GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מאיר שרעבי: אני רואה את סוף הדרך.
<מאיר שרעבי: יש פה גם מסמך שכתבה לי בחורה שהייתה משתמשת כשהייתי עובד ברשות, הבאתי אותו, ומופיעים בו כל הנזקים.
<מאיר שרעבי: אם יורשה לי להקריא אותו, בקצרה.
מוחמד ברכה: לא, לא, אני לא אפשרתי לחלק את זה.
מוחמד ברכה: בסוף הישיבה תחלק את זה.
<מאיר שרעבי: אוקיי, תודה.
מוחמד ברכה: אדוני, אתה לא, אין לך מילה של משמעת.
<אורן לבוביץ: אני לא אמרתי מילה.
מוחמד ברכה: אתה לא נוהג כאילו שאנחנו באיזה שהוא-.
מוחמד ברכה: טוב, בסדר אחר כך נדבר ביחידות על זה.
מוחמד ברכה: אני רוצה לשמוע את עורכת הדין ממשרד הבריאות, שרונה עבר הדני, בבקשה.
<שרונה עבר הדני: שלום, שמי שרונה עבר הדני מהלשכה המשפטית ממשרד הבריאות.
<שרונה עבר הדני: הזימון לוועדה היה בנושא עניין משפטי מובהק ולכן אני נשלחתי ולא גורם טיפולי, אבל מאחר שעלו טענות כלפי המשרד, אני ביקשתי להגיב, ולו בתמצות, לדברים.
<שרונה עבר הדני: קודם כל, לסוגיה של השימוש הרפואי בקנאביס וההתנהלות של משרד הבריאות, המשרד ישמח להציג את הדברים גם בפני הוועדה הזו, כפי שזה הוצג בפני ועדות אחרות ובפורומים אחרים.
<שרונה עבר הדני: עלו כאן טענות נגד המנכ"ל, שהוא מטיל אימה - - -
משה מזרחי: בתקשורת.
משה מזרחי: אני לא יודע אם זה נכון.
<שרונה עבר הדני: אף פעם אל תאמין.
<שרונה עבר הדני: נערה גם הייתי וגם למדתי שלא צריך להאמין לכל דבר בתקשורת.
משה מזרחי: תספרי לנו שזה לא נכון.
<ברקת שיף קרן: סליחה, אני דיברתי על זה, אני מסרתי עדות אישית.
<ברקת שיף קרן: הוא דיבר איתי.
<שרונה עבר הדני: נכון, הוא דיבר איתך ושוב, אני לא הייתי בישיבה, את היית בישיבה.
<שרונה עבר הדני: את הרגשת שמטילים עליך אימה?
<ברקת שיף קרן: אני - - -
מוחמד ברכה: רגע, רגע.
<ברקת שיף קרן: אני עניתי.
<ברקת שיף קרן: התייחסתי לזה בדברי.
מוחמד ברכה: חזקה עלינו שאנשים אומרים דברי אמת סביב השולחן הזה, לכן - - -
<שרונה עבר הדני: שוב, נטען שהמנכ"ל מטיל - - -
מוחמד ברכה: אבל תגידי מה שיש לך.
<שרונה עבר הדני: לא, אבל נטען שהמנכ"ל מטיל אימה על רופאים שמאשרים, אני שואלת – הוא הטיל עליך אימה?
<ברקת שיף קרן: עלי אף אחד לא מטיל אימה, בואי נתחיל מזה.
<ברקת שיף קרן: דבר שני, אני אמרתי מה היה בישיבה, דיווחתי.
<ברקת שיף קרן: אני לא חושבת שצריך לדון בזה.
<ברקת שיף קרן: אני אמרתי מה הוא אמר ומה יצא מזה, אוקיי?
<שרונה עבר הדני: עכשיו, נטען נגד משרד הבריאות שהוא לא למד מהמידע הקיים, רק שד"ר שיף ואחרים שעוסקים בתחום הזה עוינים למנכ"ל, ואני מקריאה מתוך מכתב הזימון – ברצוני ללמוד מניסיונך, ללמוד מכלי ראשון.
<שרונה עבר הדני: אז שהמנכ"ל כבר עושה את זה, גם על זה באים בטענות.
<ברקת שיף קרן: סליחה, זה נגמר בזה.
<ברקת שיף קרן: תכיני לי את הנתונים והנתונים נמצאים אצלכם.
<ברקת שיף קרן: כולם.
<ברקת שיף קרן: המכתב נגמר ב - - -
<שרונה עבר הדני: את ביקשת נתונים.
<ברקת שיף קרן: הנתונים נמצאים אצלכם.
<ברקת שיף קרן: אצלכם.
<ברקת שיף קרן: אני רק רופאה.
<ברקת שיף קרן: אני לא עושה אוספת נתונים על המטופלים שלך ועל הניסיון שלך כדי ללמוד, כי כפי - - -
מוחמד ברכה: בסדר, תדברי לוועדה בבקשה, אני לא רוצה התפלמסות.
<שרונה עבר הדני: לא, כי חברת הכנסת זנדברג טענה שאנחנו לא מבקשים ללמוד מהעוסקים בתחום.
מוחמד ברכה: אז תעני לחברת הכנסת זנדברג, על אף שהיא לא כאן.
<שרונה עבר הדני: אז לכן אני אומרת, וכשמבקשים ללמוד, באים בטרוניה גם על זה.
