GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יחיאל חזן: ביקשנו לקיים את הדיון לא בעניין של גז הצחוק.
יחיאל חזן: אני ביקשתי לקיים את הדיון בעניין שכל המוצרים שנמכרים בכל מיני מקומות, בעיקר בפיצוציות, כמוצרים שהם לגיטימיים והם חוקיים, אבל הם גורמים נזק בשימוש שלהם לבני הנוער, על זה הדיון פה.
יחיאל חזן: אתה מציג עמדה, שאם זה יהיה מאושר במשרד הבריאות כתרופה, אז לא תהיה בעייה.
יחיאל חזן: אני חושב שמה שצריך לעשות באמת זה הסברה.
יחיאל חזן: הסברה לא עוזרת, יושבים פה בני נוער שבאו לראות כיצד ועדה פועלת, אפשר לשאול אותם הם יודעים שגז הצחוק הוא דבר מזיק.
יחיאל חזן: אני משוכנע שהם יודעים.
יחיאל חזן: הבעיה היא לא רק אכיפה ולא רק ההסברה.
יחיאל חזן: הבעיה כיצד המערכת יכולה להתמודד.
יחיאל חזן: המערכת הציבורית מול אותם אנשים שרוצים לגרוף לתוך הכיסים שלהם את הכסף.
יחיאל חזן: זאת הבעייה האמיתית.
יחיאל חזן: חגיגת היתה תופעה שכולם ידעו שהיא מסוכנת, כולל משרד הבריאות.
יחיאל חזן: אבל לקח זמן.
יחיאל חזן: יש תהליך.
יחיאל חזן: מה שאני אומר, צריך להציג עמדה אחרת.
יחיאל חזן: זאת אומרת, אני משוכנע שאתה תמשיך לייצר, כי ישנן תרופות שהן מסוכנות לשימוש כי הן ממכרות.
יחיאל חזן: אבל רופא יכול לתת אותן בגלל שיש לו את הסמכות.
יחיאל חזן: אני רוצה לשאול, כיצד אצלך במפעל, אם אני מגיע אתה לא מוכר לי?
מוטי קסלר: לא.
יחיאל חזן: העובדה פשוט לא נכונה.
יחיאל חזן: אתה אומר פה היום על השולחן, איך זה עובד.
יחיאל חזן: ראינו ב"עובדה", ואנחנו רואים כיצד מוכרים במועדונים.
יחיאל חזן: מה אתה עושה?
יחיאל חזן: אמרת שלקחת על חשבון החברה סוכן או חברה שתבדוק.
יחיאל חזן: קראתי קודם, ואנחנו יודעים שהמכירה הזאת היא לא חוקית.
יחיאל חזן: יש אולי לאקונה בחוק.
יחיאל חזן: רשום פה וזה מול העיניים שלי, על גז הצחוק.
יחיאל חזן: בפקודה זו נקבע כי יש איסור על מכירת סמים ללא מרשם רופא.
יחיאל חזן: זה דבר שהוא עבירה.
יחיאל חזן: בפועל, כל מה שהחוק אומר הוא כמעט כלום, הוא לא נותן פתרון.
יחיאל חזן: ואתם כמי שלפחות היום יודעים, בפתיחת הדברים שלי אולי לא היית פה, אמרתי שגם יושב ראש הוועדה הקודם קיים דיון שלם רק על גז הצחוק בגלל התופעה שהפכה להיות מאוד נפוצה וגורמת נזק גדול מאוד.
יחיאל חזן: שמענו קודם את נציג העירייה, בתי מלון מתקשרים ואומרים, מארגני קבוצות שמביאים תיירים לארץ, הם לא יבואו לפה יותר.
יחיאל חזן: יש גם אחריות עליכם כיצרנים.
יחיאל חזן: הרי אמנם אתם רוצים לייצר את המוצר הזה ולהרוויח כסף וזה לגיטימי, וזה בסדר.
יחיאל חזן: אבל מצד שני, גם היום בגלל שהחוק אומר שזאת לא תרופה, אני לא יכול לעלות על הדעת, שאתם לא תתנו את הדעת בעניין זה.
יחיאל חזן: הרי כל ילד וכל מי שרוצה להשיג את זה, יכול להשיג את זה וזה בסדר אולי מבחינתכם.
יחיאל חזן: אבל זה לא בסדר מבחינת הנפש של הילד, והנזק הבריאותי.
יחיאל חזן: ולכן אנחנו מקיימים פה את הדיון, לא רק על גז הצחוק, אלא על בכלל, על כל השימוש בסמים קלים.
יחיאל חזן: בעיניי אין שימוש של סמים קלים.
יחיאל חזן: כל סם או ממכר או גורם נזק.
יחיאל חזן: כשאתה מציג עמדה שאולי אם זאת יהיה תרופה, תהיה אכיפה.
יחיאל חזן: אני יכול לומר לך שישנן תרופות שאין עליהן אכיפות.
יחיאל חזן: קיימנו דיון לפני שבועיים בעניין התרופות שנמכרות.
יחיאל חזן: אני יכול לספר לך על תרופות שאפשר להשיג אותן רק בבית מרקחת, ואי אפשר להתמודד עם התופעה הזאת גם כן.
יחיאל חזן: לכן אני חושבת, שאולי באמת צריך לתת את הדעת, הוועדה צריכה לתת את הדעת בעניין הזה.
