GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נחמן שי: מרוויחים על זה טוב?
<רוני ברקוביץ: המון.
<רוני ברקוביץ: אני לא אגיד את הסכומים אבל מיליונים.
נחמן שי: מה הפער בין מחיר הרכישה למחיר המכירה?
<רוני ברקוביץ: אני שומע שמוכרים לפעמים כדור של סטרואידים ב-30 שקלים פר כדור בחדרי כושר.
<ציון אפרתי: גורמי משטרה אמרו בכמה ועדות שהייתי שהגורמים הפליליים, המשפחות הכבדות, הבינו שבענף הזה של זיופי תרופות – לא רק בישראל, גם בעולם – המשפחות נכנסות כי הרווח הוא עצום.
<ציון אפרתי: אז הם יורדים מדברים אחרים ועולים עם תרופות כי הרווח פה עצום, ואם הם נכנסו הם יודעים מה הם עושים.
<דודו פפו: כדור ריטלין נמכר בשוק שחור ב-20 שקל בערך.
<רוני ברקוביץ: גם אתמול במשרד המשפטים בדיון אחר דיברו שמשפחות הפשע פונות עכשיו לכיוון של הנושא של התרופות.
<רוני ברקוביץ: לגבי ההרצאות, אנחנו באיתור האגף כן נותנים הרצאות, מחר יש לי הרצאה לבני נוער באזור נהריה, עד נהריה אני נוסע.
<רוני ברקוביץ: אנחנו נותנים בין 3 ל-4 הרצאות בחודש, גם לבתי ספר, גם לפנימיות, על סמים, על חומרים, ואני יכול להגיד לכם באופן אישי שהנערים שם יודעים בדיוק מה זה.
<רוני ברקוביץ: אני אפילו יכול להגיד שהיה איזשהו נער אחד שבא אלי ואמר לי: רוני, אתה יודע, אני לוקח ריטלין.
<רוני ברקוביץ: אמרתי לו: אתה מקבל מרשם?
<רוני ברקוביץ: – לא, אני לוקח את זה באופן עצמאי, בלי להיות אצל רופא כי זה מרגיע אותי, זה עושה לי טוב.
<רוני ברקוביץ: בלי לחשוב אפילו, אתה מבין?
<רוני ברקוביץ: ועוד טרמדול וחומרים.
נחמן שי: זה עלה לאחרונה בחדשות בגלל ששר מסוים אמר שהוא גם לוקח מדי פעם.
<רוני ברקוביץ: אין שום בעיה שייקח בפיקוח, אנחנו לא נגד, זו תרופת מרשם, אנחנו תמיד אומרים, ולמטרות הנכונות אין שום בעיה.
<רוני ברקוביץ: אבל באופן עצמאי בלי שום פיקוח זאת הבעיה.
<רוני ברקוביץ: הנוער כל כך מכיר טוב ולפעמים אפילו אני לומד מהם דברים חדשים על כל מיני דברים.
<רוני ברקוביץ: זה כן משפיע, כלומר, אנחנו כן נותנים את ההרצאות ואנחנו רואים שיש אימפוט ומזמינים אותנו עוד ועוד.
<מוריס פרג': זה נכון, אבל כששר ואנשי מדיה מובילים, שיש להם הרבה כוח והשפעה, בעד זה, הם הורסים עבודה שאנחנו עושים.
נחמן שי: אנחנו לא נהיה דובריו של השר אבל הוא רצה לומר מבחינת הילדים או אנשים שמקבלים את התרופות שזה לא תרופה שהיא – זה בסדר, אפשר לקבל תרופת ריטלין ולהמשיך לחיות חיים נורמליים.
נחמן שי: אבל באמירה המסוימת הזאת הוא פגע בציבור שלם שאומר:
נחמן שי: אני לא לוקח תרופה אלא אם אני מקבל מרשם ורופא מנחה אותי לקבל אותה.
נחמן שי: אז הוא, מהרצון הכאילו טוב שלו, יצא – זה בלעם קטן.
<רוני ברקוביץ: נקודה שלישית שאני רוצה להתייחס זה גם סוג של מאבק כי הרבה מהתרופות שנמכרות בתור סמים מגיעות בצורה חוקית.
<רוני ברקוביץ: אנחנו עכשיו, יחד עם המחלקה להתמכרויות ועם ימ"ר תל אביב – נמכר כדור בשם סובוטקס, שזה כדור נרקוטי, ממש סם, שנותנים אותו לצורך גמילה מסמים בתחנה המרכזית לכל דורש, תפסנו את זה שם חודש שעבר, מסתבר שהתרופה הגיעה בצורה חוקית ממרשם של רופא באופן חוקי מאיזושהי מחלקה, זה הגיע לאותה פיצוציה והיא מכרה את זה הלאה.
<רוני ברקוביץ: כלומר, המקור של התרופה הוא לא גנוב, הוא לא מזויף, הוא חוקי והוא נמכר בצורה כזו שאני חושב שאנחנו צריכים לשים על זה - - -
<יחיאל שלזינגר: השאלה היא מה אפשר לעשות באופן אופרטיבי.
<קרן רוט-איטח: אני מודה לכם, מוריס ורוני, על הדברים שאמרתם, אני רוצה לציין ולומר שאנחנו כמערכת חינוך עושים הרבה מאוד בנושא של התמודדות עם שימוש בחומרים מסוכנים, כשמדובר על סמים ואלכוהול.