<שרונה עבר הדני: כך או אחרת, ואין לי ויכוח לא עם ד"ר שיף ולא עם חברת הכנסת זנדברג, וודאי לא עם חבר הכנסת מזרחי.
<שרונה עבר הדני: משרד הבריאות מחויב לפעול בהתאם לשני פרמטרים, אחד הוא מחויב לפעול לפי החוק וכל עוד הבית הזה לא קבע אחרת: קנאביס הוא סם מסוכן, ויש עליו מערכת כללים מסוימת.
<שרונה עבר הדני: זה בידיים של הבית הזה לקבוע אחרת, לא בידיים של משרד הבריאות.
<שרונה עבר הדני: פעם אחת.
<שרונה עבר הדני: פעם שנייה, משרד הבריאות פועל לפי מתודה רפואית.
<שרונה עבר הדני: יש לו עולם תוכן מסוים ויש לו שיטת עבודה מסוימת, והבסיס העקרוני הוא שהמוצר הרפואי צריך להוכיח בטיחות ויעילות.
<שרונה עבר הדני: אין מוצר אוניברסאלי שהוא טוב לכל דבר ואין מוצר שהוא חסר כל סיכון, שמשרד הבריאות מותר לו להתעלם מן הדברים.
<שרונה עבר הדני: משרד הבריאות מנסה ככל האפשר, להפעיל על התחום הזה, וכפי שנאמר כאן קנאביס לא נרשם כתרופה, הוא לא עבר את המבחנים הקליניים, לא הוכחה לגביו בטיחות ויעילות, כמו כל תרופה אחרת, הוא מנסה לעשות מעין הליך שכזה, שבין השאר זה קובע קביעת ההתוויות, מתי כן מאשרים ולא מאשרים.
<שרונה עבר הדני: על כאב ראש קל – לא מאשרים.
<שרונה עבר הדני: על כאב קשה – כאן מתחילה להתעורר השאלה איפה עובר התחום.
<שרונה עבר הדני: משרד הבריאות מתעסק בזה ומתעסק בזה באופן שוטף, הוא מחפש את דרך המלך, אבל בסופו של יום אין לו ברירה לעסוק בזה כמשרד בריאות.
<שרונה עבר הדני: כלומר, במתודה רפואית.
<שרונה עבר הדני: השאלה הרחבה יותר היא כאמור בבית הזה, לא במשרדי הממשלה.
<שרונה עבר הדני: וכאמור, אם הוועדה מבקשת, נשמח להציג כאן את אנשי הטיפול, לא המשפט.
<שרונה עבר הדני: אני עורכת דין, שיציג את היריעה הרפואית של משרד הבריאות של הדברים.
מוחמד ברכה: אוקיי, תודה.
מוחמד ברכה: אסף ארזי.
<אסף ארזי: כן, שלום.
<אסף ארזי: אני אציג את עצמי, זה בדברים שאני אומר, אני רק אקדים ואומר, ידברו פה הרבה על נזקי הקנאביס ותועלות הקנאביס, אני באתי לדבר על נזקי ההפללה, ואת התועלות שלה אני לא מכיר.
<אסף ארזי: אני אדבר על הנזקים של ההפללה.
<אסף ארזי: שלום רב, שמי אסף ארזי, אני מתכנת הייטק בעל תואר ראשון במדעי המחשב וניהול.
<אסף ארזי: יש לי גם חברה משלי, אני מנכ"ל, יוצא יחידת 8200 של חיל המודיעין.
<אסף ארזי: אני משתמש בקנאביס.
<אסף ארזי: אני פה כדי לשבור את הסטיגמה על צרכני הקנאביס וגם כדי לקחת אחריות.
<אסף ארזי: עכשיו אני אתאר מקרה קצר.
<אסף ארזי: יש 20,000 מקרים כאלה כל שנה, זה מקרה מאד קיצוני.
<אסף ארזי: אני אקריא ידיעה שפורסמה בחודש מרץ 2010: נער בן 16 מהצפון, ללא עבר פלילי, נעצר בחזקת גרם אחד של חשיש והואשם בהחזקת סם.
<אסף ארזי: הוא נשלח ליום אחד בלבד לבית המעצר קישון, שם נאנס באכזריות על ידי שלושה נערים, מתחת לאפם של הסוהרים.
<אסף ארזי: לאחר שתקפו את הנער, הם לקחו כבל חשמלי וחוררו את אוזנו באמצעותו, על מנת לסמן אותו כעבד שלהם.
<אסף ארזי: ואני שואל, ומי השם?
<אסף ארזי: ומי ייקח אחריות?
<אסף ארזי: ומי אלה שאנסו את אותו הנער?
<אסף ארזי: אנחנו כולנו אנסנו את אותו הנער, על ידי הסכמתנו בשתיקה למדיניות ההפללה.
<אסף ארזי: אני אנסתי אותו.
<אסף ארזי: אתם אנסתם אותו, על כולנו מוטלת האשמה ועל כולנו האחריות לשים לזה סוף.
<אסף ארזי: מדי שנה נפתחים כ-20,000 תיקים פליליים על שימוש עצמי בקנאביס.
<אסף ארזי: רק השבוע התבשרנו על סדרת מעצרים של קטינים עקב שימוש עצמי.
<אסף ארזי: האם אנחנו באמת רוצים לחכות לאונס הבא?
<אסף ארזי: המדיניות הנוכחית משמעותה חקירות, מעצרים, כליאות ולפעמים גם אינוס או רציעת אוזן.