יחיאל חזן: כי לא יכול להיות מין מצב שכל פעם כאשר קורה נזק, אנחנו נקיים דיון ונבוא ונאמר מה נעשה.
מוטי קסלר: נאמרו פה כמה דברים שאני דוחה ומוחה.
מוטי קסלר: אנחנו לא מוכרים לכל אחד.
מוטי קסלר: אנחנו לא נמכור ולא נייצר אם השימושים של המוצר הזה יהיו מזיקים.
מוטי קסלר: מה שראינו ב"עובדה", שהתקשר אדם, נתן מספר שיכול להתאים למספר של רופא, ועל סמך זה סיפקו לו.
ירון שטרית: אבל יכול להיות שהיו עוד הרבה מקרים כאלה שלא צילמו אותם, ולא הביאו לידיעת הציבור.
מוטי קסלר: נכון, יכול להיות.
מוטי קסלר: אם זה היה מוגדר כתרופה, אתם לא יכולים לעצור את אותו בחור שמוכר מחוץ לדיסקוטקים, אין לו רשיון למכור תרופות.
ירון שטרית: אנחנו לא יכולים, משרד הבריאות יכול לאכוף את זה.
ירון שטרית: אלה תקנות משרד הבריאות.
מוטי קסלר: אז אפשר לעשות את זה, אז למה לא עושים את זה?
מוטי קסלר: למה לא הולכים לדיסקוטקים, אם אפשר לעצור אותם, אם יש להם איסור למכור תרופות?
מיקי אריאלי: ההגדרה היא אם הוא רשום בתור תרופה או לא.
מוטי קסלר: אז הוא לא רשום כתרופה.
מוטי קסלר: אבל זו בדיוק הטענה שלי.
מיקי אריאלי: מה שאנחנו כן עשינו, אולי בלתי חוקי אבל עשינו.
מיקי אריאלי: קיבלנו טלפון מיחידת הסמים של המכס בחיפה.
מיקי אריאלי: אחת מהאוניות יצאה עם כל הצעירים, ואמרו לי שעומדים להעלות עכשיו הרבה בלונים של גז צחוק ישר מהחברה.
מיקי אריאלי: שאלו מה לעשות.
מיקי אריאלי: עשיתי משהו שהוא אולי בלתי חוקי, אמרתי, לעצור את זה באופן מיידי.
מיקי אריאלי: מבחינתי אפילו היא לא רשומה כתרופה, היא תרופה, היא לשימוש תרופתי.
מוטי קסלר: אתה אומר שזה לא רשום.
יחיאל חזן: אולי זה לא פתרון, זה לא יפתור את הבעיה.
יחיאל חזן: אבל זה יכול קצת לעכב.
יחיאל חזן: זאת אומרת, אולי אתם צריכים לטפל בעניין הזה, להגיש בקשה, כדי שאולי זה יוכר כתרופה.
יחיאל חזן: כי בחלק ממדינות העולם זה מוכר כתרופה.
מיקי אריאלי: היה רעיון, אני לא יודע מה קרה עם זה.
יחיאל חזן: אני לא אומר שזה פתרון, אבל אולי - - -
אנטולי מרגוליס: החברה צריכה לפנות למשרד הבריאות לרשום את החומר כתרופה.
מוטי קסלר: נכון, החברה פנתה.
מיקי אריאלי: משרד הבריאות חייב להכיר בזה.
יונה אמיתי: אל תעצור את הדיון הזה, זה משהו פרקטי.
יונה אמיתי: יש ועדה לרישום תרופות של משרד הבריאות.
יונה אמיתי: הדרך לאישור תרופה, זה בדרך כלל שהיצרן ביוזמתו פונה.
מוטי קסלר: זה נעשה.
יחיאל חזן: מתי זה נעשה, לפני כמה זמן?
מוטי קסלר: לפחות יותר מחצי שנה.
מוטי קסלר: אנחנו פנינו, לכן אני אומר, אנו מבקשים מספר רשיון למרות שזה לא מוכר כתרופה.
מוטי קסלר: אנחנו לא מוכרים למישהו שהוא לא רופא בידיעה.
מוטי קסלר: אנחנו מוכרים למפיצים, מחתימים אותם על תעודות.
מוטי קסלר: זה מה שעשינו בעקבות "עובדה", ולכן בירכתי אותם על היוזמה.
מוטי קסלר: לא מספיק שמישהו מתקשר ואומר את המספר בטלפון, אנחנו מבקשים שישלח לנו בפאקס, והעובד שלנו הולך ורואה שאכן זה מגיע למרפאה.
מוטי קסלר: אלה הדברים שאנחנו יכולים לעשות.
מוטי קסלר: אבל יש מפיצים שקונים, חותמים על הצהרה, מה הם עושים עם זה, אנחנו לא יכולים להיות המשטרה.
בת שבע פנחסוב: עד התחקיר המבורך של "עובדה", נמכרו בלונים לכל המתחזים.
בת שבע פנחסוב: לא הפעלתם מבחינת
בת שבע פנחסוב: כם את הבדיקה.
מוטי קסלר: אם זאת תרופה, ומישהו מתחזה, אפשר לעצור אותו.
ירון שטרית: אי אפשר לעצור אותו, זאת הנקודה.
איתן גורני: אתה יכול לעצור אותו על התחזות, על קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות.
ירון שטרית: אני יכול לעצור אותו על דברים נלווים.