<קרן רוט-איטח: אנחנו מדברים על תוכנית רב-שנתית, מא' עד י"ב במספר מקומות, גם בגני ילדים כבר עושים עבודה בהקשרים האלה כשהדגש הוא בעצם על איך אנחנו שומרים על גוף בריא, איך אנחנו מתמודדים עם קשיים, איך אנחנו נרגעים בלי צורך בשימוש בחומרים מסוגים שונים.
<קרן רוט-איטח: הדבר הזה חייב להיות בתוך הקשר חברתי ואני חושבת שהסביבה צריכה להגביר את הידע ואת המודעות.
<קרן רוט-איטח: לשים את הכול על כתפי הילדים זה לא מספיק, יש פה עניין של הגברת המודעות ומתן ידע למבוגרים.
<קרן רוט-איטח: ראינו את זה עם הסיפור של סמי פיצוציות, שהדבר הוצף והובא, ראינו עליה בקרב בני נוער שמשתמשים בסמי פיצוציות, אנחנו הכנו חומרים והכנסנו מערך הדברה מאוד מאוד מסיבי לתוך מערכת החינוך כדי לתת גם ידע וגם כלים להתמודדות גם לילדים וגם להורים.
נחמן שי: זה לא עונה ישירות על הנושא של הדיון, זה בסדר בתור תוכנית ארצית כן, כללית.
<קרן רוט-איטח: אני מסכימה אתך.
<קרן רוט-איטח: ישירות לגבי נושא הדיון –דווקא בכיתות אנחנו כן מתייחסים לתרופות, אנחנו מתייחסים למי נותן תרופות, אנחנו מתייחסים ישירות - - -
נחמן שי: הילד ידע לשאול את ההורים שלו אם התרופה הזאת נרשמה ככה או נרשמה אחרת?
נחמן שי: נקנתה פה או נקנתה אחרת?
נחמן שי: הוא לא ידע.
<קרן רוט-איטח: אבל בשלב הראשון הוא ידע שמי שנותן את התרופה זה רק ההורה ולא שאני ניגש לארון התרופות ואני לוקח לעצמי את התרופה.
<קרן רוט-איטח: יש פה כבר איזשהו מנגנון של אחריות ובקרה.
<קרן רוט-איטח: בגילאים היותר מאוחרים אנחנו בהחלט מדברים על כך שחומרים מסוכנים הם חומרים מסכנים, זה לא משנה אם זה אלכוהול, סמים, או ריטלין לצורך העניין.
<קרן רוט-איטח: אם אנחנו נדע על שימוש מוגבר של תרופות בוודאי שנגדיר ונייחד מערך שמתייחס לסיפור הספציפי הזה אבל אני חייבת לומר שזה חייב להיות בתוך הקשר מאוד רחב ובתוך המודעות של המבוגרים.
נחמן שי: טוב, חברים, זה היה דיון קצר, הקצו לי שעה ואני גם רץ לנשיאות הכנסת אז אם מישהו רוצה להוסיף משהו מאוד חשוב, בבקשה, אם לא אז ננסה איכשהו לנעול את זה ואני אשב עם מוחמד ונחשוב איך אנחנו לוקחים את זה הלאה כי אני לא רוצה לסכם סיכום בלי שהוא יהיה על דעתו.
נחמן שי: רשמתי לעצמי כמה נקודות פה שגם אתם ממליצים, משרד הבריאות, על הגברת הענישה והחקיקה.
נחמן שי: את זה אתם יכולים לעשות – למה אתם צריכים אותנו?
נחמן שי: יש לכם שרה - - -
<מיקי אריאלי: אנחנו רוצים את העזרה שלכם, זה נתקע במשרד המשפטים.
נחמן שי: למה, הם לא רוצים להגביר את הענישה?
<מיקי אריאלי: הם רוצים, זו בירוקרטיה.
נחמן שי: אפשר לעקוף את זה, אפשר לעשות את זה באמצעות חקיקה פרטית, לפעמים זה קיצור דרך.
נחמן שי: מישהו רוצה עוד לתרום לדיון לפני שאני נועל?
<ציון אפרתי: אם יורשה לי אני אנסה לעשות איזושהי הקבלה מעולם המכס של רשות המסים.
<ציון אפרתי: היה לנו עולם שלם של זיופי חשבוניות ומה שנקרא חשבוניות פיקטיביות, זו היתה מכת מדינה לאורך הרבה שנים, במיוחד עם הרשות הפלסטינית.
<ציון אפרתי: אני מנסה להתחבר לרעיון שלו – מדינת ישראל עשתה משהו חכם, שהחשבוניות מונפקות על ידי המדינה ומספר החשבונית היא מספר שהמדינה נתנה וכך צמצמו את הנושא של סחר בחשבוניות פיקטיביות בהלבנת הון, בכספים, בהיקפים אדירים מול הרשות.
<ציון אפרתי: אולי הנושא שאמרת, צריך לקחת ולבחון אותו נכון יותר ולא להסתמך על המניעה של משרד המשפטים כטבו ולבנות את המאגר הזה בצורה חכמה, בלי פגיעה באזרח.
<ציון אפרתי: כי רק דרך המערך הזה, שרופאים לא יוכלו לתת אם האדם הזה קיבל במחשב ויגידו: הוא כבר קיבל והרופא לא ייתן, אנחנו נעצור את זה בזמן מתן המרשם.
