GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איוב קרא: לדעתי זה יקטין את מספר האנשים שמכורים לסיגריות בסופו של דבר.
איוב קרא: אני מודה לכם על ההשתתפות.
איוב קרא: בראשית דבריי אני רוצה לומר שהיה מחקר באוניברסיטת "דרבי" בקשר לבני נוער שניסו להתאבד או שידרו סימני מצוקה.
איוב קרא: והסיבה בעיקר אצל אותם בני נוער ערבים ישראלים נבעה בעיקר מבעיות של סמים.
איוב קרא: ההתאבדיות הללו נבעו בעיקר מנושא סמים וגם מבעיות נוספות: מין, זנות אלימות וכו'.
איוב קרא: דבר שבעצם לא היה פעםי ויש עלייה דרסטית במיוחד במגזר הערבי והסגנון הזה של האלימות ושל הפשע או של ההתאבדויות לא מכירים אותו במגזר לפני מספר שנים, לא היה דבר כזה, וזה צריך להדגיש לפני כל אחד ואחד מהיושבים פה, ולכן קבענו ישיבה היום כי אנחנו יכולים להתמודד עם סוגייה שהיא בעצם בחיינו ובנפשנו ומה ניתן לעשות, ואני אתן למשרדי הממשלה להגיב בעניין הזה, לנציגים של הרשות למלחמה בסמים.
איוב קרא: אני חושב שהנושא הוא יותרבריאותי, משרד הרווחה ומשרד הבריאות, הממונים על התופעה הזאת.
איוב קרא: חשוב לנו לדעת מה נעשה לטובת העניין הזה, מה הנושאים שמטופלים דרך המשרדים הללו ואיך אפשר למזער את הנזק הזה.
איוב קרא: לא יתכן שתהיה עליה כזו דרסטית במגזר הערבי כאשר אפילו הדת מטיפה נגד סמים, נגד זנות, נגד אלימות ובכל זאת אנו רואים עליה בסמים, אלכוהול, בכל מיני דברים שלא היו בחברה הזאת.
איוב קרא: אני הייתי רוצה לפני שניתן לכולם לדבר, הייתי רוצה לשמוע מהרשות למלחמה בסמים האם יש לה נתונים על התופעה הזאת ועל האוירה הזאת במגזר הערבי ואם נעשים מאמצים מצדכם בעניין הזה, כי זה נושא מאוד קרדינלי היום, החברה הערבית הישראלית מתחילה להיות חלק מהנוף הקרימינלי שלא היינו רגילים אליו ואנחנו לא רוצים אותו, ואני לא יודע אם המערכת מסייעת לעיריות לרשויות בכלל לארגונים וולונטרים להתמודד עם התופעה הזו, חשוב לי שהרשות למלחמה בסמים תוביל או תתאם את כל הדבר הזה כי אחרת נמצא את עצמנו בפציעה מאוד קשה שיהיה קשה לרפאות אותה לצערי הרב.
חיים מהל: אז א' אין לי נתונים ואני לא יודע שבמגזר הערבי יש יותר, גם לפי מה שהבהרתם לנו פה יש יותר התאבדויות אצל נוער ערבי מאשר נוער יהודי.
חיים מהל: גם אם יהיו לנו נתונים מאוד ברורים, צריך לדעת שיש דברים שפעם הוסתרו והיום מדברים עליהם יותר בגלוי זה לא אומר שבפועל יש עלייה, צריך לבדוק את זה.
חיים מהל: מה שאנחנו כן יודעים שבהחלט העליה בשימוש בסמים מביאה איתה גם עליה בהתאבדויות מפני שהדברים כרוכים אחד בשני.
חיים מהל: כשאנחנו בודקים טוב את הנערים שמשתמשים בסמים אנחנו רואים שחלק גדול מהם סובל גם מהפרעה פסיכיאטרית אחרת כמו דיכאון, חרדה או משהו יותר חמור.
חיים מהל: ולצערי הדברים האלה לא תמיד מטופלים.
חיים מהל: הסמים הם לפעמים הסימפטום המזהה שמתחת יש דברים הרבה יותר קשים.
חיים מהל: אנחנו פנינו לשר הבריאות לפני כעשרה ימים בבקשה להעמיד לרשות היחידות לטיפול בתנאי סמים גם שירות פסיכיאטרי מפני שמה שאנחנו נתקלים היום שנערים שבאים לטיפול על רקע סמים ומסתבר שיש לו בעיה פסיכיאטרית והוא מופנה למרפאה פסיכיאטרית שומעים "סמים" והרבה מטפלים לא רוצים לטפל.
חיים מהל: לדוגמא לפני שלושה ימים ביחידת הגמילה בליפתא הייתה נערה שאיימה בהתאבדות בצורה חוזרת והצוות התקשה להתמודד איתה, היא הופנתה על ידי רופאה פסיכיאטרית לבית חולים "איתנים", סרבו לקבל אותה או קיבלו אותה ומיד שחררו אותה, זאת אומרת יש חוסר התמודדות של המערכת הפסיכיאטרית כאשר הם שומעים סמים, יש בעיה עם זה.
