GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תיגריד באשיר: אנחנו לא אמורים לטפל במתבגרים, אבל שקשה להגיד 'לא', ואין לאנשים לאן לפנות אנחנו כן מקבלים אותם ומטפלים בהם.
תיגריד באשיר: במרכז יום הפעלנו בשנתיים האחרונות מספר קבוצות גם בעקבות צרכים שעלו בקבוצה עצמה.
תיגריד באשיר: הרבה מטופלים שיתפו אותנו בבעיית האלימות שלהם נגד הילדים ונגד הנשים אחרי הגמילה, וחשבנו שנכון לעזור להם ולצייד אותם בכלים לשליטה בכעסים.
תיגריד באשיר: הקבוצה כללה 15 מטופלים של מרכז יום במשך 24 מפגשים.
תיגריד באשיר: אני הנחיתי את הקבוצה עם מנהל מרכז היום איברהים.
תיגריד באשיר: קבוצת טיפול בפסיכודרמה שכללה 15 מטופלים וארכה 16 מפגשים.
תיגריד באשיר: טיפל בה מומחה פסיכודרמה בשם שלמה אלפנדרי.
תיגריד באשיר: קבוצת קבלת החלטות היא גם קבוצה שהנחתה אותה יסמין, והיא באה לענות על הצורך של המטופלים לקבל החלטות על המשך הגמילה או לא להמשיך, להתחתן או לא להתחתן.
תיגריד באשיר: בשלבי התנקות ראשונה מתעוררות כל מיני שאלות והחלטות שהמטופל צריך לקבל, והקבוצה הזו בחרה לעזור להם איך לקבל החלטה ולא להגיע לקונפליקטים משפחתיים ולהתמודד עם הקונפליקטים ולהגיע להחלטה הולמת.
תיגריד באשיר: קבוצת הטיפול באמנות כללה 15 מטופלים וארכה 14 מפגשים.
תיגריד באשיר: הנחתה אותה מטפלת מבחוץ ששמה תמי אינשטיין.
תיגריד באשיר: הייתה גם סדנה לעזרה ראשונה שארכה 12 מפגשים; היה כנס למשפחות שכלל 60 משתתפים – מטופלים ובני משפחותיהם.
תיגריד באשיר: המניע היה לשלב את המשפחות בטיפול, לתת להם מושג מה זה מרכז יום ומה זה עבודה בתוך מרכז יום, כי על הרבה מטופלים הופעל לחץ מצד המשפחות שייצאו ממרכז היום בתואנה שהם נקיים, והם צריכים לצאת לעבוד ולהתחיל לפרנס.
תיגריד באשיר: לכן גיוס המשפחה היה מאוד חשוב לנו.
תיגריד באשיר: יש סדנה ללימודי עברית שאנחנו מפעילים כל שנה.
תיגריד באשיר: אנחנו רואים בזה כלי חשוב לצייד את המטופלים בכלים בסיסיים של תקשורת והתמצאות בחוץ מול מוסדות חשובים כמו עירייה, בנק וכדומה.
תיגריד באשיר: כל שנה אנחנו מפעילים אותה במשך 24 מפגשים.
תיגריד באשיר: כל הקבוצות והסדנאות האחרונות שהזכרתי לא קיימות בגלל המצב הכלכלי הקשה.
תיגריד באשיר: פעם היינו מביאים מטפלים מבחוץ, היום אנחנו לא יכולים, והעובדים בצוות מתארגנים ביניהם, מאתרים צרכים ומפעילים את התוכניות; פעם היינו מקיימים פעילות של יום במועדון ספורט בפיליפ לאון, וגם בזה הפסקנו בגלל היעדר תקציבים; הייתה ארוחת צהרים חמה בשביל הרגשה של ביתיות, וגם זה היום לא קיים.
תיגריד באשיר: לצערי, המצב פה היום ממש מדכא.
תיגריד באשיר: המטופלים משתפים אותנו הרבה, וזה דורש מאתנו לתמוך בצוות של מרכז יום לעזור לו ולנסות לעודד את המטופלים.
תיגריד באשיר: הקושי העיקרי שאנחנו נתקלים בו הוא היעדר מיצוי זכויות במוסדות השונים כמו ביטוח לאומי, משרד הפנים, משרד השיכון ולשכת התעסוקה.
תיגריד באשיר: כל מטופל שמגיע לטיפול אינטנסיבי אצלנו אמור לקבל הבטחת הכנסה, ואנחנו מפנים אותם לביטוח הלאומי.