<ציון אפרתי: כי אחר כך לרדוף אחרי המרשמים זה בלתי אפשרי.
<ציון אפרתי: אז המערך הזה שהוא דיבר עליו נראה לי כדרך נכונה שצריך לראות איך עושים את זה רק.
נחמן שי: תראו, לי זה היה מאוד מעניין כשלעצמו, אתם ודאי מצויים יותר בתחום הזה אבל גם לא עוסקים פה במה מעניין אלא במה חשוב ומה אפשר לעשות.
נחמן שי: אני מתרשם שזה דורש איזושהי פעולה יותר אינטנסיבית של הסדרה, אולי באמצעות חקיקה או באמצעות אכיפה, שזה שתי הזרועות.
נחמן שי: אם אתה אומר לי שמשרד המשפטים – יש להניח שאצלם גם כן מישהו מסתכל על הדברים, אין פה נציג שלהם שהיה מסביר למה הם לא ממהרים לעשות את הדברים האלה, אנחנו נבדוק.
נחמן שי: אם יש לכם רעיונות קונקרטיים אני מוכן לקדם, גם חקיקה בנושאים האלה, אין שום בעיה.
נחמן שי: חלק מהחוקים הפרטיים עוברים לפעמים ואין לי ספק שמבחינה ציבורית זה יהיה מוצדק לחלוטין, זו לא המצאה.
נחמן שי: יש פה זירה שנראית לי די מופקרת.
נחמן שי: כל אחד חושש כנראה לעשות איזשהו צעד וזה נשמע ונראה מאוד לא טוב.
נחמן שי: אתם משקיעים מאמץ בדרך שלכם אבל, כמו שאמרת, אם תשקיעו רק בזה לא תשקיעו בנושאים אחרים וצריך לאזן את זה.
נחמן שי: יש לזה שלבים, זה לא רק היבוא, זה גם לאורך הדרך, כולל השימושים לרעה בתרופות קיימות, איך נותנים אותן ולמה נותנים אותן.
נחמן שי: עניין קבלת האינפורמציה מקופות החולים – אני לא מבין למה אי אפשר לקבל את הנתונים, ממש אני לא מבין.
נחמן שי: מה הם מגנים על עצמם?
נחמן שי: הם גוף ציבורי, זה לא מפעל פרטי ששומר על המידע.
נחמן שי: אני לא מבין, עוד הפעם אני שואל – אתם לא יכולים להתערב בזה?
<מיקי אריאלי: זה לא התחום היחידי שהם מתנהגים כך.
נחמן שי: אוקיי, יכול להיות, אני לא מגלה את אמריקה עכשיו, אבל - - -
<חיים מהל: אבל אם נקים מערכת, כמו שאלי אמר, שהיא לא כל כך קשה והעלות שלה היא מאוד מאוד - - -
נחמן שי: אני רק חושש מאוד מדליפה של מידע של צנעת הפרט.
<יעל צדוק: אין בעיה לעשות הצפנה של תעודת זהות או משהו כזה, איזושהי הצפנה.
נחמן שי: ואז יגידו שזה כסף, הצפנה זה כסף.
<אלי מרום: תזכרו שגם מאגר קופת חולים הוא בדיוק אותו מאגר, הוא אותו מאגר בקופת חולים.
<ענת פליישמן: פשוט כיום המאגר מחולק ל-4, זה הכול.
<ענת פליישמן: יש 4 קופות חולים, לכל אחת יש את המאגר שלה, זה הכול.
<ענת פליישמן: זה לא שאין מאגר.
<יחיאל שלזינגר: זה מאוד אופרטיבי.
<דודו פפו: כל המאגרים מוגדרים כמאגרי מידע אצל משרד המשפטים, אצל הרשם.
נחמן שי: מה יהיה במאגר הזה, כל האינפורמציה?
נחמן שי: איזה מטופל מקבל איזו תרופה, לגבי כל התרופות?
<חיים מהל: לא, רק סמים.
נחמן שי: רק סמים, הבנתי.
<ענת פליישמן: אפשר ללכת רק על תרופות מסוימות בפקודת הסמים.
נחמן שי: רק תרופות מסוימות.
<אלי מרום: מה שמוגדר כסמים מסוכנים.
נחמן שי: איפה יוחזק המאגר הזה?
<אלי מרום: במשרד הבריאות.
<ענת פליישמן: או ברשות למלחמה בסמים.
<אלי מרום: או ברשות, לא אכפת לי, מקום שבו יוכלו לשלוף את החריגים.
נחמן שי: מישהו ידע אם אני מקבל תרופה כזו חוץ מהרופא שלי?
<אלי מרום: הרשם.
<דודו פפו: אתה חותם לחברת הביטוח שאתה מוותר על סודיות רפואית, הם יידעו את זה וזה דולף מהן, זה לא דולף מהקופה.
<יעל צדוק: אתה חייב להצפין את זה איכשהו.
נחמן שי: כן, בטח, אני גם חושב.
<יעל צדוק: וזו ממש לא בעיה, הצפנה.
נחמן שי: זה המידע הכי אינטימי שיש.
<יעל צדוק: ההצפנה הזו היא מאוד פשוטה, אין עם זה שום בעיה, בכל העולם עושים את זה.
<דודו פפו: היום המידע הזה קיים ממילא.
<אלי מרום: מה קורה במדינות מערביות אחרות?
