילמתי מכיסי על הדלת הזאת.
<עקיבא: אתמול הם שברו את המנעול, ושמו מנעול משלהם.
<עקיבא: פה תמיד יש שרידים.
<עקיבא: הנה, בבקשה.
<עקיבא: דניאלה זאת הבת שלי.
<עקיבא: היא תספר לכם קצת מה היא עוברת פה.
תמר זנדברג: נעים מאוד.
תמר זנדברג: ספרי לנו, כמה זמן את גרה פה?
<דניאלה: אני לא ממש גרה פה.
<דניאלה: אני מגיעה מדי פעם לאבא שלי.
<דניאלה: כשהייתי קטנה, לא ממש יכולתי להגיע לכאן – גם אמא שלי לא הרשתה לי; לא שהדירה לא יפה, פשוט בדרך לדירה יש כל מיני הערות.
<דניאלה: רק היום בדרך הביתה עצר אותי מישהו, אמר לי: היי מתוקה, רוצה ש- - - אני עולה למעלה, יוצאת לקניות, מגיע מישהו, אני רואה אותו עולה במדרגות – כנראה, דייר של המקום, עם שקית, פתאום מקבל שיחת טלפון, ואז הוא אומר: טוב, שנייה, אני יורד למטה.
<דניאלה: אני יורדת למטה אחריו, ורואה בחור מחכה.
<דניאלה: הם מחכים שאני אצא החוצה מהרחוב.
<דניאלה: אני מעיפה מבט אחורה, ורואה שהוא מעביר לו שקית קטנה שחורה במהירות.
<דניאלה: הבחור מכניס אותה מהר מאוד לשקית, והולך.
<דניאלה: אין שום חילופי דברים, ולכולנו ברור מה זה הדבר הזה.
<דניאלה: לצערי, אני גם יודעת מגיל צעיר מה זה הדבר הזה.
<דניאלה: זאת שגרה פה.
<דניאלה: למה זאת שגרה?
<דניאלה: למה אנשים אומרים: אה, זה רחוב אלנבי, אז זה בסדר, שיש פה סמים ויש פה מועדונים ויש פה פשע.
<דניאלה: זה רחוב אלנבי – זה לא רמת אביב וזה לא הרצליה וזה לא צהלה – אז לא מצפים.
<דניאלה: אלנבי – מצפים.
<דניאלה: אלנבי – זה ברור.
<דניאלה: אבל זה לא ברור, כי אנשים גרים פה, ויש פה גם ילדים שגרים פה, ואף אחד שגר פה, שמשקיע בדירה שלו ובאמת אוהב את העיר הזאת, לא צריך לסבול מהדברים האלה.
<דניאלה: כלומר אין לגיטימציה אף פעם בשום מקום לפשע מהסוג הזה.
תמר זנדברג: חזקי ואמצי.
תמר זנדברג: הרעש שאת שומעת שם בחוץ – זה בגלל שהמשטרה והעירייה מתווכחים ביניהם, מי יעשה משהו, אבל אנחנו נדאג שהם יעשו – או אחד מהם או שניהם יחד.
<עקיבא: כולם שוכרים פה את הדירות, סטודנטים.
<עקיבא: לי יש פה דירה שקניתי, יפהפייה.
תמר זנדברג: והאנשים שגרים פה, סטודנטים?
<עקיבא: לא אכפת להם.
<עקיבא: יש פה דירה ב-4,000 שקל.
<עקיבא: פה יושבים, מעשנים, ובאמצע הלילה שומעים את הרעשים, וסוחרים פה.
<עקיבא: אתמול עמד פה אחד מאחורי השלט, והיו 15 אנשים שבאו לקנות.
<עקיבא: העפתי את כולם.
תמר זנדברג: כשאתה רואה דבר כזה, מה אתה עושה?
<עקיבא: אני מעיף אותם.
<עקיבא: מזמין משטרה לפעמים.
תמר זנדברג: למה אתה לא מתקשר למשטרה כל פעם?
<עקיבא: כי לא תמיד- - -
רוני: לפני חמש דקות- - -
תמר זנדברג: כשאתה עובר פה, אתה עושה סיור – אתה מסתובב פה, ויש לך תחנות קבועות, שאתה הולך, מושיט יד- - -
רוני: הם משנים את זה.
רוני: אני צריך לפתח את הדמיון.
רוני: זה מלחמות.
