GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענת: להוציא זוג לאמסטרדם לשימוש בסמים הוא דבר מוגזם, אבל אני מאמינה שיש בזה עוד קטע; אני מאמינה שאם קורה מקרה של אחת שהשתמשה בסמים במסיבה, והיא מתה צריך להעלות את הסיפור לכותרות ולתת לזה הרבה זמן, ולהראות סיפורים כאלה, ולא להבליע את זה בעיתון.
רונן גיא: אבל תמיד יש סרט של אחד שלוקח סמים, והוא לא מת.
ענת: כשקורה מצב כזה אני כן חושבת שאם יעלו את זה לסדר היום בעיתונות זה ירתיע אנשים מלהשתמש כי זה הרבה יותר מוחשי וקרוב אליהם.
תלמידה: אני רוצה לדבר לא רק על צנזורה בטלוויזיה.
תלמידה: יש היום אינטרנט.
תלמידה: ילדים בגילאים צעירים מאוד לומדים איך להשתמש באינטרנט, ושם יש תוכניות וסרטים שאף אחד לא מפקח עליהם, ואף-אחד לא לוקח אחריות עליהם.
תלמידה: אני לא אומרת שמישהו צריך לקחת אחריות כי אני לא יודעת איך החוק עובד לגבי זה.
תלמידה: אני מציעה שיחנכו את הילדים מגיל מסוים איך להתייחס לסרטים ולמסרים שהם מקבלים בכל מיני תוכניות.
עמרי גולדשטיין: אתה שאלת קודם אם יש למישהו פתרון אחר, אז איך אני אגיד את זה בלי שתתרעמו עלי, אבל אף אחד לא שוקל נושא של לגליזציה?
קריאות: זה לסרט אחר.
שמאי גולן: שקלנו.
איוב קרא: אנחנו כבר שקלנו, והוועדה המליצה שאין לגליזציה, לא של סמים קלים ולא של קשים.
איוב קרא: הכול מוביל לסמים קשים.
ליאור ברק: דה-שליט, רחובות.
ליאור ברק: כולם תלו את האחריות על הסרטים ועל הטלוויזיה, אבל כולם שכחוו מאיפה בא החינוך.
ליאור ברק: היסודות של החינוך באים מהבית, מההורים.
ליאור ברק: לדעתי, ההורים הם אלה שצריכים לפקוח את העיניים שלהם ושל הילדים שלהם.
ליאור ברק: הם צריכים לחנך את הילדים שלהם איפה הגבולות, וצריכים לדאוג שהילדים ירגישו נוח לפנות אליהם בכל צרה.
ליאור ברק: אני מכיר מעט מאוד ילדים שהיו מוכנים לבוא להורים שלהם ולומר להם: "אבא, עשיתי טעות, התנסיתי בסמים".
ליאור ברק: כשהילדים ירגישו נוח לגשת אל ההורים בעניינים כאלה זה יפתור הרבה בעיות.
ליאור ברק: ילדים פשוט לא מרגישים בנוח לבוא אל ההורים שלהם ולדבר איתם.
איוב קרא: זו הסיבה שאנחנו מדברים על הצעת החוק.
איוב קרא: אם היה נוח, לא הייתה לנו בעיה עם זה.
תלמיד: אני לא יודע אילו מחקרים קיימים, אבל אני מאמין ששיעור האנשים שמתנדנדים זה יותר עניין של החברים.
תלמיד: מי שמתנסה בסמים לא יראה את זה בטלוויזיה, ויחשוב: "הכוכב שאני אוהב לקח סם, אני אחפש דילרים, ואני אעשן לי בכיף בבית", הוא יבוא עם חברים.
תלמיד: אולי יש השפעה לטלוויזיה בטווח מסוים, אבל אני לא חושב שההשפעה המרכזית על נוער בגיל 15,16,17 היא רבה מבלי לקחת את שיקול הדעת הנכון.
תלמיד: אני לא חושב שמי שמתנסה בגיל שלנו בסמים עושה את זה בגלל השפעה של הטלוויזיה, אולי השפעה מינורית.
שמאי גולן: זו השפעה על מידת החוסן שלו לעמוד בפיתוי כשהחבר שלו בא.
אתי וואניס: מורה מתיכון דה-שליט.
אתי וואניס: אני רוצה להתייחס לברק.
אתי וואניס: אם הייתה לנו יכולת להקים בתי-ספר להורים ולהיות שקטים שכל מה שקורה בבתים של אנשים הוא מוצלח, אז באמת חיינו היו טובים יותר.
אתי וואניס: אנחנו מניחים שזה לא ככה, וכשאנחנו מקבלים את התלמידים בבתי-הספר העבודה שלנו היא לעבוד למרות מה שקורה בבתים, ולא בהמשך, אלא בניגוד למה שקורה בבתים.
אתי וואניס: הייתי רוצה להתייחס לאנשי התקשורת.
אתי וואניס: אף על פי שהם מבינים את מידת ההשפעה שלהם על בני-הנוער, אף אחד לא מדבר על כך שאף אחד לא צופה מראש מה קרה.
אתי וואניס: לא צופים מראש, ואי-אפשר לשלוט בזה.
אתי וואניס: אנחנו נמצאים בעולם מסחרר להריץ עוד שידורים בלי שאף-אחד ייתן דעתו על מה שרואים.