<מיקי אריאלי: בארצות הברית יש.
<חיים מהל: אבל אם אתה יודע שאני משתמש בווליום, ב-120 מ"ג ליום, אז ההצפנה תיפתח ומישהו יברר, למה אתה צריך - - -
<דודו פפו: היום, כרוקח, אם אני מקליד מספר תעודת זהות שלך ואתה חבר קופת חולים אני יכול לראות את התרופות שאתה לוקח – מה ישתנה?
<חיים מהל: נכון.
<דודו פפו: אני גם רואה את האופיאטים ואני רואה את כל התהליך.
נחמן שי: נכון, אתה צודק.
נחמן שי: אני נכנס לבית מרקחת, אני מראה את הכרטיס ורוכש את התרופות.
נחמן שי: הרי היום זה לא כבר דרך הקופה בלבד, אני יכול לקנות גם דרך בית המרקחת.
נחמן שי: בעצם אתה יודע היום גם כן איזה תרופות אני צורך.
<דודו פפו: והמאגר שמור ומוגן ואין שום בעיה אתו.
<דודו פפו: הדליפה היא לא - - -
נחמן שי: איך הוא שמור ומוגן בעצם?
<דודו פפו: אנחנו מוגדרים כמאגר מידע של רשם המאגרים במשרד המשפטים.
נחמן שי: אם הרוקח רוצה לדעת הוא יודע?
<דודו פפו: בוודאי, אנחנו מטפלים.
נחמן שי: נניח שעכשיו אני אשלם לו 200 שקל ואני אגיד לו: תמצא לי את התרופות שמיקי לוקח ואני אתן לו - - -
<דודו פפו: אבל אתה הולך ונותן לו 200 שקל כדי לקבל מרשם לריטלין.
נחמן שי: אבל אני רוצה לדעת איזה תרופות מיקי לוקח, ראיתי את תעודת הזהות שלו, אני בא אליך - - -
<דודו פפו: תיאורטית?
נחמן שי: אני יכול לדעת?
<דודו פפו: כן, ודאי.
נחמן שי: הפקר.
<דודו פפו: לא, לא.
<דודו פפו: אני אומר שוב, הדליפה היא מחברות הביטוח.
<דודו פפו: אתה כל הזמן חותם להן על ויתור על סודיות.
נחמן שי: אבל כרגע מתברר שיש מידע עלי או על כל אחד מהנוכחים בבתי מרקחת.
<ענת פליישמן: אבל רוקח מחויב לחיסיון כמו רופא.
<דודו פפו: בוודאי, אני מטפל בדיוק כמו - - -
<ענת פליישמן: אסור להם.
נחמן שי: הרוקח לא מחויב במדינה שיש בה הרבה הפקרות.
<דודו פפו: הרופא לא מחויב?
<ענת פליישמן: אני מחויבת לחיסיון, הרי גם יכולים לשאול אותי.
<דודו פפו: היא גם מחויבת.
<דודו פפו: זה לא יעלה על דעתנו.
נחמן שי: אבל אנשים שרוצים להשתמש בזה לרעה הם ממש לא מתנהגים לפי הקודים האלה.
<ציון אפרתי: ומצד שני המאגר שלו נעצר במשרד המשפטים ואתה מגלה שהמאגר כבר פרוץ.
<ענת פליישמן: אין לך, מישהו יידע שאתה לוקח תרופות, זה הרוקח, אין מה לעשות.
<יחיאל שלזינגר: בדיוק, אתה הולך לרופא, אין לדבר הזה סוף.
נחמן שי: המאגר קיים כי אחרת אי אפשר יהיה לתת את השירות הזה דרך בתי המרקחת.
<ענת פליישמן: אבל בשביל זה יש אתיקה של מקצועות, יש חיסיון רפואי.
<דודו פפו: לא רק דרך בתי המרקחת, יש לזה גם היגיון מקצועי, אתה חייב לראות את הפרופיל התרופתי.
נחמן שי: אני מדבר על פגיעה במערכת, לא על המערכת שמתפקדת.
נחמן שי: אני מדבר על מישהו שרוצה לעשות שימוש לרעה, שרוצה ללמוד מי לוקח איזה תרופה ולמה מאיזושהי סיבה והוא יכול.
<יחיאל שלזינגר: לא יהיה לו קל כי הוא צריך שרוקח מתוך המערכת ישתף אתו פעולה, או רופא.
<דודו פפו: או אחות, או רופא, או פיזיותרפיסט.
<יחיאל שלזינגר: אין מה לעשות, אתה מתאשפז בבית חולים – אתה חותם על חיסיון רפואי.
<ציון אפרתי: אבל אמרנו רק שהמחשב ימנע את הוצאת התרופה, לא שיגלה לו מי, כמה.
<ציון אפרתי: שתהיה מניעה, שהוא לא יוכל להוציא.
נחמן שי: אתה רוצה שיהיה מאגר ארצי של תרופות מסוג מסוים כי אלה התרופות של שימוש לרעה.
<ציון אפרתי: כן, מסוג מסוים, המחשב ידחה אותו.
נחמן שי: לעניין קבלת המידע זה דבר שאפשר לנסות - - -
<דודו פפו: זה לא עוצר אותו אבל זה אומר לך: שים לב, האדם הזה רכש את התרופה לפני 10 ימים.
<ציון אפרתי: אז שתהיה עצירה.