<אסף ארזי: אני כאן כדי לדבר בשם כל צרכני הקנאביס ולהגיד – אנחנו נורמאליים לחלוטין, וכן, נכון, אנחנו מעדיפים קנאביס על פני אלכוהול, ניקוטין או קפאין.
<אסף ארזי: הפסיקו לרדוף אותנו, לכלוא אותנו ולאנוס אותנו בבתי המעצר.
<אסף ארזי: תודה רבה.
מוחמד ברכה: דברים קשים.
<אורן לבוביץ: יפה מאד.
מוחמד ברכה: דוד דקל, בבקשה.
<דוד דקל: כן, כאן.
<דוד דקל: אני אשב ליד ניצב מזרחי, ידידי.
<דוד דקל: טוב, אני אקצר.
<דוד דקל: אני עוסק הרבה בנושא מדיניות ההפללה, אבל בדיון הזה אני רוצה לעסוק רק בנושאים כמו שביקשת, רק בנושאים שקשורים להגשת כתבי אישום, אפילו לא בשינוי חוקים, ואני ממש אתמקד ואנסה לקצר.
<דוד דקל: אני רק אתן התייחסות קצרה אולי בסיפור.
<דוד דקל: יש את הדו"ח של שנת 1995, שהכנסת עשתה בעצם דו"ח על הקנאביס, שפרופסור משולם גם הזכיר אותו.
<דוד דקל: אז בדו"ח מוזכרות הטענות לגבי איך הולנד מתחרטים, בשנת 1995 והם הולכים לבטל את כל הסיפור הזה של מדיניות המה שנקרא החבל הקצר מול ההפללה, ועל הקו ... ...
<דוד דקל: הציע שפעם הוא היה נמוך והוא היה גבוה, וחשוב לציין שבדו"ח הזה גם מוזכרים נתוני ההפללה של שנת 1993 בערך.
<דוד דקל: השאר מדובר על בערך 4,000 מקרים של הרואין, תפיסות אני חושב, ו-200 מקרים של קנאביס.
<דוד דקל: כלומר, כשמדברים פה על איזו שהיא הצלחה גדולה, אני לא יודע כמה היו נתוני השימוש בשנת 1993, כי אין מחקר רציני.
<דוד דקל: נתוני התפיסה לפחות הוכפלו פי עשרות מונים, ככה שלומר שהמדיניות הנוכחית הביאה להקטנה של הצריכה – זה, לפחות על פי הנתונים הסטטיסטיים, לא נכון.
<דוד דקל: למרות שאני יכול לומר את דעתי האישית.
<דוד דקל: אני מניח שההפללה כן מקטינה במידה מסוימת את המשתמשים.
<דוד דקל: אני אומר את זה מדעתי האישית, למרות שידידי למאבק הזה חושבים לפעמים שזה שונה, ובטח בטווח הקצר.
<דוד דקל: בטווח הארוך אולי יש איזה שהם איזונים.
<דוד דקל: אז קודם כל, מה שאני רוצה לדבר עליו זה ככה: השאלה המרכזית שצריכה להיות זה האם עצם השימוש בקנאביס היא עבירה או לא.
<דוד דקל: כי לדוגמא ההחלטה שאם בן אדם השתמש בקנאביס פעם אחת, אז לא יגישו נגדו כתב אישום ואם הוא משתמש פעמיים – אז יוגש נגדו כתב אישום – יש פה איזה שהוא משהו שרירותי, שאין בו אפילו עקיבות מוסרית.
<דוד דקל: כלומר, אם אנחנו חושבים שצרכן המשתמש כלפי עצמו, כלפי גופו, בלי פעולות נלוות, הוא מבצע עבירה פלילית – אני לא מבין למה לוותר לו בפעם הראשונה?
<דוד דקל: עכשיו, הסיבה שמוותרים בפעם הראשונה, זה בגלל שב-100 השנים האחרונות התפתחה כל התפיסה של זכות של אדם על גופו.
<דוד דקל: נקבע שאסור להעסיק אנשים כעבדים, אדם לא יהיה קניין ולאדם יש אוטונומיה פרטית על גופו.
<דוד דקל: ופגיעה בזכויות אדם קובעת שנניח בן אדם מבצע פעולה מזיקה, ואנחנו עוסקים בסמים, אנחנו עוסקים בפעולות שאנשים מזיקים לעצמם ברוב המקרים.
<דוד דקל: יש אנשים מאד נורמטיביים, אנשים מזיקים לעצמם, אבל בן אדם שמבצע פעולה מזיקה כלפי עצמו, עכשיו השאלה אם אנחנו פועלים נגדו באלימות.
<דוד דקל: עכשיו, זאת החלטה בעצם של מדיניות ההפללה לפעול באלימות ופה נמצאת הבעיה.
<דוד דקל: עכשיו, יש אנשים שנכנסים לכלא ובכלא יש להם אישור להשתמש בקנאביס.
<דוד דקל: אז אני מכיר יותר ממקרה אחד, אני גם עורך דין - מה שנקרא בתוך עמי אני חי - אנשים שנכנסים לכלא ומשתמשים בקנאביס, והם נכנסו לכלא על שימוש בקנאביס.
<דוד דקל: ומה בעצם הטיעון?
<דוד דקל: שלפני שהוא נכנס לכלא לא היה לו רישיון, אבל לפעמים, תוך כדי התהליך של המשפט, אז הוא מוציא את הרישיון.
<דוד דקל: כי בעצם אנשים יש להם בעיה עם הבירוקרטיה.