אתי וואניס: אולי לא לראות את הכול, אני לא יודעת עד כמה זה אפשרי מבחינה טכנית.
יהודית לויט: בלתי אפשרי.
אתי וואניס: בסדר, אז זכיין שמבקש להעלות בטלוויזיה תוכנית מסוימת צריך להגיד איפה נקודות החולשה שבהן כן צריך לצפות בסרט: במקומות האלה והאלה יש סצינה של עישון סמים; בקטע הזה יש סצינה של שתיית אלכוהול.
אתי וואניס: לפחות בקטעים האלה, שכן תהיה צנזורה, ונגיד שהסרט נפסל בגלל סצינה כזו, ואם לא תקצצו לא נעביר אותה בשידור של צפיית שיא.
אתי וואניס: חייבים לתת צנזורה.
אתי וואניס: לא יכול להיות שיש מצב שאומרים: "אנחנו נריץ כל מה שבא ליד", ואם תהיה צעקה של הורים אז יתעוררו ויגידו: "הסרט הזה", אבל הוא כבר עשה את שלו.
אתי וואניס: חייבים לתת את הדעת על צפייה מראש בסרטים, לפחות בשעות של צפיית שיא.
אתי וואניס: אין ספק, שהשפעת הטלוויזיה על בני-הנוער היא השפעה מכרעת על בני-הנוער, וגם השפעתם של כלי תקשורת אחרים כמו האינטרנט.
אתי וואניס: אין לספק, שלא למורים, ולא להורים ולא למשרד החינוך אין הכוח שיש לכלי התקשורת.
אתי וואניס: הם במקום הראשון ביכולת ההשפעה על בני-הנוער.
איוב קרא: על כולם, גם על הכנסת.
אתי וואניס: אני באה מבית מאוד קפדן, ואני מרגישה שאין לי יכולת בבית שלי כמו שיש לתקשורת על הילדים שלי.
אתי וואניס: אני מאוד משפיעה, ואני מקנה כלים לילדיי ולתלמידיי, אבל אני מרגישה חסרת אונים.
אתי וואניס: כלי התקשורת חייבים לקחת את זה בחשבון ולהבין שאם הם לא יצפו לפחות בקטעים שלא עומדים בקריטריונים, לא בדיעבד לקנוס, אלא להגיד מראש שמעבירים את התוכנית לשעה שבה כן אפשר לקבל את השידור.
אתי וואניס: אנחנו יודעים ששעות השיא הולכות ומתרחבות, כלומר, גם ילדים צעירים צופים בטלוויזיה בשעות מאוד מאוחרות, וצריך להביא גם את זה בחשבון.
אתי וואניס: אי-אפשר להגיד שב- 20:00 כל הילדים הולכים לישון.
אתי וואניס: מי הולך היום לישון ב- 20:00?
אתי וואניס: כשהורים הולכים לישון הם עוזבים ילדים ערים, אז איפה ההורים שמשגיחים?
אתי וואניס: להורים אין יכולת לשלוט, ואנחנו בתור גוף בכנסת שצריכים לתת את דעתנו למה שקורה בבתים, חייבים להכתיב לתקשורת צנזורה שיידעו שאי-אפשר לצפות מראש ולתת אחר-כך את הדעת מה ראינו, מה עשה נזק, ומה לא עשה נזק.
איוב קרא: אני פונה אל ראשי המדיה ומבקש לחדד ולהביא למצב שקטעים שיש בהם לשדל או לעודד אנשים להשתמש בסמים ייפסלו או לחלופין – אם המטרה היא חיובית – יוקרנו בשעה נכונה.
איוב קרא: אני חושב שהמעקבים אחר קטעים שקשורים לנגע הסמים והצנזורה שלהם אינם מבוצעים לפי הכללים שהחברה בישראל הייתה רוצה לראות.
איוב קרא: אנחנו מצפים שבשנת 2004 יוצגו לפני הוועדה נתונים שבאמת הייתה צנזורה בסוגייה של פרסום הסמים בכלל.
איוב קרא: אנחנו מבקשים לפסול את כל התוכניות בערוצים השונים שמראים פן חיובי או עידוד לשימוש בסמים, ולהראות קטעים מידי פעם בשעות נוחות, שמצביעים על הפן השלילי בשימוש בסמים, בעיקר בשעות שבני-נוער צופים בטלוויזיה.
איוב קרא: מאחר שישנה הצעת חוק שאוסרת שידול או עידוד לשימוש בסמים אני קורא לכל מי שצופה בטלוויזיה ורואה קטעים שמפריעים לילדיהם או מעודדים אותם לשימוש בסמים להגיש תלונות במשטרה, אולי כך יירתעו המפיקים ואנשים שעוסקים בהכנת סרטים מבחינת החוק שאוסר זאת וגם מבחינת הביקורת הציבורית.
איוב קרא: בקרוב נקיים דיון בתוכניות האופרטיביות של משרד החינוך בעקבות ריבוע התקציב למלחמה בסמים בנושא הסברה ומניעה.
איוב קרא: אני מודאג מאוד מההצהרות שעלו בוועדה, שבני-נוער משתמשים בסמים לפני תחילת יום הלימודים, כי אם אינם לוקחים סמים הם לא יכולים להתרכז ולסיים את יום הלימודים שלהם.