חיים מהל: פה הצלחנו להביא את משרד הבריאות לעזור לנו במתן יעוץ פסיכיאטרי ליחידות שמטפלות בנפגעי סמים ונוער נפגעי סמים, כי זה הרבה יותר הולך ביחד, יש הרבה פעמים דיכאון מתחת לשימוש בסמים ואז כמובן יש בעיות של זהות עצמי, של ערך עצמי ואז כמובן יש גם את העניין הזה, יש משברים במשפחה ואז דרך הסמים אתה יכול להגיע לדברים אחרים.
חיים מהל: או שנדרשת עזרה מערכתית ולפי דעתי משרד הבריאות לא עושה מספיק בעניין הזה.
איוב קרא: אני מודה לך מאוד פשוט לצורך מיקוד או התמקדות בסוגייה נתן ליושב ראש עמותת "אל-הילאל" שיציג את הנתונים על המגזר הערבי, וכיצד המגזר הערבי מתמודד עם הבעיה הזו שעלתה לסדר היום בשבוע האחרון.
חיים מהל: רק משפט אחד אם אפשר, אנחנו לא מתחמקים מזה ואומרים זה רק של משרד הבריאות אנחנו מחוץ לתחום, אני אומר שבלי המערך הפסיכיאטרי של משרד הבריאות אנחנו לא מסוגלים לעשות את הדבר הזה.
איוב קרא: תן לנו סקירה ונתונים בכלליות וגם תתמקד בסיבות שמביאים את בני הנוער להתאבד בהקשר לסמים במיוחד, בבקשה.
עאדל אבו ריא: הנושא של ההתאבדויות בקשר לבעיה של המלחמה בסמים בקרב בני הנוער הערבים הוא נושא חדש יחסית ולהפך מהנושא של השימוש לרעה בסמים בקרב הנוער.
עאדל אבו ריא: בעית הסמים בקרב המגזר הערבי חריפה יותר מהבעיה במגזר היהודי, הן בקרב בני הנוער והן בקרב המבוגרים באופן כללי.
עאדל אבו ריא: למניעים של הבעיה בכלל יש הרבה סיבות שאני מניח שכבוד הוועדה וכבוד יושב ראש הוועדה מכירים אותם אני לא אחזור על אותם מניעים אבל בקצרה אני אחדד את בעית האבטלה והנשירה מבתי הספר של הנוער הערבי בגיל מוקדם, הנשירה לנוער זה בעיה מאוד חריפה ואחוז הנשירה גבוה יותר מזה שבמגזר היהודי יתכן וזו הבעיה הגדולה ביותר שאני יכול לדבר עליה בנוגע לנושא זה.
עאדל אבו ריא: אבל נושא ההתאבדויות הוא לשמחתנו הוא נושא שהוא פחות חריף מזה שקיים במגזר היהודי, ולזה יש מספר מניעים: הנוער שלנו פחות חשוף למתירנות ולחידושים שנמצאים במגזר היהודי- - -
חיים מהל: מי אמר שמתירנות מביאה לידי התאבדות, מה הקשר?
עאדל אבו ריא: אני אגיד לך, הרבה מאלה שנשאו למזרח הרחוק, תשעים ותשעה אחוזים מהנוער הזה הוא יהודי, לנוער הערבי אין את הדברים האלה, הוא פחות חשוף לבעיות האלה, וחלק רב מאלה שהתאבדו הם התאבדו או במזרח הרחוק או מיד כשחזרו לכאן.
עאדל אבו ריא: אני לא יכול להצביע למשל על ישוב כמו ג'ולס, ירכא, סחנין או טירה, אני לא יכול להצביע על בחור אחד שנסע למזרח הרחוק על אחת כמה וכמה כשאנחנו מדברים על התאבדות, נושא ההתאבדות במגזר הערבי הוא נושא מסורתי פחות אנשים מתאבדים, זו לפחות הנחמה הפורתא אבל על אחת כמה וכמה זה שמדברים עוד על רקע השימוש בסמים ולכן מה שאני רוצה לסכם דבר אחד ההתאבדויות במגזר הערבי קיימים אבל- - -
איוב קרא: הרקע להתאבדויות בקרב בני נוער, סיבתו סמים.
איוב קרא: הרקע, אתה צריך להתייחס לזה.
חיים מהל: סליחה פה יש מחקר שלכם, של הכנסת, שמדבר על תשעה התאבדויות של נוער ערבי בשנה מכל ערביי מדינת ישראל, בא נבדוק מהתשעה כמה בכלל השתמשו בסמים אולי מדובר באחד או שניים, מזה אנחנו גוזרים כבר כאלה הכללות גדולות?
עאדל אבו ריא: מה ההכללות שנגזרות מכאן?
חיים מהל: אם תשעה נערים בשנה מתאבדים במגזר הערבי כולו במדינת ישראל, צריך לברר כמה מהם ידועים כמשתמשים בסמים לפני שאנחנו באים ואומרים הערכות שלמות.
עאדל אבו ריא: כבוד היושב ראש, בא נניח שכל התשעה, כל תשעת המתאבדים, התאבדו על רקע של סמים האם זה אחוז שיכול לגרד את התחתית של הסטטיסטיקה?
עאדל אבו ריא: לא, אז לא נוכל לדבר על זה כבעיה.
יעקב פוליקוביץ: כל השימוש בסמים הוא בעצם איזה שהוא טריגר להתנהגות של לחץ שקיימת בבני הנוער בכלל, וההתאבדות היא חלק מאותו מצב של לחץ שהסם הוא לא הגורם של ההתאבדות אלא הוא עוד אמצעי, לפעמים זה איזה שהוא self medication של הבן אדם, זה איזה שהוא צורך שלו להוריד את המתח ואת הלחץ שהוא נמצא בו, והוא לוקח את הסמים בתור, כביכול, תרופה מרגיעה.