ירון שטרית: אני יכול לעצור גם על שימוש בגז צחוק.
ירון שטרית: אם אותו קטין נפל ונחבל, אני יכול לעצור את אותו אדם שמכר לו על פציעה בנסיבות מחמירות.
ירון שטרית: אני יכול על כל הנלווה.
ירון שטרית: אבל עד שאחד נופל, ועד שאחד מתלונן, זה לוקח זמן.
יחיאל חזן: בכל אופן, הבעיה שלנו היא לא רק גז הצחוק, הבעיה שלנו היא בכלל.
יחיאל חזן: כל השימוש בסמים הקלים.
איתן גורני: אני מבקש לא לקרוא להם סמים קלים.
יחיאל חזן: בשימוש שנקרא בפני העם שימוש בסמים קלים.
יחיאל חזן: אמרתי שהם חומרים מסוכנים.
קריאה: יש חומרים שלא מופיעים בפקודה, חומרים חוקיים.
איתן גורני: הם לא חוקיים, הם לא בלתי חוקיים.
איציק אבינועם: אני ממעלה אדומים.
איציק אבינועם: לפי דעתי תמיד יהיו פרצות בחוק, ואי אפשר לעקוף את כולן.
איציק אבינועם: יש 2,700 סוגים של סמים, קצת קשה לעקוף את כולם.
איציק אבינועם: החוק של להגביל אותו לתקופה מסויימת זה קצת קשה, כי אם רופא משתמש בו, הוא עוצר תקופה מסויימת ובכך הוא פוגע בחולים.
איציק אבינועם: לפי דעתי צריך שתהיה ועדה שתבקר, ולאט לאט תכניס עוד סמים, שלא יעשו ועדה כאשר תהיה המכה.
איציק אבינועם: לעשות את הוועדה קצת לפני כן, ולהכניס את הסמים - - -
איתן גורני: אני רוצה לשאול את הילדים האלה משהו.
איתן גורני: גם בנוער הדתי נפלה השלהבת.
איתן גורני: אדם לא מרגיש טוב, כואב לו הראש, הולך לבית מרקחת קונה תרופה נגד כאב ראש.
איתן גורני: הוא יקנה תרופה שכתוב עליה בדיוק מהי ואיך ומה הכמויות וכו'.
איתן גורני: יותר חולה, הולך לרופא הוא רושם לו מירשם לאנטיביוטיקה, לחומרים שיש בהם אפברין.
איתן גורני: אז הוא לוקח וזה בסדר.
איתן גורני: האם מישהו היה לוקח תרופות כשהוא חולה סתם כך, שהיה בא מישהו ואומר לו, קח תרופה כזאת וכזאת שלא מבית חרושת לתרופות, ולא משום דבר.
איתן גורני: קח את הכדור הזה, זה יעשה לך נהדר.
איתן גורני: היו אנשים לוקחים?
איתן גורני: אני בטוח שלא.
איתן גורני: אף אחד לא יקח תרופה שהוא לא יודע שהיא מבית חרושת, מורשה, בכמויות וכו', כתרופה.
איתן גורני: כשהוא חולה, כשיש לו שפעת .
איתן גורני: נכון?
איתן גורני: איך בני נוער צעירים, עם אינטליגנציה סבירה, לוקחים כדורים, או כל חומר אחר, או גז שהם לא לא יודעים בדיוק מה זה, שהם לא יודעים כמה זה.
איתן גורני: שהם לא יודעים אם כדור אחד שהם לקחו ולא עשה להם, הוא בכלל בתור דבר כמו הכדור השני שאומרים שזה אותו הדבר.
איתן גורני: זה לא אותו הדבר.
איתן גורני: את כל הרפואות האלה, את כל התכשירים האלה, עושים במטבחים, בסירים, בחדרי אמבטיה.
איתן גורני: סידרת ייצור אחת אינה דומה לסידרת ייצור שנייה.
איתן גורני: איך אתם חושבים, האם זאת עובדה, שאיך עושים שבני נוער יבינו שחומרים כאלה לוקחים סתם.
איתן גורני: אני רוצה תשובה.
ירון שטרית: אם יורשה לי להציע למנכ"ל חברת מקסימה לגבי גז הצחוק.
ירון שטרית: אם הוא יוכל לקבל את הרשימה מארגון הרופאים, רופאי השיניים, שכל הרופאים שמוכרים ויש להם תעודת רופא, תהיה אצלו הרשימה, והוא יוכל למכור את זה כמה שנקרא ביניים.
ירון שטרית: עד שאו שזה ייכנס תחת הכותרת של תרופה מוכרת, או שנמצא לזה איזשהו פתרון אחר בעתיד.
ירון שטרית: כרגע יש למנוע את זה אולי בשלב הזה, ולמזער את הנזק בצורה הזאת.
ירון שטרית: שהוא ימכור את זה לכל אחד שיש לו, והוא יופיע אצלו ברשימה.
ירון שטרית: בלי זה הוא לא יוכל למכור את זה.
ירון שטרית: לא שהפועל שלו יתלווה למרפאת השיניים ויראה שהוא נכנס ושם את זה בתוך המשרד של רופא השיניים.
מיקי אריאלי: אני מבקש את העזרה של הוועדה לסיפור הזה.
מיקי אריאלי: הייתי רוצה פנייה מהוועדה לאגף הרוקחות, לשר הבריאות, על הנושא של מה שהיה הצעה של רישום גאזים רפואיים.