איוב קרא: זו תופעה שצריכה להדאיג את כולנו, ואני קורא לוועד ההורים הארצי ולהורים בכלל לראות בבית קן שממנו צריך להתחיל את החינוך את ההסברה ואת המניעה בסוגייה החשובה בחיינו.
איוב קרא: במסגרת הוועדה אנחנו עושים דיונים על כל מיני מגזרים וכל מיני מקומות שיש לנו מכתבים ופניות לבדוק מה קורה בהם בהקשר למלחמה בנגע הסמים.
איוב קרא: ראינו לנכון לקיים היום ישיבה בנושא הקיבוצים, כפי שהמליצו לנו, משום שחשוב מאוד לדעת מה קורה שם.
איוב קרא: בעבר עשינו ישיבות כמעט על כל המגזרים - המגזר הדתי, ההתיישבותי וכו', כל מגזר שיש לו נגיעה לסוגייה הזאת ראינו לנכון לקיים דיון בעניינו.
ציפורה וקס: אני יודעת שכל התוכניות, החל מבית ספר יסודי ועד סוף י"ב, התוכניות בתנועה הקיבוצית או בבתי הספר של המנהל לחינוך התיישבותי בתיכונים, זהות לכל התוכניות הקיימות בארץ באופן מלא, כשאני יכולה לראות משהו מעשיר יותר ומלא יותר, כאשר רוב בתי הספר של התנועה הקיבוצית משויכים למועצות אזוריות ושיתוף הרשות למלחמה בסמים באותן מועצות נותן עוד נופח ועוד היבטים בהתייחסות לכל הקהילה ולא רק לבתי הספר.
ציפורה וקס: יש לי את הדו"ח המסכם של השנה האחרונה - תשס"ג.
ציפורה וקס: כל בתי הספר הקיבוציים, לפחות בחתך הגילאים ז'-י"ב, נחשפים לתוכניות המניעה בכל הרמות, מעבר למפקחים ומדריכים ארציים יש צוותי הדרכה בבתי הספר, כמעט אין היום בית ספר בארץ שלא מלווה על ידי הדרכה ממוקדת לתחום מטעם היחידה לסמים של משרד החינוך, כשיש תוכניות רבות.
ציפורה וקס: חלק מתוכניות הדגל במשך שנים היא תוכנית עמיתים, שהיא תוכנית בשיתוף עם הרשות למלחמה בסמים, של הכשרת עמיתים צעירים כמנהיגי ומובילי דעה במסגרות החינוך שלהם, כשהם הופכים להיות חלק מסייע וראש שמוביל את ההטמעה של אותן תוכניות בבית הספר.
ציפורה וקס: תוכניות המניעה הן תוכניות על כל הרבדים - הן תוכניות של ידע, הן תוכניות חרדיות, הן תוכניות של בדיקת עמדות וערכים בכל מיני מצבי חיים והן תוכניות שנותנות גם חלק חווייתי.
ציפורה וקס: זו התייחסות מאוד מקיפה ומוכללת בכל מיני נגיעות ולא רק כהתרעה או כמלחמה.
ציפורה וקס: חשוב לי להדגיש ולציין שרוב תוכניות המניעה היום בבסיס הן תוכניות עם ראייה של מקדמי בריאות ולא רק על החלק הפתולוגי של הסמים, אלא איך בונים כוחות בריאים ואיך משתמשים בכוחות כדי להתמודד עם אותן דילמות כשהן עולות ומלובנות באמצעות התוכניות.
ציפורה וקס: גם התנועה הקיבוצית נחשפת באופן כמעט מלא לאותן תוכניות.
איוב קרא: אני רוצה לפנות למשטרה בקשר לפרשה בה היו מעורבים 63 נערים ממושבים וקיבוצים, אם תוכלי לתת לנו אינפורמציה על הנושא, מה המניעים ואיך מגיעים למצב כזה של פרשה כזו גדולה של בני טובים שנתפסים בעסקאות של סחר בנשק בתמורה לסמים.
יפעת שטיינברג: המשטרה מטפלת בנושא הסמים בכל מגזרי האוכלוסייה ובכל בני הנוער בכל מוסדות החינוך.
יפעת שטיינברג: הקיבוצים הם אחד המקומות בארץ שהמשטרה מטפלת גם בהם.
יפעת שטיינברג: כשמגיע מידע או כשיש איזושהי תלונה המשטרה נכנסת, במידת הצורך, ומבצעת פעילות.
יפעת שטיינברג: גם נחשפתם בדיונים של הוועדה לכל מיני פעילויות פנימיות כאלה ואחרות וגם בתוך התנועה הקיבוצית.
יפעת שטיינברג: אנחנו מכירים את הבעיה וכמה שהיא חריפה בקרב בני הנוער בקיבוצים.
יפעת שטיינברג: לגבי הפרשייה הספציפית עליה אתה מדבר אני לא מכירה אותה ספציפית, אני ברמה הארצית מאוד.
יפעת שטיינברג: איך בכלל הדברים האלה יכולים להתבצע זה לא שונה ממקומות אחרים, אני לא חושבת שתושבי הקיבוצים שונים מכל אוכלוסייה אחרת במדינה הזאת.
איוב קרא: בעיניי זה מלח הארץ.
איוב קרא: זה שקורים דברים כאלה, זה לא דבר שבשגרה.
יפעת שטיינברג: לצערנו הרב זה כבר כמעט שגרה.