תיגריד באשיר: לפי החוק, זה צריך להיות תוך 3 חודשים, אבל אצלנו יכול להיות שמטופל יסיים טיפול ובמשך שנה לא יקבל הבטחת הכנסה.
תיגריד באשיר: כך המשפחה שלו לא מתפרנסת, אין הכנסה ואין פרנסה, יש אנשים שאין להם כסף אפילו בשביל נסיעות.
תיגריד באשיר: תארו לעצמכם מטופלים שבאים לכאן לשועפט ברגל ממזרח העיר.
תיגריד באשיר: זה מצב מבייש.
תיגריד באשיר: יש מקרים שאישה של מטופל לוחצת עליו להפסיק להגיע למרכז היום כי הם צריכים פרנסה.
תיגריד באשיר: משרד הפנים גם מאוד קשה.
תיגריד באשיר: הרבה מכורים רוצים להתחתן עם נשים מהשטחים שאין להן תעודת זהות; בעקבות זה האישה מתחילה ללדת ילדים והם לא רשומים בתעודת הזהות שלה או שלו, וללכת למשרד הפנים ולעשות את הסידור הזה, זה טירוף, בלתי אפשרי.
תיגריד באשיר: ככה הם נתקעים עם הרבה שירותים שהם לא מקבלים בגלל הקושי הזה של משרד הפנים שלא מסדר תעודת זהות.
תיגריד באשיר: הרבה מטופלים שלנו הם חסרי דיור או שהם חיים עם החמולות, וכמו שכבר אמרתי, זה עושה הרבה צרות לזוגות.
תיגריד באשיר: ממליצים להם לצאת, לשכור דירה.
תיגריד באשיר: מפנים אותם למשרד השיכון, ושם מבקשים מהם שבעל הדירה עצמו יבוא לחתום.
תיגריד באשיר: כשהמכור פונה לבעל הדירה בעל הדירה יודע במה מדובר ואומר לו שהוא מטרטר אותו, ואז מפסיקים את התהליך הזה ונתקעים בלי דיור.
תיגריד באשיר: גם לשכת התעסוקה היא בעיה.
תיגריד באשיר: כשמפנים מטופל לעבודה מבקשים ממנו תעודת יושר, ומטופל שבילה את מרבית חייו בכלא לא יכול להשיג תעודת יושר.
אורנה שביט: אני רוצה להוסיף משהו על ביטוח לאומי.
אורנה שביט: בעשר השנים האחרונות נפגשנו עם הרבה נציגים של ביטוח לאומי בכל מיני רמות, כולל מנכ"ל ביטוח לאומי, מנהל הסניף במזרח ירושלים, מנהלת הסניף בירושלים, ושום דבר לא יצא מזה.
אורנה שביט: בגלל הקושי בקבלת הבטחת הכנסה הרבה מטופלים לא ממשיכים אתנו את הקשר כי הם יוצאים לעבוד, נופלים חזרה לשימוש בסמים וחוזרים לבתי-סוהר.
אורנה שביט: אני לא צריכה לציין כמה עולה להחזיק בן-אדם בכלא, הרבה יותר מכל תוכניות השיקום שלנו, וגם לזה צריך למצוא פתרון.
אורנה שביט: מלבד זאת יש אנשים שסיימו טיפול במרכז יום וקיבלו פתאום את כל הבטחת ההכנסה לשנה שלמה בבת-אחת, ואז הרבה מאוד חזרו אחורנית כי הם חשבו שיש להם הרבה כסף.
אורנה שביט: זה מאוד פוגע באפשרות להמשיך את תהליך השיקום.
אורנה שביט: אותו דבר לגבי משרד השיכון כי מי שחי מהבטחת הכנסה זכאי לסיוע בשכר דירה הרבה יותר גבוה ממי שאין לו אישור מביטוח לאומי.
אורנה שביט: אנשים מפסיקים את הקשר אתנו גם בגלל זה.
תיגריד באשיר: קיים מחסור בשירותים ממסדיים או וולונטריים שיסייעו לאוכלוסייה בנוסף לשירותי הרווחה.
תיגריד באשיר: כלומר במזרח ירושלים לא תמצאו שום ארגוני צדקה שיסייע לאנשים, ובסופו של דבר היכולת שלנו לתת ולסייע היא מוגבלת, ולכן אנחנו מותקפים הרבה מאוד מהמטופלים.
תיגריד באשיר: הרבה מהם נושרים מהטיפול ופונים למקומות אחרים פחות מקצועיים כי שם יש משאבים שאין לנו, לצערי.