מיקי אריאלי: כל הנושא של רישום ופיקוח היה צריך להיות באגף הרוקחות.
מיקי אריאלי: אני לא באגף, אני רואה בדיוק איפה זה נתקע.
מיקי אריאלי: אבל אנחנו רואים את התוצאות.
מיקי אריאלי: כן מבורך שיהיה רישום, פיקוח של משרד הבריאות, וזה יתן לכולנו כלים.
יהודה מורג: אני מחנך של הישיבה התיכונית ממעלה אדומים.
יהודה מורג: הייתי רוצה לדבר מהפן החינוכי אם אפשר.
יהודה מורג: הרבה מהמאמץ שמושקע זה באכיפה.
יהודה מורג: היא מאוד חשובה, וצריך לעשות את זה בכל הכוח, אין קל, אין קשה, אנחנו מכירים את הדברים האלה.
יהודה מורג: הזכירו פה, אבל לא עושים את זה מספיק, וזה נושא החינוך.
יהודה מורג: עובדה בכל הארץ, שסמים נכנסים כשיש משבר ארצי, שם נכנסים הסמים.
יהודה מורג: להתמכר זה לא רק לסמים, הזכירו אלכוהול.
יהודה מורג: אני מזכיר עוד דברים, למשל אתרים פורנוגרפיים, זה גם סוג של התמכרות.
יהודה מורג: עובדה שזה הולך וצובר תאוצה.
יהודה מורג: אדם שנכנס לאתרים האלה, או אלכוהול, או סמים, כל הדברים האלה הופך להיות תופעה כאשר יש משבר חינוך.
יהודה מורג: הפתרון אף פעם לא יהיה להסביר לו שזה מסוכן, זה לא מעניין אותו.
יהודה מורג: כיוון שלבן אדם יש ריקנות, הוא מחפש משהו מעניין, אין לו, לא נותנים לו בחינוך שום דבר, רק ציונים, רק תחרות, רק הישגיות ורק כסף.
יהודה מורג: הוא מגיע לזה, אני חושב שהפתרון היחיד בכל צורה ובכל מצב שהוא זה רק נושא החינוך.
יחיאל חזן: מה שאני אומר עכשיו, זה לא מידיעה מבוססת, אבל לפחות מפירסום שהיה בכלי התקשורת הכללית.
יחיאל חזן: ידוע למשל שבעיקר ביישובי יהודה ושומרון, יש אוכלוסייה רצינית מבחינה דתית, אוכלוסייה מהתנועה הלאומית, ויש שם מערכת חינוך שהתגאו בה והיא לתפארת.
יחיאל חזן: אני בא מהאזור שם, וחשבו שאולי סמים אין בכלל באוכלוסייה הזאת.
יחיאל חזן: הסתבר רק על פי מה שפורסם בכלי התקשורת, וגם על פי דיווחים שקראתי והגיעו אלי לוועדה, שגם היום ביהודה ושומרון, יש סמים לא פחות מאשר בתל אביב.
יחיאל חזן: אז כשאתה בא ואתה אומר – כן, לא פחות מאשר בתל אביב, הדברים האלה בדוקים.
יחיאל חזן: ביישובים כמו אפרת, יישובים עם צביון דתי ממש, היישובים מתמודדים עם זה על השולחן, לא מתחת לשולחן.
יחיאל חזן: התופעה הפכה להיות נפוצה שם.
יחיאל חזן: אני יודע שבקדומים - - -
יהודה מורג: באריאל, באפרת, בחברון, קריית ארבע.
יחיאל חזן: אני לא מדבר על אריאל.
יחיאל חזן: אריאל היא עיר מעורבת יותר.
יחיאל חזן: אני מדבר על יישובים הקטנים ששם החינוך הוא הדגל של ההתיישבות.
יחיאל חזן: אתה בא ומציג עמדה, מה שם גם טעו?
יהודה מורג: אין ספק שגם בחינוך הדתי, לא באתי להציג בכלל את החינוך הדתי.
יהודה מורג: אני באתי להציג את החינוך.
יהודה מורג: בחינוך הדתי יש המון בעיות, אני לא מכסה את הדבר.
יהודה מורג: אבל עובדה שאם אתה לוקח את הנוער שלוקח סמים, ואתה מציג אותו מול הנוער שאינו לוקח סמים, לא קשור לדתי חילוני.
יהודה מורג: עדיין אם אתה לוקח את הבחורים שלא לוקחים סמים, אלה בדרך כלל הבחורים שיש להם ערכים אחרים, שמעניינים אותם תחומים אחרים.
יהודה מורג: אלה בדרך כלל חבר'ה שיילכו לקרבי בצבא.
לינסיה מצנר: אני מפקחת על בתי הספר העל יסודיים.
לינסיה מצנר: במסגרת נוספת בהתנדבות, אני רפרנטית של המחוז שלי לנושא תכניות המניעה.
לינסיה מצנר: אני מייצגת את גליה שחם שלא יכלה להגיע היום.
לינסיה מצנר: עבדתי שנים רבות עם רות לקט שפרשה, וגליה החליפה אותה.
לינסיה מצנר: כדי להסביר את כל מה שאנחנו עושים, צריך הרבה יותר מישיבה אחת, וכולנו רוצים לסיים את הישיבה.