יעקב פוליקוביץ: זה בעצם מצב נפשי של חרדה, של מתח, של משבר גיל ההתבגרות, שהוא קיים אצל כל בני הנוער, בלי קשר, והוא קיים גם בחברה הערבית.
יעקב פוליקוביץ: עוד דבר יש להפריד בין החברה היהודית והחברה הערבית: א' היא בנויה מתת-קבוצות שזה מוסלמים, נוצרים, בדואים ודרוזים.
יעקב פוליקוביץ: ודבר נוסף שיש להבדיל בין החברה: יש חברה עירונית ויש חברה כפרית וזה שוב פעם יוצר תת-קבוצות שונות.
עאדל אבו ריא: אין שום ספק שמה שאתה אומר הוא נכון, אבל אני רוצה להוסיף על דבריך.
עאדל אבו ריא: הנוער הערבי עדיין לא חשוף לבעיה הזאת של ההתאבדויות.
עאדל אבו ריא: הרי ההתאבדויות נגרמות על-ידי מספר גורמים: הגורם הראשון זה חוסר שיתוף פעולה בין המתאבד הפוטנציאלי לבין למשפחתו, כי כשהמתאבד יודע שיש לו מסגרת חברתית, חיונוכית, משפחתית, מסורתית, הרי החברה הבדווית והחברה הדרוזית הן יותר מסורתיות מהחברה הנוצרית ושם אחוז המתאבדים הוא כמעט עשרים, נכון אדוני היושב ראש?
איוב קרא: אני מעיין בנתונים כרגע של ההתאבדויות וזה שונה ממה שאתם אומרים כי זה לא רק שהוא התאבד אני מדבר פה גם על נסיון התאבדות, שבצורה זאת או אחרת הצילו אותם, זה אומר מצב אבסורדי: יש מצב של עשרות בשנה של מקרים של נסיונות להתאבדות, זה שהצילו אותם אנחנו שמחים מאוד, אבל זה שהצליחו אחרים להתאבד זה עצוב מאוד.
איוב קרא: אבל המצב פה זה לא בבודדים, מדובר פה בשמונים מקרים של נסיונות התאבדות של בני חמש עשרה עד גיל עשרים וארבע, בשנה שמונים איש שניסו להתאבד.
איוב קרא: אז כך שתקראו טוב את הנתונים של משרד הבריאות והם מדברים אחרת, המצב הוא לא כל-כך מזהיר, המצב הוא רע, אפילו גרוע, הייתי אומר, ואל תקלו ראש בעניין הזה, זה מצב שאסור שנקל ראש, שמדובר שהרקע לכל המצב הזה הוא נושא סתמי.
איוב קרא: הנתונים מדברים בעד עצמם, אני אתן למשרד הבריאות אולי שינתח אותם לפני שנמשיך, אני אתן לך עאדל אבו ריא.
יעקב פוליקוביץ: אני רוצה לציין שהמספרים של הנתונים של נסיונות אובדנות בקרב בני נוער אינם מדברים על נסיונות אובדנות בקרב בני נוער על רקע סמים.
יעקב פוליקוביץ: אני רוצה לציין עוד נקודה:
יעקב פוליקוביץ: גם בקרב המקרים שהיו לצערנו "נסיונות מוצלחים", מה שנקרא, שאנשים הצליחו להגיע למטרה הזאת ולפגוע בעצמם עד כדי מוות, אנחנו מדברים על כך שלמעשה מדובר אולי על שישה מקרים מסך מאתים שישים ואחת מקרים שמדווחים בשנים בין תשעים ושש לתשעים ותשע, אולי שישה התאבדו על רקע שימוש בסמים, זאת אומרת בדיקה פתולוגית שנעשתה נמצאו אולי שאריות של איזה שהוא סם שהשתמשו בו.
יעקב פוליקוביץ: אנחנו מדברים על מספרים שהם שוליים, וגם אין אפשרות להפריד, במקרה זה בבדיקה, בין לסמים קשים לבין שימוש לתרופות קלות, כמו בנזודיאזפם.
יעקב פוליקוביץ: ..
איוב קרא: למה אין לכם נתונים משנת תשעים ותשע עד היום נתונים?
איוב קרא: סליחה, תן לי נתונים מתשעים ותשע ואני רוצה גם בשנים אלפים ושלוש, אלפים וארבע, יש לכם נתונים?
איוב קרא: כמה בשנת אלפים ושתים היו מקרי התאבדויות במגזר הערבי או נסיונות התאבדות?
יעקב פוליקוביץ: שוב אני רוצה לציין דבר נוסף, מכיון שהמספרים בקרב האוכלוסיה הערבית הם מאוד קטנים היה קשה לעשות איזה שהוא פיצול סטטיסטי של כל הנתונים האלה.
יעקב פוליקוביץ: נתונים מוחלטים, מספרים מוחלטים יש לנו רק מתשעים ותשע.
יעקב פוליקוביץ: לגבי אלפים ושתים יש לנו נתונים על נסיונות שנעשו בכלל האוכלוסיה, ולא בקרב החברה הערבית.