רוני: מלחמה כל יום.
רוני: בתחנת אוטובוס, בפרגולה הזאת למעלה.
קריאה: מישהו שמחזיק את זה – זה עדיין לא עבירה.
תמר זנדברג: יש פה פעילות בזמן אמת.
תמר זנדברג: עושים סיור, והשוטר רוני מצא שקית, פה.
תמר זנדברג: הוא מרים יד – תופס שקית.
תמר זנדברג: אנחנו נעשה ישיבה עם הפרקליטות, משרד המשפטים, שתוקדש כולה לנושא כתבי האישום, ואולי אפילו שינוי חקיקה.
תמר זנדברג: בסופו של דבר שינויי החקיקה האלה הם יוזמה של משרד המשפטים במדינת ישראל.
תמר זנדברג: אנחנו נעשה על זה ישיבה מיוחדת.
<קובי אבוטבול: פתיחת הפקק במז"פ לא פחות חשוב מפתירת העניין החקיקתי.
קריאה: בסופו של דבר בשביל להגיש כתבי אישום, אם לא יהיו עוד רובוטים ועוד מכונות, אנחנו נהיה בעוד שנה באותו מקום.
קריאה: גם אם יהיו חוקים טובים.
תמר זנדברג: אנחנו נעשה.
תמר זנדברג: תמיד יהיה פער, עד שזה נכנס לפקודת הסמים המסוכנים.
תמר זנדברג: נניח שזה נשאר כך.
תמר זנדברג: האם לחוק החומרים המסכנים, עבירת החזקה, לפחות מעל כמות מסוימת- - - נעבור לתחנה הבאה.
אורן גרוביץ: אני בכוונה לקחתי אתכם לפה.
אורן גרוביץ: פה זה לא אלנבי במובן של מה שרגילים.
אורן גרוביץ: תראו איזה רחוב יפה.
אורן גרוביץ: תראו את הבניינים האלה.
אורן גרוביץ: מיקי, מה שהעירייה דורשת מהבתים האלה מבחינת שימור ותחזוקה וארנונה וקנסות, אם רק הם חורגים, מעלים בלי פרופורציה למה שהתושבים עוברים פה מבחינת – אל"ף, מקומות הבילוי, כי אם אתה בא הנה ביום חמישי בלילה, הכול פה שיכורים, פולשים, איפה שרוצים.
אורן גרוביץ: הבתים לשימור המקסימים האלה, מקיאים עליהם, משתינים עליהם, מחרבנים עליהם – אני לא אומר סתם.
אורן גרוביץ: סליחה שאני מתבטא ככה.
אורן גרוביץ: פולשים לתוך הבתים, ועושים את כל הדברים האלה, וכל המקומות האלה, זה תחנות סמים.
אורן גרוביץ: ברגע שהמשטרה עושה עבודה, לוחצת עליהם באלנבי, אז יושבים פה על החומה בחניון פה בפינסקר 8, מחביאים.
אורן גרוביץ: הבניין הזה היה תחנת סמים מטורפת במשך שנה, עד שאנחנו הפעלנו לחץ גם על ראש העיר וגם על המשטרה, וסגרו פה.
אורן גרוביץ: המסכן, בעל המכולת הזה עבר גם גיהנום, שסחרו אצלו בכניסה.
אורן גרוביץ: שניאור, בית קפה שכונתי פה בפינת שניאור נפרץ לפני שבוע על-ידי נרקומנים.
אורן גרוביץ: יש שם תחנת סמים שכרגע זזה, אבל היא חוזרת, וזה לא אלנבי.
אורן גרוביץ: תראו איזה רחוב שקט, יפה.
אורן גרוביץ: אנשים פה קנו דירות במיטב כספם, וחיים עם זה.
אורן גרוביץ: אין לי מה להגיד.
<קובי אבוטבול: חשוב לזכור שאנחנו עם אגף שפ"ע עשינו פה ביקורות אין סוף, עד שבסוף, בסוג של כפייה על העירייה סגרנו את זה, ואנחנו אוכפים כל יום את הסגירה פה, שהנרקומנים לא יחזרו.
<קובי אבוטבול: זאת גם עבודה סיזיפית ולא פשוטה, אבל אין מה לעשות.
<קובי אבוטבול: המבנים הנטושים האלה, אין להם בעלים, ואנחנו בבעיה.