לינסיה מצנר: בשעה אחת עשרה מתחילה פגישה של אחראים מובילים בית ספריים לתכניות המניעה, תפקיד חדש שהתחיל ב-1 בספטמבר בכל בתי הספר העל יסודיים במדינת ישראל.
לינסיה מצנר: אני מקווה שהאחראי בישיבה שלכם יגיע למרכז הפיסגה למה"ד בשעה אחת עשרה שאנחנו מקיימים.
לינסיה מצנר: אני רוצה לומר שני דברים.
לינסיה מצנר: אחד לך המחנך.
לינסיה מצנר: המוטו של כל העבודה שלנו עכשיו היא שכל מורה ומחנך לא רק היועץ, לא רק מחנך הכיתה, גם המורה לפיסיקה ולביולוגיה ולחינוך גופני, הוא מחנך למניעה.
לינסיה מצנר: זו נקודה אחת.
לינסיה מצנר: נקודה שנייה, כמו שאמרת איתן, מגן הילדים ועד כיתה י"ב, יש תוכניות מניעה.
לינסיה מצנר: הן מתקיימות, כשהמוטו הוא, לתת הרבה מידע.
לינסיה מצנר: שנית, לעבוד כל כישורי חיים, לא רק נגד סמים, גם נגד נרגילות.
לינסיה מצנר: רבותי, נרגילה היא מכה קשה, וכשנכנסתי לפה שאלתי אם יהיה דיון, ואמרו לי שהיה דיון גם על הנרגילות.
לינסיה מצנר: בכל האוכלוסיות הנרגילות היא מכה קשה, ההורים חושבים שזה כלום, ולפעמים הורים משתמשים בנרגילות יחד עם הילדים בכל מיני מקומות, זה כאב לב נוראי לראות.
לינסיה מצנר: אנחנו מדברים על כישורי חיים, גם לא לקחת סוכריות מזרים, כשאתה ילד קטן, לא רק סמים.
לינסיה מצנר: אנחנו מנסים להתחיל מגן הילדים.
לינסיה מצנר: מחר יושבת נציגת הארגון נעמה, אצלנו עם כל המפקחים, כדי להכניס את התכניות האלה בצורה יותר עמוקה גם לגני הילדים.
לינסיה מצנר: אני רק רוצה לומר שאנחנו מאמינים שמידע יחד עם אכיפה, ואנחנו בשותפות אדירה עם נוער חשיפה בירושלים, ויש הרבה יותר פתיחות גם במערכת הממלכתית, וגם במערכת הממלכתית-דתית לעבוד עם המשטרה.
לינסיה מצנר: זה לקח הרבה זמן עד שמנהלים מרימים טלפון למפקד נוער חשיפה ואומרים לו, שמוליק בוא, יש לנו בעיה בבית הספר.
לינסיה מצנר: אנחנו משתדלים להגביר את שיתוף הפעולה עם האכיפה.
לינסיה מצנר: הדבר החדש שאני חושבת שנותן לנו טיפה אופטימיות, והוא באמת עובד לכיוון שאתה המחנך הזכרת, זאת תכנית חדשה שאנחנו קוראים לה משמעות.
לינסיה מצנר: כשאנחנו אומרים שאם נעבוד על בניית הדימוי העצמי של הנער, עם החיפוש של משמעות של חייו, בשביל מה אנחנו חיים, למה אנחנו רוצים להגיע בחיים.
לינסיה מצנר: עם חיזוק האמונה של מה אנחנו עושים פה על כדור הארץ, ואני אקצר כדי לא להרחיב.
לינסיה מצנר: אם אנחנו נחפש דרכים למילוי שעות הפנאי של הנוער, ובמקביל נחזק את הסמכות, הן של ההורים והן של המבוגרים, ונדבר על גבולות של מותר ואסור, בתכנית רחבה ושלמה של משמעות, יש סיכויים שנצליח.
לינסיה מצנר: הדבר האחרון, אנחנו מכשירים בסמינרי עמיתים נערים להיות מנהיגי דעה לחבריהם, שהם יהיו אלה שידברו על מניעת הסמים.
לינסיה מצנר: אנחנו עושים את זה בסמינרי עמיתים.
לינסיה מצנר: זאת הפעולה שלמדנו שהיא מהמוצלחות שלנו בתכנית המניעה, כשהנוער עובד על זה יחד עם המורים בכיתות.
לינסיה מצנר: אני מקווה שנצליח.
יואב בן ארצי: אני מברך על זה.
יואב בן ארצי: אבל יש לי שתי הצעות.
יואב בן ארצי: חלק מהתכנית שאת מציגה כבר עשר שנים לפחות נעשית.
יואב בן ארצי: ולא נעשה שום מחקר הערכה מלווה לגבי היעילות והאפקטיביות.
יואב בן ארצי: מה שהשטח מראה שישנם - - -
לינסיה מצנר: גברת המבורגר מהרשות עושה.
לינסיה מצנר: יוסי הראל עושה.
לינסיה מצנר: בנבנישתי עושה.
לינסיה מצנר: נעשים דברים.
יואב בן ארצי: מבחן התוצאה מראה שמה, שיש פחות נוער שמשתמש?
יואב בן ארצי: יותר נוער שמשתמש במגוון יותר רחב של מוצרים.
יואב בן ארצי: משהו קלוקל פה.
לינסיה מצנר: אני מצטערת שאין לי פה את השקפים כדי לצטט במדויק את המחקר.