יעקב פוליקוביץ: סך בכל באוכלוסיה היו אלף שלוש מאות תשעים ושמונה נסיונות מדווחים בשנת אלפיים ושתיים בנים ובנות.
איוב קרא: אלף שלוש מאות ותשעים זה באיזה שנה?
יעקב פוליקוביץ: אלפיים ושתיים.
איוב קרא: מתוך זה כעשרים אחוז ערבים?
איוב קרא: חמישה עשר אחוזים של ערבים.
יעקב פוליקוביץ: אם אנחנו מדברים על אחוזים בפועל של הצלחה בקרב נסיונות, אם נקח את הסטטיסטיקה של השנים לפני כן, אנחנו מדברים בקרב בני נוער על חמישה אחוזי הצלחה בקרב סך נסיונות ההתאבדות.
יעקב פוליקוביץ: השיעורים הכי גבוהים הם בקרב גילאי חמש עשרה עד עשרים וארבע, ככל שיורד הגיל באוכלוסיה הערבית מספר ההתאבדויות יורד, אצל היהודים מספר ההתאבדויות עולה בצורה משמעותית, זאת אומרת באוכלוסיה הבוגרת.
איוב קרא: מה הסיבות לזה?
יעקב פוליקוביץ: יש סיבות שונות שחלקן נובעות מאנשים שסובלים ממחלות גופניות ולא מתמודדים עם המחלה, דיכאונות שמופיעים בגיל מבוגר יותר.
איוב קרא: ההשוואה בין אחוזי המגזרים האלה שאתם אמרתם אלף שלוש מאות תשעים נסיונות לבין חברה אחרת דומה לחברה הישראלית.
איוב קרא: ..
יעקב פוליקוביץ: א' מהנתונים בסך הכל שלנו, בשיעורי האובדנות שלנו בסך הכל בקרב בני נוער אנחנו עומדים מאוד דומה ואפילו פחות מהממוצע של האיחוד האירופאי, אנחנו מדברים על שיעורים של שש נקודה שלוש למאה אלף, ובאיחוד האירופאי מדובר על שש נקודה תשע .
איוב קרא: אנחנו חמישה אחוזים , כן?
יעקב פוליקוביץ: לא, שיעורים למאה אלף.
יעקב פוליקוביץ: למאה אלף אנחנו שש נקודה שלוש לעומת חמישה אחוזים שהצליחו מתוך סך כל הנסיונות.
יעקב פוליקוביץ: אני מדבר על סך כל האוכלוסיה אנחנו מדברים על שש נקודה שלוש בשיעור למאה אלף לעומת האיחוד האירופאי שמדבר על שש נקודה תשע.
יעקב פוליקוביץ: גם במחקר שקראתי לגבי אמריקה, אם אתה מסתכל על אותן קבוצות באוכלוסיות מופיע שהחברה כהת העור, השחורה, מתאבדת או עושה פחות נסיונות מאשר החברה הלבנה.
ואסל טאהא: לגבי מה שאתה מסכם אני רוצה לשאול: יש סטטיסטיקות גם לגבי מדינות במזרח התיכון?
יעקב פוליקוביץ: יש לגבי מערב אירופה, יש לנו פורטוגל, ספרד...
ואסל טאהא: מדינות ערב יש לכם?
יעקב פוליקוביץ: כאן אין לנו.
תגריד גאנם: דרכם אפשר לבדוק כל מיני השערות, לדעתי.
תגריד גאנם: אני לא בדקתי את הנושא אבל אני חווה מה קורה במגזר הערבי, במשפחה הערבייה, ידוע לנו שפעם הייתה המשפחה הערבייה הרבה יותר מלוכדת מהיום, היא הייתה הרבה יותר קרובה לדת, ובדת יש איסור מוחלט להתאבדות.
תגריד גאנם: היום אנחנו יותר רחוקים, המשפחה היא יותר מודרנית ויותר מערבית ואולי מפה גם אחוז ההתאבדות עלה.
יעקב פוליקוביץ: אני רוצה להוסיף משהו, לא של סטטיסטיקה אלא של קליניקה.
יעקב פוליקוביץ: הרבה שנים אני עבדתי כרופא בבית חולים עפולה, כרופא פסיכיאטר והייתי בחדר מיון שם ויש שם הרבה אוכלוסייה ערבית.
יעקב פוליקוביץ: והגיעו אליי מקרים של נסיונות אובדניים, והרושם שלי הוא, ואני לא עשיתי על זה מחקר, כל המקרים שאני זוכר הסיבה לנסיונות ההתאבדות הייתה על רקע של קונפליקטים בתוך המשפחה, על מישהו שהיה חי באילת, עבד וחזר לתוך הכפר ולא הסתדר בחזרה לחברה השיבטית, כל הדברים היו, אני זוכר, קשורים ברקע המשפחתי והחברתי, לאו דווקא בגורמים מפוצצים כמו סמים או משהו כזה, אלא דווקא במה קורה ביני לבין משפחתי.
יעקב פוליקוביץ: משברים על רקע הנסיונות לקידמה של הצעירים מול המבוגרים שמחזיקים אותם.
יעקב פוליקוביץ: זה פחות או יותר מה שחזר על עצמו הרבה מאוד פעמים.
ציונה החקלאי: אפשר אולי להוסיף פה עוד איזו נקודה אחת לגבי הנסיונות.