קריאה: זה בניין ללא בעלות?
<קובי אבוטבול: זה בניין שיש לו מספר שותפים בבעלות, ואין ביניהם הסכמה, אז זה יישאר ככה עוד כמה שנים טובות.
אורן גרוביץ: אם היינו באים לפני חצי שנה, כל הבניין, גרו בו אנשים – גם צרכנים, גם סוחרים.
אורן גרוביץ: היינו הולכים ברחוב, הם שורקים מהמרפסת, אנשים נכנסים, קונים, חוזרים.
אורן גרוביץ: זה כשהוא היה נטוש, כשלא היתה הגדר.
אורן גרוביץ: לכן עשו עבודה.
תמר זנדברג: יש פה עוד גורם שרוצה להוסיף משהו לפני שנסכם?
תמר זנדברג: אז אני רוצה מאוד-מאוד להודות לכולם על ההשתתפות בתנאים קשים, אני חייבת לומר.
תמר זנדברג: תנאים פיזיים קשים ביותר, ממש אקסטרים.
תמר זנדברג: בחרנו באמת יום מיוחד לזה בשנה, אבל באמת תודה לכם.
תמר זנדברג: אני חייבת לומר שאני חיה בתל-אביב, גרה בתל-אביב, מכירה את המציאות בתל-אביב, כולל באלנבי, ולא דמיינתי שזה מה שנראה.
תמר זנדברג: לא דמיינתי שאנחנו נמצא בסמים במקומות מסתור באמצע הסיור, שפתאום שוטר מניף יד לעץ, ומוריד חבילה של כדורים.
תמר זנדברג: לא דמיינתי שנראה קיוסק שהוא לא קיוסק, אבל הוא תחנת ממכר סמים, אבל היא לא תחנת ממכר סמים.
תמר זנדברג: זה ממש צחוק מהחוק.
תמר זנדברג: זה ממש לעבור פה ברחוב, ולראות כזאת אזלת יד – שבאמת, מקום שנופל בין הכיסאות.
תמר זנדברג: יש שם במבה שהיא לא במבה.
תמר זנדברג: ברור שהמטרה היא למשוך אנשים לעסקאות סמים, אבל גם המשטרה, גם העירייה – כולם פה מושכים בכתפיים, ולא יודעים מה לעשות.
תמר זנדברג: זה כן נושא שבאמצעות הידוק הפיקוח, אם צריך בו שינוי חקיקה, או אני לא יודעת מה – אני מדברת ספציפית על הנושא הזה של רישוי עסקים בעסקים מהסוג הזה.
תמר זנדברג: לא ייתכן שבית עסק יהווה מקום פיתוי לסמים, והדבר חוקי.
תמר זנדברג: זה ממש בחסות החוק.
תמר זנדברג: זה לא יעלה על הדעת.
תמר זנדברג: והנושא השלישי שעלה בצורה מאוד ברורה, נחלק אותו לשניים: זה הקושי להביא את אותן התפיסות ואת אותה פעילות אכיפה שכן נעשית, להביא אותה לכדי הרתעה משמעותית בדמות כתבי אישום ומאסרים.
תמר זנדברג: בסופו של דבר זאת פעילות עבריינית מסוכנת, היא מסכנת חיי אדם.
תמר זנדברג: שמענו כאן מכל הגורמים, גם מגורמי הרווחה, שהיא מסוכנת יותר מהסמים הקשים, והיא פוגעת לא רק באוכלוסיות בסיכון; היא פוגעת גם באנשים מהישוב, כאילו נורמטיביים, במירכאות, איך שלא נקרא למילה הזאת.
תמר זנדברג: לכן אני רוצה לקיים ישיבה נוספת בכנסת, בהשתתפות משרד המשפטים והפרקליטות, כי הרבה כאן בסופו של דבר מהחצים מופנים לשם, על-מנת לשמוע מה המדיניות, האם אנחנו שמים את העבירות האלה בראש סדר העדיפויות, כולל, אם צריך, שינויי חקיקה, כדי לאפשר גם להחזקה של אותם סמים מסכנים, אותם חומרים מסכנים כעבירה, ולתת כלים בידי המשטרה, שתוכל בסופו של דבר לבצע פעילות שיש לה תוצאות; שהיא לא מסתיימת רק בתפיסות אלא גם מייצרת הרתעה כלפי הציבור וכלפי אותו ציבור עבריינים.