נחמן שי: חברים, אני רוצה להודות לכולם, תודה רבה, הישיבה נעולה.
מוחמד ברכה: היום אנחנו מקיימים ישיבה שלמראית עין לא נמצאת במנדט של הוועדה למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול.
מוחמד ברכה: התופעה שאנחנו נדרשים אליה, תופעת השימוש בנרגילות, זו תופעה שהולכת ומתרחבת.
מוחמד ברכה: תופעה עם היבטים גם בריאותיים, גם חברתיים וגם כלכליים.
מוחמד ברכה: היות ואנחנו מטפלים בתופעות שונות של התמכרויות שונות, חשבנו שיש מקום להידרש לסוגיה זאת.
מוחמד ברכה: היום מתקיים בכנסת ציון יום הנוער והצעירים, במליאה יוקדש דיון בנושא המיוחד עם הצעות חוק והצעות לסדר.
מוחמד ברכה: גם ועדת החינוך שבה אני חבר, למרבה הצער לא אוכל להשתתף בה מאחר ואני חייב לנהל את הישיבה כאן, בועדת החינוך מדברים על נושאים שקשורים לצעירים ולסטודנטים, בעיקר סטודנטים.
מוחמד ברכה: הועדה שלנו מייחדת את הישיבה לתופעת השימוש בנרגילות כשער לצריכת חומרים ממכרים.
מוחמד ברכה: לדעתי, גם ללא השער הזה התופעה כשלעצמה היא תופעה מדאיגה.
מוחמד ברכה: לא מזמן נדרשנו לסוגיה אחרת, הפרטת שירותי התעסוקה מה שנקרא תכנית ויסקונסין שניסתה לדעתי למסחר את עניין האבטלה והמצוקה.
מוחמד ברכה: ההיבט השני של האבטלה או הבטלה הוא "שגשוגם" של מקומות שמספקים את השירות המפוקפק לשימוש בנרגילות.
מוחמד ברכה: צעירים מבלים במקומות אלה שעות על גבי שעות.
מוחמד ברכה: יש כאלה שקוצרים רווחים מהעניין הזה, אין לי שום בעיה עם אלה שרוצים להתפרנס, אבל אני חושב שזו דרך קשה ולא מתקבלת על הדעת להתפרנס מהפצת התופעה המדאיגה הזאת.
מוחמד ברכה: את הישיבה נתחיל בסקירה של ד"ר ווליד חדאד על הנושא הזה.
מוחמד ברכה: התופעה קיימת בצורה רחבה בתוך הישובים הערביים, ולא רק, הייתי אומר שהתופעה כעת היא כלל עולמית.
מוחמד ברכה: לא מזמן הייתי בגרמניה, בולגריה וגם בצרפת וגם שם התופעה משגשגת, גם בתאילנד ולא רק.
מוחמד ברכה: למען גילוי נאות, אני משתמש בזה עשר פעמים בשנה, ברמת עמון, רמאללה ובקהיר ששם זה פולקלור, גם זה לא מוצדק.
מוחמד ברכה: בבקשה ד"ר ווליד חדאד מהרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול, בבקשה.
<ווליד חדאד: אורית שפירו ראש אגף חינוך ומניעה ברשות למלחמה בסמים ובאלכוהול הכינה מצגת בנושא עם נתונים כלליים.
<ווליד חדאד: אני חושב שנתחיל עם אורית ואני אשלים את החסר לגבי החברה הערבית.
<אורית שפירו: קודם כל אני מברכת על הדיון הזה, כראש אגף חינוך ומניעה אנחנו שמים דגש עיקרי על פיתוח כישורי חיים והיכולת בקרב בני הנוער לומר לא כשיש איזו התנהגות סיכונית שניצבת בפניהם.
<אורית שפירו: אין ספק שהנרגילה זו אחת מהתנהגויות הסיכוניות.
<אורית שפירו: את המצגת הזאת בנה דוקטור יוסי הראל פיש, המדען הראשי של הרשות.
<אורית שפירו: באמת נוכל לסקור את השוני מבין המגזרים השונים ואת המגמות שמאפיינות את השימוש בנרגילה משנת 2002 ועד לשנת 2011.
<אורית שפירו: הסקר נעשה בישראל בשנת 2002.
<אורית שפירו: כאמור, יש סקר בשנת 2004, 2006 ו-2011 זה האחרון – על פי הפרוטוקול המדעי הבינלאומי המחייב של HBC.
<אורית שפירו: בכל שנה מארבעת השנים שציינתי הסקר סקר בין 6,000 ל-10,000 תלמידים בכיתות ו', ח' ו-י'.
<אורית שפירו: הסקר היה גם בבתי ספר יסודיים, בחטיבת הביניים וגם בחטיבה העליונה והקיף כ- 250 בתי ספר.
<אורית שפירו: בשנת 2011 הועבר סקר למנהלים.
<אורית שפירו: אנחנו ביקשנו מהמנהלים לפרט עד כמה הם אפשרו לפעולות המניעה בתוך בית הספר לעסוק בנושא של הנרגילה.
<אורית שפירו: השאלות הללו הן שאלות משמעותיות שנתייחס אליהן בדקות הקרובות: "האם אי פעם עישנת נרגילה?
<אורית שפירו: " תשובות כן או לא.
<אורית שפירו: "האם אתה מעשן נרגילה?
<אורית שפירו: ואם כן באיזו תדירות, כל יום, לפחות פעם אחת בשבוע.