<דוד דקל: אז יוצא מצב שבעצם האדם נכנס - - -
מוחמד ברכה: תקצר בבקשה, כדי שנספיק.
<יוסי מנחם: הוא מקבל אדולן בכלא.
<דוד דקל: אני לא נתתי לו אדולן בכלא.
<דוד דקל: אם אתה נותן לו אדולן בכלא – אני לא בעד זה.
<ברקת שיף קרן: אדולן זה לא אסור.
<דוד דקל: אז יוצא שהבן אדם בעצם נכנס פה לכלא על בירוקרטיה - - -
<ברקת שיף קרן: אדולן זה כתרופה.
<ברקת שיף קרן: אני נותנת את זה כתרופה.
מוחמד ברכה: בקיצור.
<דוד דקל: טוב, הדבר האחרון שאני רוצה לומר זה להתייחס למה שידידי ניצב משה מזרחי דיבר עליו, שזה נושא היעדים והמדדים, שבעצם אני בשבוע האחרון יצא לי לדבר עם כמה חברה שהם בלשים והם אומרים לי, תראה, אני מחויב לבצע ביחידה 100 מעצרים ב-X זמן.
<דוד דקל: אז אם אני לא מצליח לבצע את המעצרים, אני הולך לאיזו תחנת סמים, במקרה שלו זה היה באחת הערים, לא משנה, אני לא רוצה להזכיר את העיר, והוא אומר – ואני אוסף כמה אנשים.
משה מזרחי: זה לא יעד.
משה מזרחי: אני אגיד לך שזה סתם דיבור.
<דוד דקל: סתם דיבור, אבל - - -
משה מזרחי: תרשה לי גם להגן על המערכת.
משה מזרחי: אין יעד של מעצרים כמעצרים.
משה מזרחי: אין.
<דוד דקל: הנתון הזה - - -
<דוד דקל: רגע, אני רוצה לסיים, יש לי עוד משפט קצר.
<דוד דקל: הנתון הזה מגיע אלי מהשטח.
<דוד דקל: אני הייתי שמח אם כבודו יבדוק את הנתון הזה לפחות.
<דוד דקל: אם יש פה מחלוקת בשולחן ואם השטח אומר דבר אחד והמשטרה אומרת דבר אחר, האם יש נתון יעדים ומדדים של הגשת תביעות במשטרה, האם יש נתון של-.
<דוד דקל: ואני יודע את זה עוד מלפני 10 שנים, כי גם אני הייתי במשטרה.
<דוד דקל: האם יש נתון של עד תום ההליכים, האם יש נתון של כמות מעצרים.
<דוד דקל: יש את הנתונים האלה.
<דוד דקל: דבר אחרון לידידי משה מזרחי.
<דוד דקל: במידה ואין הפללה, זה לא מונע את האפשרות מה שנקרא להשתמש בצרכן כעד להשגת הנפיצים או הסוחרים, או לצורך העניין, ונניח שזו הבעיה שלנו.
<דוד דקל: כי המשטרה זכאית לחקור עדים.
<דוד דקל: עכשיו, כשאתה חוקר עד, זה נכון שזה מאד נוח שאתה יכול להעמיד מעליו סחיטה באיומים של הגשת כתב אישום או עבירה פלילית.
<דוד דקל: זה גם מאד נוח להעמיד נגדו את האפשרות להתעלל בו, אבל אם אנחנו חושבים, שים לב, אם אנחנו חושבים שזה לא מוסרי, השימוש בחוק הפלילי כנגד הצרכן עצמו, אז אני חושב שהדבר הזה צריך לרדת מהשולחן.
<דוד דקל: זו דעתי ואני מודה לכולם.
מוחמד ברכה: נשמע את איילת מלא לסמים.
<אילת מליס-כהן: שלום רב, תודה לכבוד יושב הראש.
<אילת מליס-כהן: אני רוצה להודות לד"ר פיש על דבריו.
מוחמד ברכה: אני מבקש לעשות את זה בקיצור, על מנת לסיים בזמן סביר וגם כדי לאפשר לכמה שיותר דוברים להתבטא.
<אילת מליס-כהן: בסדר גמור.
<אילת מליס-כהן: שמי אילת מליס כהן, יושבת ראש עמותת ישראל אומרת לא לסמים.
<אילת מליס-כהן: נאמרו פה כל מיני נתונים מבלבלים, חשוב ליש להציג את הנתונים המדויקים.
<אילת מליס-כהן: יש את תקציר דו"ח שנת 1995, שהוצג פה בנושא הזה, דין וחשבון לוועדה למלחמה בנגע הסמים, על הצעה ללגליזציה של סמים.
מוחמד ברכה: אנחנו לא מדברים על לגליזציה.
<אילת מליס-כהן: נכון, אבל השתמשו וציינו את הדו"ח כאילו הוא תומך בעניין ואני רוצה להכחיש.
מוחמד ברכה: אני רק רוצה להיות בטוח שאת מדברת על העניין, בסדר.
<אילת מליס-כהן: אני משתדלת.
<אילת מליס-כהן: אני רוצה להקריא רק משפט אחד מהדו"ח הזה, כדי שלא יהיה בלבול לגביו: הקנאביס הינו סם בעל סכנות רפואיות וחברתיות, ועל כן אין לתת תוקף חוקי לשימוש בו ובתוצריו.
<אילת מליס-כהן: לשים דברים על דיוקם.
משה מזרחי: מה שפרופסור משולם בדיוק אמר גם היום, דרך אגב.
<אילת מליס-כהן: שנייה, יש לי זמן קצר.