איוב קרא: זו פרשה מזעזעת, זה לא דבר פשוט, את לא יכולה להגיד שזה כמו במוסררה או בחריסה, זה עולם אחר לגמרי.
יפעת שטיינברג: זה נכון שזה פוגע בכל מגזרי האוכלוסייה.
יפעת שטיינברג: האוכלוסייה הטובה לא נקייה מהדברים האלה היום בכל המקומות, בכל בתי הספר התיכוניים.
איוב קרא: אולי הרשות למלחמה בסמים תיתן לנו נתונים על הקיבוצים.
יעל נרדימון: אנחנו כל שש שנים עושים סקר בקיבוצים.
יעל נרדימון: המדענית הראשית שלנו, ד"ר רחל בר-המבורגר, מאמינה שמה שקורה בקיבוצים זה בעצם הסמן הימני של החברה.
יעל נרדימון: היה לנו סקר ב-92', אחרי זה ב-98' ועכשיו ב-2004 ד"ר בן עטר עושה את הסקר ותוך כחודשיים יהיו לנו תוצאות עדכניות לגבי מה שקורה היום.
יעל נרדימון: כרגע אין לנו את הנתונים, אנחנו לא יכולים לדבר על 2004, אבל אם אנחנו מסתכלים על הסקר של 98' וממה שאנחנו יודעים בשטח, ומיד אפרט, הייתה עלייה גדולה בשימוש בסמים בקיבוצים.
יעל נרדימון: אנחנו מדברים על גילאי 18 עד 30, שחלקם הגדול חזר מטיולים, היה לפני או אחרי טיול.
איוב קרא: האם השפעת הטיולים היא הגורם המרכזי?
יעל נרדימון: תראה, אנחנו לא חושבים שהשפעת הטיולים היא הגורם המרכזי כי ממה שאנחנו יודעים מהסקר, וגם הייתה כאן ישיבה בנושא המטיילים והתרמילאים, חלקם הגדול השתמש בסמים לפני שיצא מהארץ והיום, בשנת 2004, אנחנו יודעים שרובם כבר מגיעים לטיול כשיש להם ניסיון מספיק גדול בשימוש בסמים והם משפרים אותו בטיול.
יעל נרדימון: חלקם הגדול יחזור אחר כך לתפקד, הם באים מהאוניברסיטאות, ראינו את התמונה באוניברסיטאות בסקר של האוניברסיטאות, מדובר על 40%-35% של שימוש, כש-75% מתוכם השתמשו כבר קודם.
יעל נרדימון: כלומר, גם בצבא וגם לפני זה.
יעל נרדימון: יש כאן איזשהו מודל של חבר'ה שמשתמשים בסמים.
יעל נרדימון: ברמה הארצית אנחנו נמצאים ב-14 מועצות אזוריות, בהן יש גם קיבוצים ומושבים, אנחנו מקדישים הרבה מאוד עבודה לתופעה בקיבוצים.
יעל נרדימון: בקיבוצים יש גם את התופעה של חוקרים פרטיים, מעבר למשטרה.
יעל נרדימון: כלומר, יש כל מיני מודלים של עבודה, ואני מציעה שהרצל סיני, שהיה אחראי על התחום הזה במשך המון שנים ויש לו המון ידע, יסביר לנו דבר שמאוד חשוב שנבין - למה קורה התופעה הזאת.
יעל נרדימון: היום מתמודדים עם ההפרטה, קורים דברים בקיבוצים, זה לא מה שהיה לפני חמש שנים.
הרצל סיני: קודם כל, אני רוצה לציין שהתנועה הקיבוצית התארגנה לנושא מניעה, קיבלה את ההחלטה והכניסה את זה לביצוע כבר ב-1981, אז הוקם המדור לסמים שבנה מערך שלם של התארגנות ביישובים.
הרצל סיני: הכוונה היא שכמעט בכל יישוב הוקם צוות שנקרא "צוות סמים" או "ועדת סמים" והצוות הזה עסק בנושא של מניעה, הסברה ובתחום האכיפה.
הרצל סיני: באותו זמן נראה שהקיבוצים בונים את כל המערכת הזו כמערכת פנימית סגורה ולא משתפים את המשטרה, כיום המשטרה מאוד מעורבת בפעילויות האלה.
הרצל סיני: היו מקרים שבגלל היקף העבודה וסדר העדיפויות של המשטרה נעזרנו לא פעם בחוקרים פרטיים במטרה לחשוף ולגלות ואת המידע העברנו אחר כך לטיפול למשטרה.
הרצל סיני: ייאמר לשבחה של המשטרה שבשנים האחרונות הם הקימו יחידה שנקראת "נוער חשיפה" שכנראה גם האנשים שמשרתים ביחידות האלה הם משכמם ומעלה ויש לנו קשר הדוק עם המשטרה והיחידות האלה עובדות, רק אפשר לברך על הפעילות שלהם בנושא האכיפה, אבל זו די טיפה בים בהיקף של בעיית הסמים.
הרצל סיני: התופעה של השימוש בסמים, לפחות בהיבט של התנועה הקיבוצית, לא מתמקדת רק בעבודה עם בני הנוער אלא אנחנו יוצרים את הקישור לקהילה כולה.
הרצל סיני: הורים הם שותפים פעילים מאוד בתוכניות המניעה, גם הבית ספריות וגם החוץ בית ספריות.