תיגריד באשיר: קיים מחסור בשירותים קהילתיים נגישים כמו התחנה לבריאות הנפש.
תיגריד באשיר: יש תחנה כזו בכפר שאול, ותארו לעצמכם מה זה אומר למטופל כשאתה אומר לו שרוצים להפנות אותו לאבחון פסיכיאטרי בבית-חולים לחולי נפש.
תיגריד באשיר: היה לנו מקרה כזה לפני שנתיים, ועד היום הוא מאשים אותנו שאנחנו עשינו ממנו משוגע משום שלקחנו אותו לכפר שאול.
תיגריד באשיר: יש אנשים רבים שזקוקים לאבחון ולהתייחסות פסיכיאטרית בגלל איומים בהתאבדות, ואין לי לאן להפנות אותם.
תיגריד באשיר: זו בעיה מאוד רצינית.
תיגריד באשיר: יש לנו משפחה שהילדים מגלים תופעות מדאיגות, ואין לאן להפנות אותם כי גם לילדים אין השירות הזה.
תיגריד באשיר: יש גם כמובן, מחסור בתקציבים ביחידת היום.
תיגריד באשיר: הרבה מהפרויקטים שאנחנו רוצים לעשות, ויש הרבה התלהבות לתת ולעשות, אבל אנחנו מרגישים כמו אימא שאומרת כל הזמן שאין.
תיגריד באשיר: זה מתסכל אותנו ואת האוכלוסייה, ואני אשמח אם תוכלו להתארגן ולהתגייס ולעזור לנו לעזור להם.
איוב קרא: מה מעמדה של העירייה בכל הפקטורים האלה?
תיגריד באשיר: העירייה נותנת את החלק שלה; יש 4 יחידות, כפי שציינתי, ואנחנו לוקחים כסף מהעירייה לטובת פרויקטים של היחידה, וזה פחות ממרכז יום.
תיגריד באשיר: המצוקה העיקרית היא יותר במרכז מאשר ביחידה.
תיגריד באשיר: ביחידה אפשר להתארגן ולעשות, אבל העלות גבוהה מאוד.
חיים מהל: במרכז היום במערב ירושלים יש אותן בעיות שיש פה?
אורנה שביט: יש בירושלים גוף שהוא שלוחה שלכם – האיגוד הירושלמי למאבק בסמים.
אורנה שביט: אני יודעת שהתקציב שלהם הרבה יותר גבוה מהתקציב שלנו, הוא קצת ירד במהלך השנה האחרונה, אבל היו שנים שהפערים היו גדולים מאוד – 50% תקציב היה לנו.
אורנה שביט: אנחנו מצפים שהאיגוד ידאג, וכל שנה אני מעלה את זה אחרי דיוני התקציב של האיגוד.
אורנה שביט: כל מי שאחראי על חלוקת התקציב צריך לחלק אותו שווה בשווה; אין שום סיבה שמרכז יום במזרח העיר יתוקצב ב- 50%.
חיים מהל: אם אין כסף בכל השירותים?
אורנה שביט: בשנה הנוכחית קיבלנו עזרה כדי לקיים את קבוצת האמנות במרכז היום, ולכן זכינו בתקציב של 2,800 שקל שימומש בעוד חודש.
אורנה שביט: זו העזרה היחידה שקיבלנו מהאיגוד הירושלמי לטובת מרכז היום.
אורנה שביט: אפשר גם לבדוק כמה תקנים יש אצלנו, וכמה יש שם.
אורנה שביט: תקנים הם לא יש מאין, הם שווי כסף.
אורנה שביט: היו שנים שהיו שם מנהל, עובד סוציאלי ושלושה מדריכים טיפוליים; אנחנו כאן שנים עם מנהל, אין לנו עובד סוציאלי חוץ ממנו, ויש גם מדריך אחד שלא עובד במשרה מלאה.
חיים מהל: מרכז היום במערב הוקם בידי האיגוד הירושלמי עוד יותר ממרכזי יום בכלל, והוא מופעל על-ידו; פה יש גוף שמופעל בידי משרד הרווחה.
אורנה שביט: גם זה שמופעל בידי האיגוד מקבל תקציבים ממשרד הרווחה לא פחות מאתנו.
אורנה שביט: ברגע שהוא התחיל להיות מתוקצב על-ידי המשרד, הכספים העירוניים או של הרשות לא הפסיקו לזרום.