ציונה החקלאי: האומדן הוא לפי הנתונים מחדרי המיון הם לא תמיד מקפידים, חדרי המיון, לרשום את הדת או הלאום, בכל מקרה האומדן הוא לפי המספרים האלה הוא כמאתיים נסיונות בשנה של האוכלוסייה הערבית, אז נניח לפחות מאתיים, המאתיים כאן הם בהחלט מעידים שהתופעה קיימת ואי אפשר להתעלם ממנה, אבל אני בהחלט מסכימה עם מה שהוא אמר שבמרבית הנסיונות זה לא נסיונות שהם קטנים, כי בזמנו פעם היה באמת דיווח של נסיבות, פשוט הרישום היה פחות טוב, אבל הנסיבות היו בדרך כלל סיכסוכים בתוך המשפחה, ללא הבדל מגזר, היו סיכסוכים בתוך המשפחה או בעיות בעבודה או כל מיני מצוקות אישיות.
יעקב פוליקוביץ: יש לציין דבר נוסף:
יעקב פוליקוביץ: בקרב כלל האוכלוסיה, לא בהכרח במגזר הערבי ואני מניח שהמגזר הערבי לא שונה בכך מהמגזר היהודי, מספר נסיונות ההתאבדות בקרב בנים הוא נמוך יותר, זאת אומרת בנות מנסות להתאבד פי שלוש או ארבע יותר מהבנים, ובנים מצליחים יותר פי שלוש עד חמש מהבנות, זאת אומרת הן עושות הרבה יותר נסיונות והנסיונות שלהם פחות משמעותיים.
יעקב פוליקוביץ: אצל הבנים הם עשוים נסיונות יותר אלימים.
יעקב פוליקוביץ: בזהירות מאוד צריך להגיד את המשפט "זו זעקה לעזרה", אבל זה בהחלט, סוג ההפרעה והדחף והאלימות שמופנית של הצעיר כלפי עצמו ברגע שהוא עושה את המעשה, הוא הרבה יותר קשה.
יעקב פוליקוביץ: אני רוצה לציין דבר נוסף שהוא נתון חשוב לגבי סך האובדנים וזה מתוך מחקרים שנעשו גם בעולם, הרבה מאוד מהאנשים שמתכננים התאבדויות או חושבים על אובדנות וזה נושא מאוד קשה למחשבות, לכוונות לתכניות למעשים ולהצלחות, הרבה מאוד מהאנשים שניסו להתאבד וגם אלה שהצליחו פנו הרבה פעמים לרופא המשפחה לפני, בטווח הסמוך להתאבדות בין, נגדיר את זה, ימים לשבועות עד חודשים באחוז די גבוה.
יעקב פוליקוביץ: חשוב לציין את העובדה שבאמת גם בקרב החברה הערבית שנושא הסטיגמה של הפנייה לפסיכיאטר או הפנייה לעזרה נפשית בכלל הוא הרבה יותר חמור מהחברה היהודית, אני חושב שזו נקודה מאוד חשובה הפתיחות והאפשרות להבין שכל נושא בריאות הנפש יצליח להגיע אל כל קופות החולים בתהליך שאנחנו נמצאים כרגע בתוכו בתכנית הרפורמה שאנחנו מקווים שגם הכנסת והממשלה תעזור לתהליך הזה לקרות שבריאת הנפש תעבור לקופות החולים, אזי הנושא של כל הנגישות של האוכלוסייה לבריאות הנפש, לרופא, לפסיכיאטר, היא תהיה גדולה יותר עם פחות סטיגמה.
תגריד גאנם: אני יכולה לחדד את מה שאמרת לגבי מה שקורה במזרח ירושלים זו בעיה שקשה לנו להתמודד איתה, ואנו חווים אותה ביום-יום שלנו.
תגריד גאנם: אני מנהלת את היחידה לטיפול בנפגעי סמים ויש לנו הרבה מקרים שאנחנו מתרשמים שחייבים התערבות פסיכיאטרית, ולצערי הרב, אין מרפאה פסיכיאטרית כי סגרו אותה ורוצים להעביר אותה לכפר שאול ומי רוצה לגשת לכפר שאול?
תגריד גאנם: הרבה מהמטופלים שאנחנו מפנים אותם מתרשמים שחייבים בהתערבות "אז מה אני חולה נפש אתם שולחים אותי לבית חולים פסיכיאטרי?
תגריד גאנם: " אז לפי דעתי זה מקבל צורה אחרת אם יש פסיכיאטר או איזה שהיא מחלקה על יד קופת חולים או משולבת בקופת חולים.
תגריד גאנם: זו בעיה רצינית שאנחנו מתמודדים איתה.
ואסל טאהא: זו בעיה רצינית מאוד, אני העלתי את זה בכנסת ועלה דיון בנושא יחידת מזרח ירושלים והשר ענה שהם מחפשים מקום.
ואסל טאהא: אני לא חושב שזה יקח כל כך זמן אמרתי לו "בסדר, תן לי את הסמכות לעשרים וארבע שעות ואני אמצא לך את המקום", המקום זה לא הבעיה, הבעיה היא הרצון וההחלטה.
חיים מהל: אבל תשמע פה אומרים על עוד משהו, לא חסרים רופאים ערביים של פנימאים או חירוגים, יש מעט מאוד פסיכיאטרים ערביים, והשאלה היא אם זה עדיין לא הופנם הנושא הזה.