הרצל סיני: יש לנו בעיה בתנועה הקיבוצית, שהיא לא רק בתנועה הקיבוצית אלא בכל הארץ, שקבוצת הגיל הדומיננטית היא קבוצת הגיל 18-30, שכשמדברים על תלמידים אנחנו מדברים על 11%, כשמדברים על סטודנטים בגיל הזה מדובר ב-30%, 27%, 35%.
הרצל סיני: זאת האוכלוסייה שאנחנו לא מצליחים להגיע אליה.
הרצל סיני: אנחנו ברשות ישבנו שעות איך לפצח איזשהו קוד בכדי שאפשר יהיה להגיע לאוכלוסייה הזו, שהיא האוכלוסייה בעלת הסיכון הגבוה ביותר וביישובים קטנים יש לה קשר מאוד הדוק לתלמידים ובני נוער.
איוב קרא: בגילאים 18 עד 30 בקרב לא סטודנטים מה ממוצע השימוש בסמים?
יעל נרדימון: זה משהו מחקרי.
יעל נרדימון: פה מדובר על 24%, היום יש יותר.
הרצל סיני: 27%.
איוב קרא: אבל זה סטודנטים 27%.
יעל נרדימון: לא, פה מדובר בסקר של הקיבוצים מ-98'.
איוב קרא: וכמה הממוצע הארצי?
יעל נרדימון: הממוצע הארצי אז באותם גילאים עמד על סביבות 9.5% אצל נשים ו-13.5% אצל גברים, כששם היה 24% ו-25%.
יעל נרדימון: כלומר, בקיבוצים היה הרבה יותר.
יעל נרדימון: לפי מה שאנחנו רואים פה מהנתונים של הסקר האחרון, של 2004-2003, הנתונים יותר גבוהים.
קריאה: למה אין סקרים עדכניים של 2002?
יעל נרדימון: לא עושים סקר כל שנה, זו עלות מאוד גבוהה.
יעל נרדימון: את הסקר הקיבוצי עושים כל 6 שנים.
יעל נרדימון: אז עשו ב-92', עשו ב-98' וב-2004 תוך חודש-חודשיים יהיו לנו תוצאות של הסקר הבא.
קריאה: אני חושב שהיה סקר סטודנטים.
יעל נרדימון: סקר גיאוקרטוגרפיה גדול היה ב-2001, הבא ב-2004.
יעל נרדימון: כל שלוש שנים עושים.
יעל נרדימון: זה הכל עניין של כסף.
הרצל סיני: אני חושב שההיקף של הקבוצה הבוגרת הזאת בתנועה הקיבוצית חופפת לגיל הסטודנטים, זה בערך אותו שיעור.
יעל נרדימון: כלומר, שהעלייה תהיה בכיוון ההוא.
הרצל סיני: כן.
הרצל סיני: לגבי הנושא של עבודה עם בני נוער, אנחנו מנסים, אבל צריך להבין שבנושא הזה של אכיפה ומניעה אין חוקים סלקטיביים - לצעירים חוק אחד, לבני נוער חוק שני - למרות שאנחנו חושבים שאנחנו יכולים להפעיל לחץ על בני נוער ותלמידים אבל באיזשהו מקום זה לא מדויק, הם יודעים יפה מאוד את התפקיד שלהם ואי אפשר להטיף לבני נוער מוסר כששלוש שנים מעליהם כולם יכולים "לחגוג", אם זה בערים ואם זה בקיבוצים.
הרצל סיני: כשמדברים על בתי ספר קיבוציים, אתן לדוגמה את אחד מבתי הספר, שם נעשית לאורך שנים עבודת מניעה מאוד יפה ומכובדת, והם יציגו את זה, גם בבתי הספר האזוריים שהם בתי ספר קיבוציים, בחלק גדול מאוד מבתי הספר פחות מ-50% מהתלמידים מקיבוצים כי בתי הספר פתוחים ליישובים קהילתיים, לערים, לעיירות פיתוח שנמצאות בסביבה, זאת אומרת זה לא נטו קיבוצים.
הרצל סיני: אמנם לבית הספר יש את האופי ואת הסגנון שמשתדלים לייחס אותו כבית ספר קיבוצי אבל האוכלוסייה שם גדולה מאוד.
הרצל סיני: קשה היום גם למקד.
הרצל סיני: צורת הבילוי של בני נוער ותרבות הפנאי שלהם משולבת.
הרצל סיני: ילדים של קיבוץ א' לא מתבודדים בקיבוץ, הם יוצאים לסביבה, לעיר הסמוכה, לפאבים הסמוכים, מבלים ונפגשים.
הרצל סיני: קשה היום מאוד לבודד ולייחד, למרות שביישוב הקהילתי עצמו נעשית עבודה מאוד יסודית בנושא מניעה והסברה, במיוחד בפעילות מטעם הרשות למלחמה בסמים שפועלים במסגרת המועצות האזוריות, שהן מאוד מעורבות, מאוד פעילות ומאוד משקיעות בנושא הזה.
הרצל סיני: אני חושב שזה אחד הכיוונים היותר טובים למעורבות של הקהילה וגם של המערכת המוניציפלית.
איוב קרא: איך היית מגדיר את העלייה הזאת?
איוב קרא: האם בגלל האופי העצמאי של הנוער והבוגרים או שזו מתירנות?