משה מזרחי: הוא לא שינה אפילו מילה אחת.
משה מזרחי: נכון אמרתי?
<רפאל משולם: נכון, נכון.
משה מזרחי: לכן את לא סותרת שום דבר שהוא אמר.
<אסף ארזי: הנתונים עדכניים לשנת 1995.
<אילת מליס-כהן: 1995 זה מה שנאמר.
<אילת מליס-כהן: אני אשמח אם לא תפריעו לי, תודה.
<אילת מליס-כהן: עכשיו, לגבי הנחיות היועץ המשפטי, והנושא הוא בנשמתי, סליחה על ההתרגשות שלי.
<אילת מליס-כהן: הנושא הוא בנשמתי, קשה לי מאד מאד לראות אנשים שתומכים בסימון של מדינת ישראל, כי אני נמצאת בשטח מול הילדים, אני מרצה להם, אני רואה את הסימון שלהם, אני רואה את סימני השאלה שלהם לגבי מה המדינה אומרת להם, ואני צריכה להיאבק בזה ולמנוע את הסימון של הילדים.
<אילת מליס-כהן: אז לי חשוב לומר את הדברים בדיוק כפי שהם.
<אילת מליס-כהן: ועכשיו לגבי הנחיות היועץ המשפטי לממשלה, שגם לגביו ניסו, אפילו בסקירה של נושא הדיון היום, לעוות את הדברים.
<אילת מליס-כהן: אז זה לא כך.
<אילת מליס-כהן: הנחיות היועץ המשפטי לממשלה הן כאלה: יצוין תחילה כי מדיניות היועץ המשפטי לממשלה מתנגדת ללגליזציה מכל סוג של השימוש בסמים, ולו גם לסמים קלים, וזאת בכל צורה שהיא.
<אילת מליס-כהן: ולעניין המשטרה, שעושה באמת את מלאכתה נפלא, לפיכך אין מקום למדיניות של אי אכיפה ככזאת, ודבר זה הודע מדי פעם.
<אילת מליס-כהן: זאת אומרת אלה הנחיות היועץ המשפטי שלנו, של מדינת ישראל.
<אילת מליס-כהן: עכשיו אני רוצה לומר עוד כמה משפטים: קנאביס הוא סם מסוכן באופן חד משמעי, ואי לכך המדינה אינה יכולה להיות זאת שתתרום להתפשטותו.
<אילת מליס-כהן: למדינה, למחוקק ולגופי האכיפה יש אחריות כלפי האזרח, לשמור על שלומו ובטחונו.
<אילת מליס-כהן: סמים באופן כללי וקנאביס בפרט, יוצרים פגיעה באזרח, בגופו ובנפשו, כפי שמוכיחים מחקרים, ופוגע ביצרנות החברה.
<אילת מליס-כהן: מסיבות אלה, חובה על המחוקק לעצור את תופעת השימוש בסמים ולא לאפשר התרחבותה.
<אילת מליס-כהן: דבר נוסף, לטיעוני הכספים: מדינה היא לא עסק שמטרתו רווחים, היא אמורה להשקיע משאבים כדי להשיג רווחה ולא להפחית במשאבים כדי להפיק רווח.
<אילת מליס-כהן: לדוגמא, הצבא העצום של מדינת ישראל הוא לא עסק רווחי במיוחד וגם מערכת החינוך, שנציגה יושבים פה ועושים את מלאכתם, אינה מערכת נושאת רווח, וכך הלאה.
<אילת מליס-כהן: עצם הצורך באכיפה משמעו כי לא הצלחנו למנוע זאת באמצעות חינוך, זה נכון.
<אילת מליס-כהן: ולכן אני לפחות עושה את המאמצים, עם כל הגוף שעומד מאחורי ויש פה גופים נוספים שעושים מאמצים רבים בחיוך.
<אילת מליס-כהן: ועכשיו אני רוצה לפנות לכבוד יושב הראש ולומר ולמבקש: מכיוון שזו הוועדה למאבק בנגע הסמים, גם אם בדיון עצמו מתאפשרת הצגת עמדות שונות, אני מבקשת שהמסר בסוף הדיון לא יהיה מסר מעורפל.
<אילת מליס-כהן: המסר הזה משמש אנשים בחוץ - - -
מוחמד ברכה: למה בסוף הדיון?
מוחמד ברכה: המסר הזה היה די ברור בתחילת הדיון.
<אילת מליס-כהן: אני אשמח על מסר ברור לכל אורך הדיון.
מוחמד ברכה: אין הכרה סביב השולחן הזה במושג סמים קלים.
<אילת מליס-כהן: תודה רבה.
<אילת מליס-כהן: תודה על האפשרות לדבר.
מוחמד ברכה: בן לביא, בבקשה.
<בן לביא: רציתי להתייחס בקצרה.
<בן לביא: אני מטופל בקנאביס רפואי כבר תקופה של מזה 3 שנים בערך, ורציתי להתייחס לשני דברים שעלו פה, בקצרה.
<בן לביא: קודם כל למה שד"ר ברקת שיף העלתה, בעניין שמשרד הבריאות בעצם נמצא כרגע באיזה שהוא מצב שהוא עומד בין הפטיש לסדן, שמצד אחד הוא צריך לטפל במטופלים ולעזור להם מבחינה רפואית, ומצד שני הוא עומד כמו איזה שהוא שומר בפתח, כדי לבדוק שאותו קנאביס בעצם לא עובר לאנשים שלא אמורים לקבל את זה, ... וכפי שהנהלים מורים היום.