חיים מהל: הנושא הזה לא הופנם בחברה הערבית שמישהו ירצה להתמחות בו זאת אומרת יש פה בעיה עם העניין הזה.
תגריד גאנם: אולי כדאי לעודד גם אוכלוסייה כזאת, אני יודעת שזה מאוד קשה, צריך אולי לפתוח שערים?
חיים מהל: אנחנו שומעים שאם היה רופא פסיכיאטר לילדים שהוא ערבי לא היתה בעיה למקם אותו.
ואסל טאהא: רציתי להעיר לך שכשנרשמים לאוניברסיטאות בישראל אז פעם היה מצרף ואז אחוז גדול של ערבים וסטודנטים מהפריפריה ומעיירות פיתוח נכנסו לאוניברסיטה.
ואסל טאהא: אבל השנה ביטלו את המצרף וחזרו לשיטה הישנה של הפסיכומטרי, מה זה פסיכומטרי?
ואסל טאהא: שעושים פסיכומטרי לא טועים, לא לתרבות שלו, לא לחשיבה שלו, לא למאיפה שבא, אז זה קשה.
חיים מהל: אני אומר שרופאים ערבים יש בארץ הרבה, אבל רופאים פסיכיאטרים ערבים יש יחסית מעט כי זה מקצוע לא מבוקש.
תגריד גאנם: לא שלא מבוקש, אנשים פשוט לא יודעים שיש צורך מבוקש לזה.
תגריד גאנם: אני אגיד לך עוד משהו: פעם עבודה סוציאלית זה כל כך חשוב וכל כך חיוני היה כדי למצוא עובד סוציאלי, ואין.
תגריד גאנם: אז מה עשו?
תגריד גאנם: זה לא היה דורש תואר אקדמאי, לקחו כל מיני בתי ספר בחיפה, בתל-אביב ובירושלים והיה מספיק לך ללכת לעבור איזה שהוא קורס.
תגריד גאנם: זו הקלה זו אופציה במקום לאבד אנשים אחרי שככה עודדו והרבה אנשים פנו וסיימו והתחילו לעבוד, ראו שבאמת יש עבודה בתחום הזה אז הרבה התחילו ללכת והיום יש עודף.
ואסל טאהא: אני רוצה לשאול את משרד החינוך: האם במגזר הערבי, כמו במגזר היהודי, יש טיפול פסיכולוגי ומקצים משאבים לטובת הטיפול הפסיכולוגי כמו שקיים במגזר היהודי?
נורית גרינשפן: אני מדריכה מחוזית, במחוז מרכז, בנושא מניעת סמים וכל השירותים הסוציאלים שקודמים, שלפעמים יכולים למנוע את הצורך בשירותים פסיכיאטרים, המינון שהם נמצאים שם הוא כמות הרבה יותר קטנה.
נורית גרינשפן: גם שירותים סוציאלים, גם שירותים פסיכולוגים.
ואסל טאהא: יש תקן במשרד החינוך?
ואסל טאהא: של, נגיד, אלפיים תלמיד?
ואסל טאהא: האם זה קיים?
נורית גרינשפן: זה עניין עירוני, זאת אומרת שירות פסיכולוגי תלוי ברשות המקומית.
ואסל טאהא: אם נגיד בכפר כנא יש עשרים אלף תושבים, זאת אומרת יש חמשת אלפים תושבים, סתם נגיד.
ואסל טאהא: כמה יש, על-פי המפתח העירוני היהודי, תקן וחצי שניים, קיים שם דבר כזה או לא?
נורית גרינשפן: אני שוב חוזרת: שירות פסיכולוגי הוא שירות פסיכולוגי עירוני, הוא לא של משרד החינוך.
נורית גרינשפן: הרשות המקומית היא אחראית.
נורית גרינשפן: ..
ואסל טאהא: מי מתקצב את זה?
נורית גרינשפן: זו הרשות המקומית.
נורית גרינשפן: בשפ"י יש יועצים חינוכיים שהם באמת דרך משרד החינוך והתקנים לא עובדים באותה מידה, זאת אומרת השירות היעוצי הזה הוא עניין של מנהל בית הספר, הוא בא מתוך סל כללי של בית הספר, ומנהל מחליט כמה מתוך הסל הכללי הוא מקצה לשירותי יעוץ חינוכי ובמגזר הערבי השירות הזה מופחת, למרות שזה תלוי מנהל בית הספר.
נורית גרינשפן: והשירות הפסיכולוגי הוא מקומי וגם העניין הזה נמצא בתקנים הרבה יותר קטנים מאשר הרשויות של המגזר היהודי.
נורית גרינשפן: אבל שוב: זה תלוי הרשות, זה איך הרשות מתקצבת את זה.
ואסל טאהא: זה תלוי במצבה הכספי, אם יש מצב כספי טוב אז מפתחים את השירותים.
נורית גרינשפן: אני רוצה עוד לומר, דווקא לתת נתוני אחרונים: מדינת ישראל הקצתה, כמו שאמרנו בפעם האחרונה, שמונה מיליון שקלים לתפקיד חדש שנקרא אחראי בית ספרי לכל בתי הספר, חטיבת ביניים ותיכוניים, אנחנו, ממש בימים אלה, גמרנו להכשיר את האחראים הבית ספריים.