הרצל סיני: לא, יש כאן התפרקות כללית במוסד החברתי, בתפקיד ובמעמד של המשפחה.
הרצל סיני: היום, באמצעות הרשות, שמנו דגש גדול מאוד על להעביר חלק מאוד מהחשיבה והאחריות לתפקיד המשפחה ואני חושב שלא מספיק הושקע במישור הממלכתי בנושא הזה של תפקיד המשפחה, המעמד שלה, הקשר המשפחתי, השייכות המשפחתית, היכולת של ההורים לקיים את הדיאלוג עם הבנים שלהם.
הרצל סיני: אלה דברים שלכאורה נראים מאוד פשוטים אבל כשאתה נתקל במציאות מתברר שההורים לא מסוגלים אפילו לתקשר עם הילדים שלהם.
הרצל סיני: הם אומרים להם, הם מכתיבים להם, אבל הם לא שומעים אותם ולא מקשיבים להם ואחר כך מחפשים את זה על הקירות.
הרצל סיני: כשאתה רוצה להציג את הבעיה קל מאוד להציג, כשמדברים על תופעת השימוש בסמים היא בעיה חברתית, אבל במקום להקדיש הרבה מאוד מחשבה ומשאבים על מנת להתמודד עם הגישה החינוכית החברתית הרבה פעמים יותר קל לחפש את העציצים של המריחואנה.
הרצל סיני: זה לא הכיוון.
הרצל סיני: זה גם, אבל זה לא הכיוון היחיד.
איוב קרא: איך מקבלים את התופעה הזאת בקיבוץ?
הרצל סיני: כשאנחנו הקמנו ב-81' את המדור יצאנו במין אמרה: "סמים וקיבוץ לא הולכים ביחד".
הרצל סיני: כיום כולם לוקחים דוגמה ממשלת שוודיה שהצליחה ליצור איזשהו תהליך שמתגבר על תופעת השימוש בסמים.
הרצל סיני: הם כאילו העתיקו מאתנו את הסיסמה שיצרנו ב-81', "סמים וקיבוץ לא הולכים ביחד", שם זה "סמים ושוודיה לא הולכים ביחד".
איוב קרא: ומה אחוז המעשנים בשוודיה?
יעל נרדימון: הם מדווחים על סביבות 7%-8%.
יעל נרדימון: זו ירידה גדולה, היו להם 26%-30%.
הרצל סיני: אבל מה שיש לשוודיה ואין לנו זה את צורת האכיפה שבשוודיה היא כמעט טוטאלית.
איוב קרא: מה בדיוק היה בשוודיה?
הרצל סיני: היא הייתה בשוודיה, היא יכולה לספר לכם.
יעל נרדימון: אני הייתי בשוודיה אצל השגריר מזאל.
יעל נרדימון: מה שהם הראו שם שלפני כ-6-7 שנים היה אחוז שימוש בסמים אצל בני נוער בסביבות 27%-28% והם החליטו להתחיל לחוקק חוקים.
יעל נרדימון: בתור התחלה הפסיקו למכור סיגריות לילדים מתחת לגיל 18, אין כזה דבר שקטין יכול להיכנס לסופר ולקחת סיגריות.
יעל נרדימון: שתייה מתחת לגיל 20.
יעל נרדימון: כלומר, החוקים היו מאוד ברורים.
איוב קרא: מה זאת אומרת?
יעל נרדימון: היום הנכדה שלי, שהיא בת 4, יכולה להיכנס לסופר ולצאת עם שישיית משקאות חריפים, מה שהיא תרצה.
יעל נרדימון: אין אצלם כזה דבר.
יעל נרדימון: ראשית, לא מוכרים משקאות חריפים בסופרים.
איוב קרא: עד גיל 20?
יעל נרדימון: עד גיל 20, רק עם תעודת זהות.
יעל נרדימון: אנחנו ראינו את זה.
יעל נרדימון: כמו שאצלנו בודקים תיקים, אם יש לך משהו בתיק, אקדח או דבר כזה, שם בודקים תעודות.
יעל נרדימון: אתה נכנס לסופר, מה שאתה לא קונה אתה מציג תעודה.
איוב קרא: זאת אומרת, לא נכנסים בכלל לסופר אנשים מחת לגיל 20?
יעל נרדימון: יכולים לקנות לחם אבל ברגע שאתה עומד בקופה אתה מציג תעודה.
יעל נרדימון: דבר נוסף שהם עשו הוא במועדוני הנוער - בכל המועדונים עד גיל 20 אסור.
יעל נרדימון: זה לא כמו שאצלנו אסור לקנות אסור זה.
יעל נרדימון: אין! אתה הולך למועדוני בילוי עד גיל 20 והם אוכפים את זה.
יעל נרדימון: הם בודקים תעודות.
יעל נרדימון: אנחנו נכנסנו לאיזשהו מקום, ישבנו מהצד כמה שעות וראינו.
יעל נרדימון: אף אחד לא נכנס למקום בלי תעודת זהות ואין שתייה.
הרצל סיני: מעבר לאיסור השתייה יש איסור כניסה לנוער עד גיל 20.
יעל נרדימון: נכון, במקומות שיש גם מבוגרים יש את ההבחנה וההפרדה.