<בן לביא: ובעצם זה מביא למצב שאני כמטופל וגם עוד הרבה מטופלים אחרים שאני מכיר, אני מרגיש שהיחס אלי בהרבה מצבים הוא יחס כלפי אותם אנשים שבעצם הדיון הזה מתקיים כדי להקל על מצבם, בזמן שאני בכלל יש לי אישור וזה מציל לי את החיים, ואני בעצם נתון לכל מיני הגבלים של משרד הבריאות, כמו שאסור לי לצאת מהבית עם התרופה שלי, לכאורה.
<בן לביא: זה אומר שעל פי תקנות משרד הבריאות אני לא אמור להיות פה בכלל כרגע.
<בן לביא: תבחר.
<בן לביא: אל תצא מהבית או שאתה עובר על התקנות, ובמקרה שיתפסו אותך – אז יהיה לך בלגן.
<בן לביא: זה לא יתכן ששמים בפנינו כל כך הרבה מכשולים, בזמן שמשרד הבריאות לא אמור להיות זה שמתמודד עם הבירוקרטיה על זה.
<בן לביא: ודבר שני שרציתי להתייחס, בנקודה שעלתה פה מקודם בקשר להשפעה הסובייקטיבית ואותו בחור נחמד ממכון המדע, ששכחתי את שמו, שדיבר על זה שזה לא בדיוק מדעי והשיקול פה לא בדיוק מוכח.
<בן לביא: אני "לשמחתי" יכול להגיד שאני לא חולה, כי יש לי בעיה מסוימת במעיים ומתוך זה השיפור במצב שלי, כתוצאה מהטיפול הזה הוא נדיר מאד.
<בן לביא: יש בדיקות דם ויש צילומי M.R.I שאני יכול להראות, שלפני שנתיים, כשהתחלתי את הטיפול הזה ואנשי הרפואה שנמצאים פה יעידו, שהיה לי ... של האי-אם הדיספאלי ומספר פיסטולות בבטן, ומי שלא רופא פה, אז במילים פשוטות זה אומר שכל המעיים שלי לא תפקדו וירדתי במשקל, אני שקלתי 40 קילו, כשאני בגובה 1.86 מטר.
<בן לביא: והיום, אחרי שנתיים של טיפול, זה פתר לי לגמרי בעיה בבטן, שאפיקים אחרים לא היה אפשר להשיג אותם כי אי אפשר היה לעשות ניתוח או לתת לי כל מיני תרופות מסובכות במצב שהייתי נמצא בו, וכל מיני דברים אחרים.
<בן לביא: וזה ממש הציל לי את החיים.
<בן לביא: עכשיו, יש הרבה אנשים שנמצאים במצב, כמו הבחור הנחמד שדיבר על הפיברומיאלגיה, יש הרבה מאד אנשים שזה יכול להציל להם את החיים בדיוק באותה מידה, וזה שאצלם לא ניתן להראות את זה בבדיקת M.R.I או בבדיקות דם, זה לא אומר שזה פחות עזר.
מוחמד ברכה: תודה בן, הדברים ברורים.
מוחמד ברכה: עורכת דין יפעת רווחה ממשרד המשפטים, בבקשה.
מוחמד ברכה: אנחנו לקראת סיום.
<דניאל מרציאנו: אנחנו גם כן נרשמנו.
<יפעת רווה: אני באמת קיימתי בנושא הזה דיון לפני שבועיים.
<יפעת רווה: נאמר פה שזה היה מוזר העיתוי, אני אומרת חד משמעית – לא מגלים לי על מה הולכות להיות הישיבות בכנסת, אבל באופן כללי ברור שהנושא הזה נמצא על סדר היום.
<יפעת רווה: שאלת הנתונים עלתה במלוא עוזה, מפני שאנחנו ראינו פער גדול בהתחלה, כשבאתי לישיבה, עוד לפני שהתמונה המלאה הייתה בפני, ראינו פער גדול בין כמות התיקים שפותחים לכמות אלה שנסגרים.
<יפעת רווה: הסתבר למשל שיש בעיה בעניין הזה בנושא של הפרדה בין מה שנקרא סמים קלים או קשים, ואנחנו באמת ביקשנו וזה תלוי ביישום, אבל ביקשנו שיהיה פילוח של הדברים האלה, כי בכל זאת אנחנו צריכים לגבש עמדות.
<יפעת רווה: לעניין הנחיית היועץ, אז זה היה מעניין שאפשר היה לקרוא, וכל אחד כאן קרה מה שהתאים לו.
<יפעת רווה: ההנחיה ניסתה לאזן, זאת אומרת כי לכל דבר פה יש מחיר, ואני חושבת שזה היה ברור מהדיון הזה, וזה ברור מכל הדיונים בנושא הזה.
<יפעת רווה: מאז שאני עוסקת בנושא הזה אז אני לומדת אותו ורואה שיש מחיר, גם למדיניות אחת ויש מחיר גם למדיניות שנייה.
<יפעת רווה: אנחנו עוקבים עכשיו אחרי מה שקורה בעולם, זאת אומרת באמת אנחנו לא רוצים להיות שפני ניסיונות.
<יפעת רווה: מצד שני יש תהליכים במדינות אחרות, אנחנו בודקים אותם והנושא של הנתונים הוא מאד מאד חשוב מבחינתנו, ביקשנו את זה וכל היתר כרגע בבדיקה.