נורית גרינשפן: לצערי הרב, כמות האנשים שהגיעו מהמגזר הערבי ובאו לקבל את ההכשרה שלא היה צריך לעשות בשביל זה שום דבר, רק למנות את האנשים האלה, למנות מתוך האנשים שנמצאים בכל בית הספר, וזה כאילו לא קשור לתקציב, וזה לא נעשה-לא הגיעו אנשים מכל בתי הספר.
נורית גרינשפן: הם מקבלים גמול: שישה אחוז גמול.
ואסל טאהא: בסוף אוגוסט יציפו אותך בפניות.
נורית גרינשפן: הם לא יוכלו, אבל יש לנו תנאי שהאנשים האלה יהיו מוכשרים לעשות את עבודתם.
נורית גרינשפן: מה שאני רוצה לומר יש פחות מדי משאבים מבחוץ למגזר, זה אחד.
נורית גרינשפן: שנים, אין ניצול מספיק, זה תלוי במגזר הערבי, יש ניצול לא מספק של משאבים שכבר ישנם.
ואסל טאהא: השירות בשלב זה, זה עניין מוניציפאלי הרשות היא זו שקובעת.
ואסל טאהא: המימון אתה מגיש בקשות, שנה ראשונה אתה מממן ואחרי שנה אתה מקבל תקציב ממשרד הפנים.
נורית גרינשפן: ככל שידוע לי זה שירות מוניציפאלי והוא נשען על תקציבים.
ואסל טאהא: זה תקן שנקבע על ידי משרד החינוך פר תלמיד ומגזר הערבי צריך לקבל את זה, זה שהם לא דורשים זה סיפור אחר.
מוחמד ברכה: אני אתן דוגמא: בטייבה יש אחד עשר אלף תלמידים, ומה שיש לנו שם זה בעייה זה פסיכולוג אחד שעובד שלושת רבעי משרה שמספיקה לאחד עשר אלף תלמידים ואני אומר דברים מדוייקים.
מוחמד ברכה: שבעים וחמישה אחוז משלם משרד החינוך ועשרים וחמישה אחוז משלמת העירייה.
מוחמד ברכה: העירייה מוכנה להשתתף בעשרים וחמש אחוז אפילו בארבעים חמישים אחוז אבל כל הסיפור הזה של תוכניות הבראה ואסור למנות עובדים חדשים זה גם משפיע.
ואסל טאהא: משרד החינוך לוחץ אני משלם שבעים וחמישה אחוז הרשות אין לה את העשרים וחמישה אחוז, אז משרד הפנים לוחץ: "אסור לך למנות".
עאדל אבו ריא: אני רוצה מזוית אחרת להתייחס לשירות הפסיכולוגי.
עאדל אבו ריא: שפ"י הייתה תקופה שמשנת אלף תשע מאות ותשעים עד אלפיים, משהו כמו עשר שנים, תמך בכל מיני ארגונים ערביים ויהודים בכגל הנוגע להעסקת מדריכי נוער שמתעסקים דווקא עם הנושא הספציפי הזה-מניעת השימוש אצל בני הנוער.
עאדל אבו ריא: ומשנת אלפיים התקנה הזו בוטלה.
עאדל אבו ריא: שנה לאחר שנה יחד עם אגודת "אל סם" אנחנו פונים לשפ"י, ושפ"י אומר לנו נחכה ונראה, בסוף השנה הוא אומר לנו שבוטלה התקנה.
עאדל אבו ריא: אנחנו מתחילים גלגל חדש בשלב שלאחר מכן ואותה תשובה אנחנו מקבלים.
עאדל אבו ריא: ולכן אני הייתי בהזדמנות זו אני מבקש מיו"ר הועדה להעלות את הנושא באופן רציני אצל הממונים במשרד החינוך על זה.
נורית גרינשפן: אני גם רוצה לנצל את ההזדמנות:
נורית גרינשפן: במשרד החינוך יש הקצאות כספיות לא גדולות של בתי ספר כנגד הגשת תכנית למניעת סמים.
נורית גרינשפן: ובאמת בתי ספר ככל שאנחנו עובדים יותר, הם יותר מעוניינים ויותר מגישים תכניות.
נורית גרינשפן: מאחר וערוץ התשלום לנו הוא דרך הרשויות המקומיות אני יכולה לומר שהרבה מאוד שנים תקציבים שעברו לבתי ספר שאמורים לעודד את תכניות המניעה לא מגיעות.
נורית גרינשפן: זאת אומרת שאם בתי ספר, למשל בטייבה בתי ספר התיכון וחטיבות הבינים, מגישות תכנית-יועצת חינוכית מגישה: "אני הולכת להכין תכנית כזו...", כנגד זה היא זכאית לתגבור של אלפיים שקלים שיעזרו לה לקחת מרצה וכו', אני נותנת את האישור להעביר לטייבה לפחות שבעת אלפים, שמונת אלפים שקלים כל שנה הכסף הזה מגיע אל הרשות המקומית?
נורית גרינשפן: לא מגיע שנים רבות וכל פעם שאני עובדת במחוז מרכז ואני אומרת מה אני עושה עכשיו אני אומרת: "אל תתנו לרשות כי זה לא יגיע לשם, קחו את זה למקומות שכן יטופל בסמים".