יעל נרדימון: מה שהם עשו מאוד יפה, גם בנושא הסמים, הם עשו קמפיינים בצורה מאוד מסיבית אבל בדיבור ישיר להורים, כמו שאנחנו עשינו.
יעל נרדימון: "האם אתה יודע איפה הילד שלך נמצא?
יעל נרדימון: איפה הוא היה אתמול בלילה?
יעל נרדימון: " זה טרטר להם בראש כל היום, "איפה הילדים שלך מבלים?
יעל נרדימון: מה הם עושים?
יעל נרדימון: אתה לא יודע על מה לדבר עם הילד שלך?
יעל נרדימון: " שלחו אגרות להורים על נושאים שונים, החל מאלכוהול, עישון סמים, עישון סיגריות וההורים הפכו להיות קבוצות פעילות.
יעל נרדימון: יש להם משהו דומה למתאמים, משהו מסוג אחר, אבל הם רתמו את הקהילה.
יעל נרדימון: הכי משמעותיים בקהילה בשוודיה הן הקופאיות ועובדי המסעדות, כולם עברו הכשרות וכל הקהילה יחד נרתמת.
יעל נרדימון: כשזה עובד ברמה קהילתית ואתה מצליח לפתח איזשהו משהו אז יש לזה סיכוי.
יעל נרדימון: אם אנחנו אומרים לו ומפרסמים פרסומת ואחר כך עושים דברים אחרת אין לנו שום סיכוי להצליח.
יעל נרדימון: זה צריך לבוא מלמעלה, מראש הממשלה.
יעל נרדימון: אצלם הייתה אמירה מלמעלה ואכפו את זה.
יעל נרדימון: כמו שאמר הרצל, זרועות האכיפה מפותחות.
יעל נרדימון: אצלנו הבעיה שלא אוכפים.
יעל נרדימון: החוק ישנו, אנחנו לא מפעילים אותו.
נסים זאב: מה שמעניין שרצו להילחם בנגע הסמים ובאו ומנעו גם מכירת סיגריות.
נסים זאב: ברמה המקצועית יש קשר בין סיגריות וסמים?
נסים זאב: אומרים שאין קשר בין סיגריות לסמים אך בשוודיה התחילו עם סיגריות.
יעל נרדימון: גם אצלנו מערכת החינוך מדברת בעצם על חינוך לבריאות, לא להגיד לילד כל הזמן: "זה לא, זה לא, זה לא" אלא מה כן טוב לך.
יעל נרדימון: אם אתה מחנך מגיל מאוד צעיר, מהגן, על כל הנושא של עישון, על הכנסת חומרים אסורים לגוף, בקטע של בריאות ולא בקטע של "נו נו נו" וכל היום הענשות אז יש סיכוי שכשהוא יעמוד בפני הסמים הוא יבין שזה יעשה לו נזק.
יעל נרדימון: להרתיע אנשים ולהגיד להם כל הזמן "זה אסור, זה אסור" זה לא עובד, זה עובר להם פה.
יעל נרדימון: חינוך לבריאות.
נסים זאב: הייתה לי איזושהי שיחה בעקבותיה חשבתי על רעיון להצעת חוק, שעניין של שידול לסמים, צריך להחיל את זה על גילאים קצת יותר מבוגרים, מעל 18, 22 לפחות.
נסים זאב: עכשיו את בעצם אומרת לי שבשוודיה יש עד גיל 20 איסור כניסה.
יעל נרדימון: זה על משקאות.
יעל נרדימון: מכירת סיגריות עד גיל 18 ואתה רואה שהם לא מעשנים אצלם.
נסים זאב: מה לגבי סמים?
יעל נרדימון: אצלם החוק מאוד ברור, יש אכיפה, בבתי הספר יש בדיקות שתן ולא מפחדים מזה.
יעל נרדימון: אומרים שאם ילד משתמש ויש חשד שולחים אותו לעשות בדיקות שתן ואם הוא לא ממשיך טיפול אחרי זה יש ענישה והוא חוזר לבית משפט.
יעל נרדימון: החוקים אצלם מאוד ברורים.
יעל נרדימון: בנושא של סמים הם לא מוותרים, הם עושים בדיקות בבתי הספר.
נסים זאב: אני שואל לעניין השידול לסמים.
יעל נרדימון: למה אתה קורא שידול?
נסים זאב: הכוונה שיש מישהו חיצוני שנכנס לבתי הספר, כשמדובר בתלמידים מעל גיל 18.
יעל נרדימון: אתה מדבר על הסוחרים, לא על הילדים שנמצאים בבית הספר.
יעל נרדימון: בדרך כלל אין פה שידול.
יעל נרדימון: מה, משדלים את הילדים?
יעל נרדימון: הרי הם מתחילים להשתמש בינם לבין עצמם, חבר נותן לחבר ואחר כך הם מחפשים את הסוחרים.
יעל נרדימון: להגיד שמישהו משדל אותם ומישהו מכריח ילדים להשתמש?
יעל נרדימון: זה לא המצב.
יעל נרדימון: השימוש בסמים בגיל צעיר הוא בדרך כלל שימוש חברתי, הם משתמשים במסיבות, הם עושים קומבינות וקונים ביחד.
יעל נרדימון: הלוואי שהיו משדלים אותם וזו הייתה הבעיה שלנו.
יעל נרדימון: הם מגיעים לבד לסוחרים.