<אתי כהנא: אולי רק משפט אחד שמתחבר לדברים שקשורים בהנחיה, כי זה מאד חשוב.
<אתי כהנא: שמי עורכת דין אתי כהנא, ראש אגף לאכיפה ברשות למלחמה בסמים.
<אתי כהנא: זה מאד חשוב כי הזכירו את ההנחיה, ולכן מאד חשוב כן לראות מה כתוב בה.
<אתי כהנא: וברור מאד מתוכה, וגם הגברת כאן הזכירה קטעים ממנה, אבל אין בהנחיה הזאת כשלעצמה כדי לקבוע מדיניות של אי חקירה ואי הגשת כתבי אישום, ובתוכה, כך נאמר, מדיניות אחרת של אי חקירה וסגירת תיקים כאלה באופן אוטומטי בשל העדר עניין לציבור, עלולה הייתה לפגוע קשות בגורם ההרתעה ולגרום להתפשטות הצריכה של סמים.
<אתי כהנא: זאת אומרת שאם אנחנו מדברים על התאמה בין הנחיית היועץ למה שקורה בשטח, ואנחנו שומעים פה בעצם ממי שמייצגת את התביעות במשטרה שהם בהחלט פועלים בהתאם להנחיה, זה ברור שההנחיה הזאת לא באה להגיד שלא יהיו תיקים יותר, אלא שצריך יהיה להפעיל שיקול דעת, כמו שגברת רווה אמרה, הפעלה של מערכת איזונים, והיא באמת מתייחסת גם לסיטואציות מאד ספציפיות של שימוש ראשוני בגדר מעידה חד פעמית של אדם, שגם לוקח על עצמו ומתחייב שהוא מבין את משמעות הדבר ומתחייב שלא להמשיך ולנהוג באופן הזה.
<אתי כהנא: אז אם אנחנו מדברים על הנחיה ומנסים לטעון פה כאילו שמה שקורה בשטח לא תואם בכלל את ההנחיה, הרושם הוא שמה שקורה בשטח הוא אף מרחיב יותר ממה שההנחיה הזו התכוונה למעשה לקבוע.
<אתי כהנא: אז לכן זה מאד מאד חשוב להעמיד את הדברים על דיוקם.
<דוד דקל: זה נכון מה שהיא אומרת.
מוחמד ברכה: אורן לבוביץ, בבקשה.
<אורן לבוביץ: אני רוצה להגיד בבקשה שני דברים קצרים מאד.
<אורן לבוביץ: קודם כל, אם אני מייצג את הצד של הקנאביס, נגיד, אז אני קודם כל רוצה שיהיה מובן וברור לכולם שלא רק נציגי הרשות למלחמה בסמים ועולם ללא סמים הם בעד הגנה על האזרחים ועל הצעירים.
<אורן לבוביץ: בטענות שאני מציג, שתומכות בקנאביס, הן לטובת הגנה על אזרחי ישראל ועל אנשים צעירים.
<אורן לבוביץ: אני חושב שההתמודדות גם עם צעירים, שגם אם הם החליטו לעבור על החוק ועישנו, ההתמודדות איתם לא צריכה להיות תיק פלילי ולא צריכה להיות משטרה אלא חינוך.
<אורן לבוביץ: ואם יש כישלון בחינוך אז צריך לשפר את החינוך ולא להשתמש במקל.
<אורן לבוביץ: זה דבר אחד.
<אורן לבוביץ: בנוגע לדרישה של גברת כהן מכבוד יושב הראש לסכם את הדיון הזה בכך שאין דבר כזה סמים קלים, אני - - -
מוחמד ברכה: טוב, זה לא - - -
<אורן לבוביץ: שנייה, אני חייב להגיב.
מוחמד ברכה: זה לא ויכוח.
<אורן לבוביץ: אני חייב להגיב.
<אורן לבוביץ: פרופסור משולם אמר שיש הפרדה, ורוב הנציגים פה אמרו שיש הפרדה ושצריכה להתבצע הפרדה, ואני מבקש שהמסר יהיה פה שצריכה להתבצע הפרדה בין קנאביס לבין סמים אחרים.
<רון שריד: קנאביס הוא לא סם קשה.
<אורן לבוביץ: אם אנחנו לא יכולים להגן על אנשים, אז תוציאו את האלכוהול מהחוק, תוציאו את הסיגריות מהחוק.
<אורן לבוביץ: אנחנו רוצים להגן על הילדים בכל מקרה.
<אסף ארזי: דוחפים את הילדים לאלכוהול שהרבה יותר מסוכן, ואחרי זה רוצים להציל אותם מסם הרבה פחות מסוכן.
<אורן לבוביץ: סיגריה היא סם - - -
מוחמד ברכה: חברים, חברים.
<אסף ארזי: זכותנו להגיב את דעתנו.
<אסף ארזי: היא לא פחות חשובה.
<רון שריד: אני רוצה לחזק את הטענה.
<רון שריד: שמי רון שריד, אני יושב ראש ארגון קנאביס ירושלים.
<רון שריד: אני גם רוצה להצטרף לבחור פה ולהגיד שאני גם צרכן של קנאביס, אתם מוזמנים להזמין משטרה.
<אסף ארזי: .... ....
<אסף ארזי: שרוצה - - -
מוחמד ברכה: סליחה, לא קיבלת רשות דיבור.
מוחמד ברכה: אני מתפלא עליך.
<אסף ארזי: אבל הוא שואל - - -
מוחמד ברכה: הוא שואל כי כל דבר שנאמר כאן נרשם והוא רוצה לדעת מי אמר מה.