אורית הוסמן: הרעיון הוא שהאיגוד יפתח שירותים ויעבירו אותם לאחריות של הרשות כדי שתוכל להמשיך להפעיל אותם, וזה לא קורה פה כי הן ממשיכות להפעיל את המרכז.
חיים מהל: זה נכון עקרונית, השאלה היא אם זה מה שצריך להיות.
חיים מהל: אם הייתי מחזיר את הגלגל אחורה 15 שנה, והייתי ראש הרשות למלחמה בסמים הייתי אומר שכל השירותים: משרד הבריאות, משרד הרווחה, הרשות למלחמה בסמים – כולם תחת קורת גג אחת.
אורית הוסמן: בטח.
תיגריד באשיר: נמצא אתנו מדריך טיפולי במרכז שהיה מטופל אצלנו ביחידה; הוא עבר טיפול פרטני פה, וסיים טיפול במרכז יום, והוא ישתף אותנו בחוויה שלו מהמעבר ממטופל לאיש צוות.
תיגריד באשיר: אחריו ידברו עוד מספר מטופלים על הדרך שהם עשו עד היום.
מדריך: אני נקי מסמים כבר 7 שנים.
מדריך: נגמלתי בכלא במחלקה טיפולית, השתקמתי והשתחררתי.
מדריך: קיבלו אותי פה, כמאל היה המטפל הפרטי שלי.
מדריך: עברתי ועדת אבחון, והייתי מטופל במרכז יום.
מדריך: גם אני בוגר מרכז נגב וגם בוגר מרכז יום, והיום אני עובד במרכז כמדריך חברתי לטיפול בנפגעי סמים.
מדריך: עברתי קורס מדריכים בהצלחה במכללת הגליל המערבי בעכו.
מדריך: היו לי הרבה קשיים בעבודה, כי חלק מהמטופלים היו אתי במחזור, והיה קשה להם לקבל אותי כמדריך אחרי שהייתי בעצמי מטופל.
מדריך: היה לי מאוד קשה להציב להם גבולות בלי להעליב אותם, בלי לפגוע בהם, לדעת להתייחס אליהם ולעבוד אתם כדי שיצליחו.
מדריך: אני עובד גם במרכז היום וגם כאן בלשכה.
מדריך: בחלק התפקידים שלי במרכז היום אני משתתף בסדר היום כל יום, וכאן אני פותח תיקים, וכשמגיע מטופל חדש אני מקבל אותו.
מדריך: אני מסביר לו איך מתחילים, מה עושים, איך מתחיל הטיפול.
מדריך: אחר-כך אני מעביר אותו לעובד הסוציאלי.
מדריך: אני גם משתתף בוועדות אבחון ונותן חוות דעת בעצמי על הרושם שעשה המטופל בעיניי, ומעביר לעובד הסוציאלי.
מדריך: אנחנו מתייעצים יחד מה מתאים לו, אני חלק מהצוות, ואני מרגיש שגם אני חשוב בצוות.
מדריך: במרכז היום השנה שעברה הייתה טובה יותר מהשנה הזו מבחינת המשבר הכלכלי.
מדריך: המצב עדיין קשה מאוד; בשנה שעברה היו לנו תוכניות שונות שהיום אין לנו: אין לנו יום ספורט במתנ"ס פיליפ לאון, וזה מאוד חשוב למטופלים.
מדריך: יש לנו הרבה תוכניות, אבל המצב הכלכלי לא מאפשר לנו לעשות את זה.
מדריך: אנחנו עובדים קשה מאוד.
מדריך: אני עוקב אחרי מטופלים, מנסה לשכנע אותם, להחזיר אותם לטיפול.
תיגריד באשיר: נמצאת אתנו אשתו של מטופל שעבר טיפול פרטני אצלנו, ואחר-כך עברו לטיפול זוגי.
תיגריד באשיר: לא נדבר הרבה על בעלה כי הוא לא נמצא, והוא עשה דרך מאוד יפה עד היום.
תיגריד באשיר: גם הוא מדריך נקי, ועובד בלשכת דרום בבית-צפפא.
תיגריד באשיר: בני הזוג סיימו קבוצת הדרכת הורות פה, האישה השתתפה גם בקבוצת נשים, והילדים שלה השתתפו בקבוצת הילדים.
תיגריד באשיר: אני מניחה שקשה לה לדבר בעברית, אז אנחנו נתרגם מערבית.
אשת המטופל: אני אשתו של בחור נקי במשך שש שנים ותשעה חודשים שעדיין מטופל כאן.
אשת המטופל: השתתפנו בכל מיני קבוצות.