יעל נרדימון: אני יודעת שביישוב שלנו, בכוכב יאיר, הם מסתובבים בטירה, טייבה, וקונים סמים, אף אחד לא משדל אותם.
יעל נרדימון: הם גם מוכרים לכל הסביבה אחר כך.
ציפורה וקס: אני מעריכה שהשאלה שלך הייתה האם אכיפה חוקית לגבי אלה שנמצאים ליד בני הנעורים תוכל להפחית את הנגע.
נסים זאב: זו תוצאה.
נסים זאב: אני דיברתי עם אנשים שעישנו סמים בעבר והם טוענים שהעניין של הפיתיון והריגושים זה גם מעל גיל 18.
נסים זאב: כלומר, מבחינתם החוק צריך להחמיר לאו דווקא עד גיל 18, גם בגיל 20-22.
נסים זאב: עדיין אותו נוער צעיר מכדי לבוא ולומר שההחלטה נתונה בידו.
נסים זאב: כלומר, שגם מכירת סמים לנוער בן 19 ו-20 תהיה חמורה לא פחות מאשר לנער בן 14 ו-15.
ציפורה וקס: לשם מה?
ציפורה וקס: לחזק את האכיפה החוקית?
נסים זאב: בנושא של מכירת סמים או שידול.
ציפורה וקס: מכירת סמים או שידול לכיוון שימוש בסמים?
נסים זאב: היא דיברה על עד גיל 20 ואז חשבתי על זה.
ציפורה וקס: לחזק את השלב הזה.
ציפורה וקס: גם יעל אמרה, ואני מחזקת את מה שאמרתי פה קודם, שרוב ההתייחסות בשנים הצעירות יותר, אני לא מדברת כרגע על גיל 18 ואילך, היא בעיניי התייחסות הרבה יותר ערכית ומשמעותית מבחינת: "אני אדע, אני אבין ובצומת של השידול משהו ינצנץ לי בחשיבה איזה סוג של בחירה אני עושה".
יעל נרדימון: 'עצור בטרם תעבור'.
ציפורה וקס: איזה סוג של בחירה אני עושה במפגש עם אותו משדל, כדבריך.
ציפורה וקס: התוכניות אכן מושתתות על זה.
ציפורה וקס: אני, כאדם מתבגר, מחזק את הכוחות שבי באותם צמתים.
ציפורה וקס: זה היום הדגש המאוד חזק של התוכניות שבשיתוף עם הרשות מועברות בכל מערכות החינוך.
ציפורה וקס: בשנים האחרונות הגילאים ירדו לגילאים יותר צעירים.
ציפורה וקס: בימים אלה יוצאת גם תוכנית חדשה לחלוטין לגילאים בוגרים, גילאי י'-י"א, תוכנית הנקראת "משמעות", שהבסיס שלה היא המשמעות של החיים שלך בכל תהליכי הבחירה שאתה עושה, כולל בנושא של סמים, דרך היבטים פילוסופיים, היבטים ערכיים ובדיקת דילמות.
ציפורה וקס: אחת המחשבות בבניית תוכנית לחתך הגילאים הזה הייתה בעקבות מחקר לפיו אחוז המשתמשים בסמים בגילאים שנחשפו לתוכניות בבית הספר, כשהדגש על גיל צעיר יותר, ירד במעט ועלה באותם גילאים של י"א-י"ב, שבעצם לחתך הגיל הזה בבית הספר לא היו התוכניות המרכזיות של התוכניות החינוכיות שלהם בבית הספר, היה יותר הכנה לצה"ל, זהות יהודית ואלכוהול ונהיגה, שגם זו תוכנית מניעה אבל בדגש על שימוש נכון באלכוהול.
ציפורה וקס: היום התוכנית היא עם דגש אחר, זה לא "אל תשמש" אלא "השתמש בתבונה".
ציפורה וקס: זה מה שהיה בגילאים המעט יותר גבוהים, אבל גם צריך לזכור שרוב החבר'ה מעל גיל 18 נמצאים בצה"ל וצה"ל לא מתפשר.
ציפורה וקס: אני יושבת בוועדות סמים צה"ליות והם אומרים שאותו בחור, כשהוא בן 18, אם תופסים אותו בצה"ל משתמש, סוחר וכו' הענישה מאוד ברורה, זה כלא וזורקים אותו מהצבא אם הוא השתמש מעל 4-5 פעמים.
ציפורה וקס: אותו אחד, אם הוא היה באזרחי ומשטרת ישראל הייתה תופסת אותו, היו אומרים: "אוקיי, מאה אחוז, חמוד", והם גם אומרים את זה, אומרים "למה לא נשנה את החוק?
ציפורה וקס: " אבל ההחלטה בצה"ל היא לא לשנות את החקיקה למרות השוני בין האזרחות לבין צה"ל.
ציפורה וקס: בצה"ל החקיקה מאוד ברורה.
איוב קרא: מי רוצה לשנות את החוק?
איוב קרא: צה"ל?
ציפורה וקס: לא, באו פרקליטים לצה"ל ואמרו: "איך יכול להיות שבאזרחות על אותו דבר יש הקלת ראש ובצה"ל הוא נזרק מהצבא, יושב בכלא וכו'".
ציפורה וקס: אז אמר ראש אכ"א שצה"ל לא יכול להרשות לעצמו להקל ראש כי מדובר פה בחיי אדם.