לינסיה מצנר: הוא מראה שיש עלייה עצומה בשימוש של הסטודנטים באוניברסיטה.
לינסיה מצנר: המחקר מראה שאין ירידה, אבל בשנים שהנוער חשוף לתכניות מניעה יש עצירה.
לינסיה מצנר: אם זה אומר משהו, אני מאמינה שאנחנו חייבים להמשיך בתכניות חינוכיות בשיתוף עם האכיפה, ובשיתוף עם המשרדים הנוספים שיעזרו לנו.
לינסיה מצנר: אני לא מאמינה שדבר אחד יכול לפתור את הבעיה, ואני מגדלת ילדים במדינה הזאת.
יחיאל חזן: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הדיון בוועדה.
יחיאל חזן: חברת הכנסת זהבה גלאון ביקשה אותי להעלות את הנושא לדיון - ריכוז סוחרי הסמים או המשתמשים, בלשון העם הנרקומנים, באזור התחנה המרכזית בתל-אביב.
יחיאל חזן: יש מפגע תברואתי קשה ביותר לסביבה, לבעלי עסקים, ולכל מי שגר שם.
יחיאל חזן: הנושא הוא מאוד עקרוני, כיצד אנחנו כחברה יכולים להתמודד עם בעיה של ריכוז נרקומנים, או משתמשים בסמים באזורים אחרים בארץ, הן בתל אביב, הן במקומות אחרים.
יחיאל חזן: נודע לנו שיש מקומות נוספים.
יחיאל חזן: מדינת ישראל לא עושה את הכל כדי למגר את נגע הסמים, לצערי הרב.
יחיאל חזן: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לזהבה, כיוון שהיא ביקשה להעלות את הנושא.
זהבה גלאון: אדוני היושב ראש, אני מודה לך מאוד.
זהבה גלאון: קיבלתי העתק מכתב שנשלח לראש עיריית תל-אביב, רון חולדאי.
זהבה גלאון: העתק מכתב של דיירים באזור לוינסקי, במכתב הזה הם מתריעים על כך – נדמה לי שהמכתב הזה מונח לפני כולם.
זהבה גלאון: התושבים במקום מתריעים על מאות משתמשי הסמים שמתגודדים בבניין נטוש שם באזור.
זהבה גלאון: חשבתי שהנושא חשוב וראוי להעלות לדיון אצלך בוועדה, ואני מודה לך שהעלית את זה.
זהבה גלאון: בינתיים אני מבינה, אלא אם כן אני טועה, ממה שקראתי בעיתון באותו עניין, אני מניחה שהיתה פשיטה של המשטרה על המקום הזה, אלא אם כן הם חזרו.
זהבה גלאון: אין לי יותר מה להוסיף, אני חושבת שאולי צריך לתת לאנשים שגרים במקום לספר.
יחיאל חזן: יש לנו אורחים בני נוער שהגיעו מראשון לציון.
יחיאל חזן: אני מקדם אותכם בברכה, נוער שאומר לא לסמים, זאת תופעה ברוכה.
יחיאל חזן: אני חושב שהמאבק העיקרי והאמיתי מתחיל פה, אצל בני הנוער מלמטה, שבעצם לפי דעתי כך צריך לעשות.
יחיאל חזן: יושב פה לצידי גם חבר הכנסת איוב קרא, שהיה יושב ראש הוועדה לפניי, שהוא גם טיפל בנושא.
איוב קרא: בוקר טוב לכולם, בוקר טוב לתלמידים שבאו להשתתף בדיון.
איוב קרא: אני רוצה לומר לכם שהיתה לי הזכות, במרכאות, להיות נוכח במספר פעמים בצורה גלוייה ובצורה סמויה באזורים הללו, עת כיהנתי כיושב ראש הוועדה.
איוב קרא: אנחנו מדברים על הג'ונגל האמיתי של הסמים, ואולי המפגע הקשה ביותר, והסביבה הגבוהה ביותר מבחינת הסמים.
איוב קרא: אינני יודע מה נעשה בתקופה האחרונה.
איוב קרא: אבל אין לי ספק, בתקופה שלפני שנה, שנה וחצי, לאור יום היו המראות ללוד וחזרה מלוד.
איוב קרא: המראות כמו מטוסים, היו ממלאים נרקומנים בטרנזיטים, משלמים כסף, ושוב המראה ללוד וחזרה, וזאת לעיניהם הבוחנות של משטרת ישראל, ושל הגורמים העירוניים.
איוב קרא: אני חושב שהדבר הזה לא יכול לקרות בלב ליבה של מדינת ישראל.
איוב קרא: אדוני היושב ראש, גברתי, חברת הכנסת גלאון.
איוב קרא: אני חושב שכל המאבק צריך להיות עכשיו בגיבוי הסוגייה שהצהיר עליה ראש הממשלה, שנושא הסמים הוא מפגע לאומי חברתי.
איוב קרא: צריך לכסות את ההצהרות הללו בגושפנקא כספית, כך הייתי קורא לזה.
איוב קרא: עכשיו אנחנו לפני תקציב, אנחנו צריכים למצוא דרך למשאבים יחד עם יושב ראש הוועדה.
איוב קרא: מקצצים ברשות למלחמה בסמים כל יום, מקצצים ברשות למלחמה בסמים הלאומית.
איוב קרא: אנחנו לא יכולים לעבור לסדר היום כך באוויר, לבוא למלחמה בלי אמצעים.