<אורית שפירו: לא כל יום, פחות מפעם בשבוע" או "אני לא מעשן".
<אורית שפירו: אחוז התלמידים בכיתות ו' ו-ח' ו-י' שעישנו נרגילה אי פעם – מהממצאים הללו אנחנו יכולים לראות שמעל לחמישית מבני הנוער בגילאים 11 עד 15 עישנו נרגילה לפחות פעם אחת אי פעם.
<אורית שפירו: אנחנו מדברים על כ- 21.7%.
<אורית שפירו: אנחנו רואים שהעישון שכיח יותר בקרב בנים, שליש בהשוואה לבנות.
<אורית שפירו: 30% ביחס ל- 12%.
<אורית שפירו: זה עולה באופן צפוי עם הגיל, בערך כ-10%, 9.6% בכיתות ו' ועד ל- 37% בכיתה י'.
<אורית שפירו: אנחנו עוד רואים, שרבע מהתלמידים של המגזר הערבי מדווחים על עישון נרגילה 'אי פעם' זאת בהשוואה לחמישית מהתלמידים היהודים.
<אורית שפירו: אני אפרוט מיד את ההבדלים המאוד ספציפיים.
מוחמד ברכה: למה בחרתם בגילאים 11 עד 15?
מוחמד ברכה: כלומר, גיל 11 זה משהו אחד וגיל 15 משהו אחר.
<אורית שפירו: אנחנו נצמדים כאן ל-HBC , יש שם פרוטוקולים מאוד ברורים באיזה כיתות עושים את הפילוח, אלו הכיתות הללו.
<אורית שפירו: אלו הממדים להשוואה כדי שנוכל להשוות - - -
מוחמד ברכה: אני מודאג מהעובדה שבני 11 מעשנים.
מוחמד ברכה: כמה מבני 11?
מוחמד ברכה: האם יש פילוח של הקבוצה הזאת?
<אורית שפירו: לא.
<אורית שפירו: יש לך כאן מכיתות ו' ומותך זה אתה יכול לקחת את הגילאים הללו.
מוחמד ברכה: בתוך הקבוצה הזאת?
<אורית שפירו: אני אוכל להראות לך באופן ספציפי, בהחלט.
<אורית שפירו: אחוז התלמידים בכיתות ו', ח' ו-י' שעישנו נרגילה אי פעם, לשאלה שלך, אנחנו יכולים לראות בברור את העלייה בשיעורי העישון עם הגיל.
<אורית שפירו: כלומר, ככל שהגיל עולה אנחנו יכולים לראות את העלייה הברורה ואת העבודה שבקרב התלמידים הערבים וגם בקרב היהודים שיעור העישון בקרב הבנים הוא גדול יותר מהבנות.
<אורית שפירו: זאת העמודה הראשונה והשלישית מכל אחת ואחת מהעמודות.
<אורית שפירו: אנחנו רואים שבאופן ברור העמודות האלה גבוהות יותר בהשוואה של הבנות גם במגזר היהודי וגם במגזר הערבי.
<אורית שפירו: עדיין אנחנו מדברים על 'אי פעם', כדי שתראו את זה מזווית אחרת סימנתי בצהוב את הממצאים הברורים שמראים על ירידה עקבית בשיעור המשתמשים 'אי פעם' בנרגילה.
<אורית שפירו: אם בשנת 2002 דיברו על 48% בקרב הבנים היהודים, היום אנחנו נמצאים ב-28%.
<אורית שפירו: בכל אחד ואחד מהמדדים הללו אנחנו רואים ירידה ברורה מאוד בשנים הללו.
<אורית שפירו: כן רואים ירידה חזקה ועקבית יותר בקרב התלמידים היהודיים בשני המגדרים, גם הבנים וגם הבנות, אלו שני הקווים העליונים יחסית לשניים התחתונים.
<אורית שפירו: כעת אנו עוברים לפילוח לפי תלמידים שמעידים שהם מעשנים נרגילה 'לפחות פעם אחת בשבוע'.
<אורית שפירו: נעשה כאן את אותן ההשוואות.
<אורית שפירו: בצהוב צבעתי את המדד שמראה שבנים מעשנים יותר מבנות בכל אחד ואחד מהמדדים וגם בהבדל בין המגזר היהודי וגם בין הערבי.
<אורית שפירו: בירוק צבעתי את העובדה שהתלמידים הערבים מעשנים יותר מהתלמידים היהודיים.
<אורית שפירו: אנחנו מדברים על 10% למול 5%.
<אורית שפירו: בכתום, רציתי להצביע על העובדה ששיעורי העישון השבועי עולה מ-3% בערך בכיתה ו' ועד ל- 12% בערך בכיתה י'.
<אורית שפירו: גם פה, בכל אחד מהמדדים יש עליה ברורה, זאת אומרת שלגיל יש השפעה.
<אורית שפירו: לשאלתך, וניכנס להבדלים, אנחנו יכולים לראות כאן שבקרב אוכלוסיית הבנים בהשוואה לכל שאר האוכלוסיות שוב יש שיעור גבוה של עישון.
<אורית שפירו: בערך 11% בכיתה ו' יחסית ל- 28% בכיתה י'.
<אורית שפירו: זה אומר ששליש מהבנים הערביים מעשנים נרגילה בכיתה י' לפחות פעם אחת בשבוע.