<דוד דקל: סליחה אדוני, אני מבקש שהאנשים האלה יתנצלו.
<דוד דקל: הם לא יכולים להעליב כל אדם שמדבר ולפגוע בו.
<דוד דקל: הם גם אמרו לי פה הערות גזעניות ש - - -
מוחמד ברכה: מי אמר לך?
מוחמד ברכה: לא, לא, סליחה.
<אסף ארזי: אנחנו כולנו פה לאותה מטרה.
<דוד דקל: זה לא מקובל.
<דוד דקל: הוא האשים אותנו באונס של הילד הזה.
<אסף ארזי: אני האשמתי את עצמי, אתם לא חייבים להאשים את עצמכם.
<אסף ארזי: אני אשם ואני פה כדי למנוע את המקרה הבא.
מוחמד ברכה: זה הדיון הכי טעון שהתקיים בוועדה הזו, זה בסדר.
מוחמד ברכה: טוב, אנחנו נמשיך.
משה מזרחי: גם אותי הוא האשים.
מוחמד ברכה: מרציאנו, בבקשה, בקיצור.
<דניאל מרציאנו: שמי דניאל מרציאנו.
<דניאל מרציאנו: אני ממשיך דרכו של סעדיה מרציאנו, ש... עוד הייתם ישנים, הוא טיפל בנושא הזה.
<דניאל מרציאנו: הוא האיר בצורה ... עליו השלום, ואני ממשיך דרכו כבר מעל 40 שנה.
<דניאל מרציאנו: רבותי, בכל הארץ עסקי הקנאביס ... ...
<דניאל מרציאנו: אני רואה.
<דניאל מרציאנו: עושים את זה לידי.
<דניאל מרציאנו: חברה, כל דבר שמדובר בסם להוריד אותו.
<דניאל מרציאנו: אנחנו מדינה של קומבינות.
<דניאל מרציאנו: מה יהיה בסוף עם הקנאביס?
<דניאל מרציאנו: יקומו כמה קבוצות של אנשים, יפתחו את העניין ובסוף זה יהיה סחר ובסוף אנחנו נהפוך למי יודע מה.
<אסף ארזי: מדינה מאד בריאה.
<אסף ארזי: חס וחלילה, שלא יהיו לנו מחלות.
<דניאל מרציאנו: סליחה רגע, מיליארדים חדשים מאיפה?
<דניאל מרציאנו: גם מיליארדים.
<דניאל מרציאנו: רבותי, אנחנו נמצאים כמעט בסכנה.
<דניאל מרציאנו: אנחנו הולכים להוסיף ואני מכיר את הנושא הזה.
<דניאל מרציאנו: אני לא השתמשתי, אני לא שותה ולא מעשן, אבל רבותי, זה סם שמתעסקים איתו בבתי ספר ואני רואה במסגרות של בתי הספר.
<דניאל מרציאנו: אני בבתי סוהר חורש את הארץ מהצפון ועד הדרום.
<דניאל מרציאנו: רואים את זה בעיניים.
<דניאל מרציאנו: כולם אומרים לי מרציאנו, סליחה, אל תצרף את זה כי זה יותר קל, זה יותר כבד.
<דניאל מרציאנו: חברה, אם אנחנו רוצים להמשיך לחיות ולהתקיים במדינה הזאת, כי הדור הזה זה דור שלא הכיר ולא ידע את יוסף.
<דניאל מרציאנו: דור שלא מעניין אותם.
<דניאל מרציאנו: תן לו להשתמש.
<דניאל מרציאנו: תראה, אנחנו מדינה שמדברים, מפותחת בנושא הרפואה.
<דניאל מרציאנו: תנסו לחפש לא דרך הסמים.
<דניאל מרציאנו: תודה רבה.
מוחמד ברכה: המסר עבר.
מוחמד ברכה: בבקשה, גברתי, מעמותת אליס.
<אירינה לוית: תודה.
<אירינה לוית: אז אני אמא שרוצה לומר כמה מילים.
<אירינה לוית: מילה ראשונה, אני אמא, יש לי בן.
<אירינה לוית: הבעיה שלי - - -
מוחמד ברכה: את רוצה לדבר ברוסית ואני אתרגם לך?
מוחמד ברכה: לא, לא, עפו אגבאריה לא כאן, הוא המתרגם.
<אירינה לוית: רגע, סליחה, אני לא יודעת הרבה מילים, אבל את המילים שאני אומר עכשיו זה כמו הלב שלי.
<אירינה לוית: אני אמא.
<אירינה לוית: הבן שלי לקח סמים.
<אירינה לוית: עכשיו הוא בלי רגל, 11 שנים.
<אירינה לוית: הוא עשה ניתוח.
<אירינה לוית: דבר ראשון הוא לקח מריחואנה.
<אירינה לוית: זה בשבילך.
<אירינה לוית: דבר שני, אני יושב ראש עמותת אליס – אמהות למען ילדים בסיכון.
<אירינה לוית: יש לי יותר מ-500 אנשים בעמותה שלי, ולכולם יש בעיה של סמים ואלכוהול.
<אירינה לוית: איזו בעיה?
<אירינה לוית: מה הראשון?
<אירינה לוית: ראשון מריחואנה וסמים.
<אירינה לוית: השאלה שלי איך אומרים – מריחואנה זה סם או לא?
<אירינה לוית: אם זה סם – בן אדם שלקח מריחואנה הוא מכור או לא?