איוב קרא: ולכן הקטע של תל אביב מצריך הרבה מאוד אמצעים, ואין להם, כל הזמן יש קיצוצים.
איוב קרא: אם הסמים הם איום אסטרטגי על החברה בישראל, כהצהרת ראש הממשלה, צריכים גושפנקא לזה.
איוב קרא: לכן אני חושב שהקריאה צריכה להיות לכל הגורמים, כל אחד בתחומו הוא.
איוב קרא: גם משטרת ישראל שעושה עבודה גדולה, אבל לדעתי גם היא סובלת מאותו מצב שאין לה מספיק אמצעים להתמודד יום יום שעה שעה בעניין הזה.
איוב קרא: היא צריכה יותר כוח אדם, אבל צריך אמצעים כדי להפעיל את כוח האדם הזה.
איוב קרא: לכן אני חושב שצריך להתרכז בלגבות את הרשות למלחמה בסמים בתל-אביב, לתת לה את כל המשאבים ואת כל הכוח.
איוב קרא: כמו שבלוד נעשה טיפול נקודתי, לדעתי צריך לעשות במקום הזה טיפול נקודתי.
איוב קרא: לרבות, להעביר את כל המשאבים לטובת העניין הזה, אולי כך נמזער את התופעה הזאת שנמצאת בכל זווית באזור הזה של דרום תל אביב.
יחיאל חזן: תודה רבה לחבר הכנסת איוב קרא.
יחיאל חזן: התופעה הזאת של השימוש בסמים, זה משהו שהוא שונה מהסחר.
יחיאל חזן: מי שבעצם משתמש בסמים, הם אנשים שנפלו.
יחיאל חזן: זה מין מעגל שהוא נורא ואיום.
יחיאל חזן: בעיניי הם אנשים חולים, החברה בישראל צריכה לסייע בידם, הממשלה צריכה לעשות את הכל במישור של החינוך בקרב בני הנוער, ששם מתחיל כל העניין.
יחיאל חזן: כאשר בן נוער בכיתה, או בבית ספר, או במסגרת הבלתי פורמלית במערכת החינוך, חושב ששימוש בסמים זה עניין של מה בכך, זה עניין של כלום.
יחיאל חזן: מי שמשתמש זה אין, זה שמעשן גראס זה כלום, הדבר הזה הוא מסוכן למדינת ישראל.
יחיאל חזן: אין לי שום ספק שהרשויות היום צריכות לתת יותר מאשר בעבר.
יחיאל חזן: מייד נשמע את השכנים שיספרו לנו בדיוק מה קרה שם.
יחיאל חזן: אבל צריך להבין, לפני שהגיעו לשם אותם נרקומנים, היה מישהו שכיוון אותם.
יחיאל חזן: זאת אומרת באזור שם היו סוחרי סמים, כתוצאה מכך שהיו שם סוחרי סמים באזור - אני רוצה להיכנס לעניין של כיצד פעלה שם המשטרה, או כיצד אכפו את החוק.
יחיאל חזן: כתוצאה מכך שהיו שם סוחרים, היה להם קל יותר להגיע למקום.
יחיאל חזן: האזור שם הפך להיות מין חממה לכל המשתמשים, ולאט לאט הגיעו לשם לפי מה שכתוב בעיתון מאות אנשים.
יחיאל חזן: במדינת ישראל של היום, יש מאות אנשים שיושבים באזור מסויים - ראינו אתמול תכנית שפשוט אספו אותם משם וזרקו אותם, פשוט פיזרו אותם בכל מיני מקומות, כך לא פתרו את הבעייה, היא עדיין מונחת על השולחן.
יחיאל חזן: פשוט לקחו אותם מאזור התחנה המרכזית, והעבירו אותה לכל מיני צמתים, ולכל מיני אזורים אחרים במדינת ישראל.
יחיאל חזן: לכן אני קורא מפה, קודם כל לרשות למלחמה בסמים, שאמנם אין לה תקציב, לחשוב כיצד לפעול.
יחיאל חזן: ארצה לשמוע מכם אחרי שאשמע את השכנים.
יחיאל חזן: לא פעם אמר פה המנכ"ל, כל נרקומן שרוצה גמילה, ירים אלי טלפון בכל שעה, אני אגמול אותו.
יחיאל חזן: אני לא חושב שיש צורך שנרקומן ירים טלפון לגמילה.
יחיאל חזן: השאלה היא, האם אתם פעלתם שם, האם הנציגים שלכם היו שם.
יחיאל חזן: האם אתם יודעים מיהם הנרקומנים שהסתובבו שם.
יחיאל חזן: האם יש לכם רישום.
יחיאל חזן: אלה דברים שבעצם צריכים יוזמה, לא צריך איזשהו פתרון שנראה אותו כפי שראינו אותו שלשום.
יחיאל חזן: ברשות הנוכחים, אני רוצה קודם כל לשמוע את השכנים.
יחיאל חזן: אחר כך נמקד את הדיון כיצד אנחנו צריכים לפתור את הבעיה.
שולה קשת: אני מוועד התושבים, נפגעי התחנה המרכזית החדשה.
שולה קשת: אני באופן אישי, ועוד תושבים בשכונה, עדים לכך שבעצם כל המפגעים קמו בעקבות התחנה המרכזית החדשה, לפני למעלה מעשור.