<אורית שפירו: אם נשווה את הנתון הזה לבנים, שגם אצלם זה גבוה ביחס לבנות, אנחנו מדברים כאן על כ-15%.
<אורית שפירו: כמעט כפול, פי שתיים.
<אורית שפירו: יחד עם זאת, גם פה אנחנו רואים את אותה ירידה שדיברתי עליה קודם בהיקף שלה, 'לפחות פעם אחת בשבוע' רואים מגמה של ירידה משנת 2002 דרך 2004, 2006 ו-2011.
<אורית שפירו: כעת נצטמצם לנושא של 'לפחות פעם אחת ביום' של אחוז התלמידים באותן כיתות שמעידים, סימנתי בצהוב את הנושא של המגזר הערבי.
<אורית שפירו: הממצאים מראים כאן את הבעיה בקרב הבנים הערביים, כמעט 7.5% מדווחים שהם מעשנים לפחות פעם אחת ביום.
<אורית שפירו: אם נסתכל על כיתה י', אנחנו מדברים כבר על 13% שמשתמשים בנרגילה כל יום.
<אורית שפירו: גם במגזר היהודי יש שימוש כל יום גם בקרב הבנים וגם בקרב הבנות, אבל הוא הרבה הרבה יותר קטן.
<אורית שפירו: אנחנו מדברים על 3.7% בקרב הבנים ו-1.4% בקרב הבנות שכיתה י' העידו שהן משתמשות.
<אורית שפירו: בהיבט הזה אנחנו שוב עם ההבדל, גם כאן יש ירידה לנוכח העובדה שמשתמשים כל יום.
<אורית שפירו: כמעט השקף האחרון.
<אורית שפירו: אחוז המנהלים המקיימים תכניות למניעת עישון בנרגילה בתוך בתי הספר, העבודה בתוך בתי ספר נעשית בעיקר באחריותה של שפ"י – השירות הפסיכולוגי ייעוצי, בשיתוף עם המחלקה לקידום לחינוך ובריאות במשרד הבריאות.
<אורית שפירו: כאן רואים שמעל ל-70% מבתי הספר היסודיים לא עוסקים כמעט בנושא של נרגילות.
<אורית שפירו: אנחנו גם רואים שמחצית מבתי הספר הדתיים לא מטמיעים את תכניות המניעה לנרגילה.
<אורית שפירו: במגזר הערבי ,שם ראינו שיש בעיה מורכבת יותר, גם שם אנחנו רואים שכ- 30% מבתי הספר העל-יסודיים אינם עוסקים בנושא.
<אורית שפירו: כלומר, השקף הזה מראה בברור שצריך לעשות עוד לקידום העשייה החינוכית מניעתית בקרב בני הנוער בכל מה שקשור לנרגילה.
<אורית שפירו: תודה.
מוחמד ברכה: אני מעוניין לשמוע את משרד הבריאות.
מוחמד ברכה: יש חומר הסברה שיוצא מהמשרד?
<פאולה רושקה: כן, הוא יוצא דרך קידום בריאות.
<פאולה רושקה: אולי כדאי שחיים גבע ידבר כי זה יותר במחלקה שלו.
<חיים גבע: אני מהמחלקה לקידום חינוך לבריאות במשרד הבריאות.
<חיים גבע: אנחנו משתפים פעולה עם השירות הפסיכולוגי ייעוצי עם היחידה לשימוש באלכוהול וסמים וטבק ועם קרן רוט בנושא של מניעת עישון סיגריות ונרגילות.
<חיים גבע: כחלק מתכנית הדגל של מניעת עישון בכלל, אנחנו ומשרד החינוך רואים בעישון סיגריות ונרגילות את אותה תופעה, את אותה בעיה.
<חיים גבע: מבחינתנו זה מרכיב אחד, אמצעי שבני הנוער רואים אותו כחלופי האחד לשני ואת הנרגילה כמופחתת סיכון לעומת הסיגריות, כמובן זו טעות.
<חיים גבע: כל הפעילות שעושים נגד עישון נרגילה היא חלק מזה.
<חיים גבע: השנה פיתחנו והפקנו, בעצם זה הופץ בלמעלה מ-500 בתי ספר, ערכת פעילות שעוסקת בעישון סיגריות ובמניעת עישון נרגילות.
<חיים גבע: יש חומרי הסברה שמחלקים לכל מי שרוצה - - -
מוחמד ברכה: איפה?
<חיים גבע: בבתי הספר.
מוחמד ברכה: יש משהו יזום על ידי משרד החינוך?
<חיים גבע: הפעילות היא משותפת כי הם אלה שאמונים על ההטמעה.
<חיים גבע: אנחנו כותבים את התכנים ומפתחים את הערכות ואת התכנית עצמה.
<חיים גבע: זה עובר בבתי הספר על ידי היועצות, מורות או על ידי עמיתים למניעת עישון.
<חיים גבע: זה מתוקצב על ידי שיתוף פעולה של משרד החינוך ומשרד הבריאות - - -
מוחמד ברכה: שמענו נתונים שכ- 30% עד 75% מבתי הספר אינם עוסקים בעניין.
<חיים גבע: משרד החינוך צריך להתייחס למה יש בתי ספר שלא מיישמים את התכנית.
<חיים גבע: זה נמצא בתכנית כישורי חיים, זה משהו שמוגדר כחובה במערכת החינוך.