נורית גרינשפן: אני פשוט פוסחת על שני הסעיפים, אני לא רוצה לקפח את המגזר הערבי שממילא מקופח בכל מיני דברים, ומצד שני אני גם יודעת שזה לא יגיע לידו הרבה מאוד שנים.
נורית גרינשפן: אני מבקשת ערוץ תקשורת אחר דרך תשלום שאפשר יהיה להעביר תשלומים שמוקצים לבתי הספר באופן שאכן יגיע לידו.
ואסל טאהא: היום יש חשבון נפרד ויש חשבון חסין בפני עיקולים במיוחד לחינוך וזה יכול להגיע.
ואסל טאהא: רק חסר פיקוח מצדכם, מטעמכם, מטעם הממונים, לחשוב על זה: האם ראש הרשות משתמש לדברים אחרים או לא.
ואסל טאהא: אם הוא משתמש לדברים אחרים זו עבירה פלילית.
נורית גרינשפן: אנחנו לא רשות למלחמה בסמים, אנחנו משרד חינוך.
נורית גרינשפן: אני מאוד מבקשת לחשוב על דרך להסדיר כספים שלנו לרשויות המקומיות ולבתי הספר.
ואסל טאהא: היום כבר אין את הבעיה הזאת.
ואסל טאהא: אז רק עניין של פיקוח ותשאול איפה הכסף?
ואסל טאהא: זה זכותכם.
נורית גרינשפן: אנחנו שואלים ואומרים לנו שזה נבלע.
נורית גרינשפן: אנחנו יכולים להגיד לך בלוד, אני יכולה להגיד לך בכפר קאסם, כספים שאנחנו העברנו למרצים לתכניות-אינם.
נורית גרינשפן: המרצים לא ירצו לבא יותר לבתי הספר, הם לא קיבלו משכורת.
נורית גרינשפן: זה שנים רבות.
איוב קרא: משרד הביטחון, אתם רוצים להתייחס?
איוב קרא: מה אתם יכולים לתרום לנו בנושא הזה של ההתאבדויות במגזר הערבי?
לילך מרציאנו: בנושא של ההתאבדויות המשטרה, עד כמה שלי ידוע ואני באה מהמגזר המודיעיני, לא מטפלת.
לילך מרציאנו: מידע לגבי זה או משהו שכזה.
לילך מרציאנו: ..
איוב קרא: שיש מידע של נסיונות התאבדות, המשטרה לא מתערבת בזה?
לילך מרציאנו: המשטרה התערבה כמה פעמים בנסיונות התאבדויות מאוד יחודיים שהיו דרך האינטרנט או משהו כזה שהמשטרה הגיעה במקרה והיא עצרה וכמובן הלכה וסייעה וחילצה את אותו נער.
לילך מרציאנו: בדרך כלל האנשים האלה לא מפרסמים את הנושא שהם הולכים להתאבד, אין לנו שום נגיעה לזה ושום טיפול משטרתי בטח שלא בהיבט המודיעני.
יעקב פוליקוביץ: רק אחרי מקרה מוצלח.
לילך מרציאנו: אבל אני יודעת שיש גם בטיפול בתי הספר והמש"קים כמו במגזרים אחרים יש את התכניות שמופעלות גם בבתי הספר האחרים בנושא סמים ויש גם במגזר הערבי וגם קיימים שם מש"קים.
לילך מרציאנו: מעבר לזה טיפול ספציפי בנושא התאבדויות אין לנו.
איוב קרא: משרד הרווחה האם יש לכם איזה שהם המלצות שלפי דעתכם חשובות בפורום הזה להעלות אותם או להתמקד בהם כדי לתת מענה?
תגריד גאנם: לצערי, לא התבקשתי להתכונן, אתמול אמרו לי על הישיבה הזו.
תגריד גאנם: אז אני יכולה לשתף אתכם בנסיוני המקצועי יותר אבל לא מעבר לנתונים.
איוב קרא: חשוב לי בעניין הטיפול, האם יש, גם במזרח ירושלים יכול להשליך על כל המגזר, אם יש טיפול נכון כמו שאת מכירה חסר דברים, את ממליצה על דברים מסוימים?
תגריד גאנם: בהחלט שחסר.
תגריד גאנם: אני מטפלת באוכלוסייה המבוגרת שהם מעל שמונה עשרה נשואים או רווקים מעל עשרים ושש.
תגריד גאנם: עד היום לא נתקלתי במקרה התאבדויות בעקבות סמים במגזר הערבי אבל זה יכול להיות בגלל שאני לא נחשפת, לא אוהבת את האוכלוסייה.
תגריד גאנם: אבל לי לא ידוע על מערכת כזאת מוכשרת ומומחית בגישה לאוכלוסייה במגזר הערבי במזרח ירושלים.
תגריד גאנם: אז ברור שחסר מומחים, אם זה מטפלים בנפגעי סמים, אם זה שירות פסיכולוגי או פסיכיאטרי כי פשוט אין.
איוב קרא: יש מצב של דיירי רחוב במזרח ירושלים?
תגריד גאנם: יש אבל יותר באוכלוסייה המבוגרת.
תגריד גאנם: אנחנו נתקלים במקרים בעיקר שאנשים שמשתחררים מהכלא ואין להם לאן ללכת, זו גם סוגייה שאפשר לבדוק: אולי אפשר לעשות איזה הוסטל במזרח ירושלים כי לא מעט אנשים חסרי דיור.