שולה קשת: היום המצב התדרדר בצורה מאוד קריטית, בעקבות זאת שכבר כמה שנים נפתחו בתי זונות.
שולה קשת: זה כמו כדור שלג, הגיעו סוחרי סמים, והיום כבר במשך שנה יש מיצבור גדול מאוד של נרקומנים, שהביא למצב שמעולם לא היה, פשוט פחד אימים להסתובב בשכונה, פשוט מפחיד.
שולה קשת: שכנים, תושבים, וסתם אנשים שמסתובבים ברחוב, מותקפים באמצע היום.
שולה קשת: אמא שלי באה באמצע היום, נכנסה לחדר המדרגות, אשה מבוגרת בת 80, התנפל עליה גבר, תלש לה את שרשרת הזהב, היא נפלה על הקיר.
שולה קשת: אני נותנת דוגמה אחת מיני רבות, מסתובבים שם נרקומנים שצריכים סם.
שולה קשת: ולכן את התופעות האלה של תקיפות של סחיבת תכשיטים וכו', כמעט אין יום שאין פריצה בכל בניין.
שולה קשת: בבניין שלי היכן שאני גרה, פשוט יום יום יש פריצות.
שולה קשת: הפסקנו להודיע למשטרה.
שולה קשת: כשהיתה לנו פגישה בתחנת המשטרה, אמרתי שלתושבים אין כבר שום אמון במשטרה שתבוא להושיע, מכיוון שאנחנו לא רואים ניידת.
שולה קשת: אנחנו מרגישים מופקרים, מתקשרים למשטרה, והיא לא מגיעה.
שולה קשת: עוד נקודה שאני רוצה להעלות.
שולה קשת: יש תחנת משטרה בשכונה, בתוך המתחם, בתוך הקומפלקס של התחנה המרכזית החדשה, שלא משרתת את השכונה.
שולה קשת: אני יכולה לתת דוגמה של נשים קשישות שבאו לאותה תחנה.
שולה קשת: היא משרתת את המבנה עצמו, את הקומפלקס של התחנה.
שולה קשת: נשים קשישות שבאו ודיברו על נרקומנים שהתמקמו אצלן בחצרות, וגם משתמשים בחצר כשירותים ציבוריים, זה פשוט בלתי אפשרי, שלחו אותן למרחב יפתח.
שולה קשת: זאת אומרת, אשה קשישה בשכונה, במקום שהיא תוכל להשתמש בתחנת משטרה שנמצאת בשכונה, היא צריכה ללכת למרחב יפתח.
יחיאל חזן: הייתי רוצה שתמקדי את הדברים שלך לגבי איכות החיים שלכם מול הנרקומנים.
יחיאל חזן: הרי בסך הכל את מדברת כעת על המשטרה שלא נותנת שירותים, זאת סוגייה אחרת לגמרי.
יחיאל חזן: הייתי רוצה לדעת כיצד ילדים שגרים בסביבה, ויש שם משפחות, לא רק בעלי עסקים.
יחיאל חזן: כיצד החיים שלכם ביום יום התנהלו מול התופעה הגדולה הזאת של הנרקומנים שהסתובבו שם.
יחיאל חזן: תיארת למשל את אמא שלך שבאה לחדר המדרגות, איך בעצם מתחיל היום שם, אם בכלל יש יום, ואם בכלל יש לילה.
יחיאל חזן: זה מה שמעניין אותנו.
שולה קשת: אין שום איכות חיים.
שולה קשת: המצב הזה חמור מאוד, מכיוון שאנשים מפחדים על ביטחון החיים שלהם.
שולה קשת: אין לך ביטחון גם להיות בבית.
שולה קשת: זאת אומרת, אתה נמצא בבית, ואתה לא יודע מתי יפרצו לך.
שולה קשת: התופעה של הפריצות היא יום יומית.
שולה קשת: פריצות בתוך הבתים, בכל בניין כל הזמן.
שולה קשת: דמיינו לעצמכם לחיות בבית, בתוך שכונה, כשאתה יודע שהסביבה מאוד אלימה, ואני כן מסכימה איתך, כבוד היושב ראש, שאכן אותם נרקומנים הם אנשים אומללים, ומאוד עצוב לראות את מה שעובר עליהם.
שולה קשת: אבל כל המצב הזה גורם לאי ביטחון של התושבים, מכיוון שהם צריכים כסף בשביל לרכוש סמים, ולכן אין לנו את הביטחון בבית, ואין לנו את הביטחון ברחוב.
שולה קשת: המצב מפחיד.
שולה קשת: אני לא מדברת על אמצע הלילה, מסוכן ללכת גם באמצע היום.
מירי כרמל: אני גרה ברחוב לוינסקי, בדיוק צמוד לאותו בניין נטוש ששם התמקמו הנרקומנים.
מירי כרמל: יש לי ארבעה ילדים, שלושה ילדים בוגרים ותינוק חדש.
מירי כרמל: אני אתאר לך מה אתה רואה מול העיניים כאשר אתה נכנס אלינו לבניין.
מירי כרמל: אתה עולה במדרגות, יושבים לך שני נרקומנים משני הצדדים, יש לנו גרם מדרגות כפול.
מירי כרמל: יש לך מעבר מאוד צר לעבור, ליד נרקומנית שיושבת עם מזרק בידיים, עם הנעל שלה חלוצה, עם הגרב שלה מופשלת, והיא הולכת להזריק בין האצבעות ברגליים.