<חיים גבע: אין לי את התשובות שמערכת החינוך צריכה לתת.
<מיקי אריאלי: אפי שפר אחראי על נושא אכיפה של עישון בציבור כולל נרגילות, אני מבקש שהוא יספר לנו על הבעיה שלנו מבחינת האכיפה.
<מיקי אריאלי: כשאתה מדבר על מה קורה עם האחוז הגבוה, מבחינת עישון, בציבור יש דבר אחד ובנושא של נרגילות ובמיוחד במקומות שהם רק לנרגילות שאנחנו מכירים אותם, איתם יש לנו בעיית אכיפה.
<מיקי אריאלי: אני אבקש שאפי יסביר את זה.
<אפי שפר: תודה.
<אפי שפר: כמו שהוזכר קודם, יש עסקים שאנחנו יודעים שהם מיועדים לעישון נרגילה ופועלים.
<אפי שפר: בדרך כלל בעלי עסקים מקצים 100% מהמקום לעישון נרגילה.
<אפי שפר: את העסקים האלה אפשר להגדיר כעסקים לא בריאים.
<אפי שפר: הרשויות המקומיות מחלקות את העסקים האלה לשניים, עסקים שמגישים מזון ושתייה ועסקים שאינם מגישים מזון ושתייה.
<אפי שפר: לגבי העסקים שמגישים מזון ושתייה ניתן לבצע בהם אכיפה למניעת עישון ו"צו רישוי עסקים" חל עליהם.
<אפי שפר: מבחינת עסקים שאינם מגישים מזון ושתייה, "צו איסור עישון במקומות ציבוריים" ו"צו רישוי עסקים" לא חלים עליהם ולכן האכיפה שם יותר בעייתית.
מוחמד ברכה: אין חוק שאוסר?
מוחמד ברכה: כלומר בעניין של מקום ציבורי.
<אפי שפר: עניין 'מקום ציבורי' מתייחס לנרגילה כמו לעישון סיגריות.
מוחמד ברכה: ברור, אבל זה החוק היחידי שאתם נסמכים עליו.
<אפי שפר: אנחנו אחראיים על החוק, אבל אין לנו סמכויות אכיפה לנושא זה.
מוחמד ברכה: כלומר, אין כלים אחרים חוץ מהחוק הזה כדי להילחם בתופעה.
<מיקי אריאלי: אפילו עם החוק הזה, סמכויות שיאפשרו שמשרד הבריאות ייתן את הדוחות ויעשה אכיפה כמו שאנחנו רוצים, כרגע זה נמצא בוועדת - - -
<אפי שפר: אנחנו הגשנו הצעת חוק שבימים הקרובים צריכה להיות בדיון בוועדת השרים.
<אפי שפר: בהצעת החוק הזאת אנחנו מבקשים למשרד הבריאות סמכויות אכיפה כדי להסדיר את העניין הזה.
<אפי שפר: שיהיו עובדים שיוסמכו לאכיפת החוק ואנחנו בעצם נצטרף לאכיפה של הרשויות המקומיות.
<אפי שפר: כך בעצם נגדיל את כוח - - -
<מיקי אריאלי: עיקר הבעיה, בחלק מהערים הפקחים לא רוצים לעסוק באכיפה של זה.
<מיקי אריאלי: לנו יש בעיה, אנחנו לא יכולים להכריח אותם ולכן אנחנו מחכים לסמכויות האלה.
<ווליד חדאד: נרגילה, בניגוד למה שחושבים, המקור שלה הוא טורקיה ולא מדינות ערב.
<ווליד חדאד: בגדול זה משהו טורקי.
<ווליד חדאד: עד לפני 20 שנה התופעה הזאת כמעט ולא הייתה קיימת בחברה הערבית.
<ווליד חדאד: מאז שנת 1993 עם הפתיחות לכיוון ירדן, לכיוון רמאללה כשאנשים התחילו ללכת ולבלות בחברה הערבית התופעה התרחבה, גם בהשפעת ערוצי הלוויין.
<ווליד חדאד: היום לא תמצא בערוצי הלוויין דרמה סורית, לבנונית או מצרית שאין בה נרגילה וזה משפיע על האנשים ועל הנוער.
<חיים גבע: היום הטורקים מטשטשים בטלוויזיה כל סיגריה.
<ווליד חדאד: בחברה הערבית לא היו קפיטריות ששמו את הנרגילה.
<ווליד חדאד: אנשים שרצו לעשן נסעו לכיוון בית לחם או רמאללה.
<ווליד חדאד: היום בכל כפר של 10,000 תושבים אתה תמצא 20 מקומות לעישון נרגילה.
<ווליד חדאד: זה נתפס כתופעה לגיטימית.
<ווליד חדאד: לעומת האלכוהול שהוא אינו לגיטימי בחברה הערבית עישון נרגילה היא תופעה חברתית מאוד מקובלת, אנשים לא מסתכלים על זה כסטייה.
<ווליד חדאד: רואים את התופעה בחתונות ובכל מקומות.
<ווליד חדאד: אני גם לא מופתע מאחוז הנשים המעשנות סיגריות, עישון סיגריה של אישה נתפס כסטייה, נרגילה זה נחשב לנורמאלי.
<ווליד חדאד: אני רואה שנשים ונערות מעשנות חופשי לעומת הסיגריות שנשארות בגדר סטייה.
<ווליד חדאד: הנרגילה יותר מקובלת.