אשת המטופל: היו פגישות זוגיות ואני השתתפתי גם בקבוצת נשים.
אשת המטופל: המפגשים היו רבים והפקתי תועלת רבה.
אשת המטופל: הגיע איש מקצוע בנושא חינוך ילדים ודיבר על גיל ההתבגרות והבעיות שלו.
אשת המטופל: הרבה דברים טובים עושים לנו ביחידה: קייטנות לנשים, קייטנות לילדים.
אשת המטופל: אנחנו מודים ליחידה שעזרה לבעלי להתנקות ולעלות על דרך חיים חדשה.
אשת המטופל: תודה.
איוב קרא: אתם מדברים עברית?
מטופלים: מבינים.
איוב קרא: אתם טופלתם רק במקום הזה או שגם במקום אחר, בכנסייה, למשל?
מטופל: הייתי גם בטייבה.
מטופל: אני הייתי פה.
תיגריד באשיר: הוא סיים מרכז יום ועד היום נמצא בטיפול פרטני.
תיגריד באשיר: הוא לא עובד, יש לו בעיה קשה מאוד של אבטלה ופנאי.
איוב קרא: למה הגעת לסמים?
מטופל: זה מילדות.
איוב קרא: מאיזה גיל?
מטופל: מגיל 15.
מטופל: אבל לפני-כן עישנתי סיגריות ומשתמש בהרבה מאוד דברים.
מטופל: כשהגעתי לסמים לא ידעתי, לא היה מי שיכוון אותי מהמשפחה.
מטופל: היה לי אח שנפטר מסמים.
מטופל: הייתי רואה שהוא משתמש ורציתי גם.
איוב קרא: באיזה גיל התחלת לעשן סיגריות רגילות?
מטופל: בגיל 8 או 9.
מטופל: ברוך השם אני עכשיו נקי.
מטופל: ניסיתי הרבה פעמים להפסיק לבד את השימוש בסמים, אבל הייתי מפסיק חודש-חודשיים ולא יכולתי לעמוד בזה.
איוב קרא: כמה זמן אתה נקי?
מטופל: 17 חודשים.
איוב קרא: אתה עדיין מגיע למרכז?
מטופל: כן.
מטופל: אני עדיין נותן בדיקות שתן, אבל עדיין לא עובד, קשה לי.
איוב קרא: אתה נשוי?
מטופל: לא.
איוב קרא: איפה אתה חי?
מטופל: אצל ההורים.
איוב קרא: אבא שלך עישן סמים?
מטופל: אף פעם, רק האחים.
מטופל: אבל אם אבא שלי היה מתייחס אלי או לאחים שלי מילדות, אולי זה היה משהו אחר.
איוב קרא: במה אבא עובד?
מטופל: עכשיו הוא בפנסיה.
איוב קרא: מה היה עושה חוץ מעבודה?
מטופל: כלום.
מטופל: היה יוצא ב- 5:00 בבוקר וחוזר ב- 21:00 בלילה, ואז היה הולך לבית קפה, לא יושב אתנו בכלל, לא מדבר אתנו בכלל, היה מקלל אותנו, לפעמים מרביץ.
מטופל: אמא שלי הייתה חולה, אחותי הגדולה הייתה דואגת לנו.
איוב קרא: בן כמה אתה?
מטופל: בן 35.
איוב קרא: כמה פעמים היית בבית-הסוהר?
מטופל: פעמיים: פעם 23 חודשים, ופעם 10 חודשים.
מטופל: בהתחלה היה לי קשה במרכז כי לא היה מי שידאג לי עם כסף, כי המשפחה לא האמינה בי, אבל ברוך-השם נכנסתי למרכז ולמדתי הרבה דברים שם.
מטופל: למדתי שאני בן-אדם, למדתי לשנות את המחשבה שלי, את הדפוסים שלי.
מטופל: אני מחפש עבודה, אבל קשה לי למצוא כי מבקשים ממני תעודת יושר, וזו בעיה.
תיגריד באשיר: יש לציין שגם לאנשים שיש להם אופציות לעבוד במזרח ירושלים, נבצר מהם לעבוד משום שהם מכורים לסמים כי לא נותנים בהם אמון בקהילה.
תיגריד באשיר: לא מאמינים להם, ולכן לא מקבלים אותם לעבודה אפילו במזרח ירושלים.
תיגריד באשיר: מחוץ לירושלים נדרש מהם תעודת יושר ופה יש אי-אמון.
מטופל: זה מאוד קשה, אבל אני מודה לאנשים שלימדו אותי את דרך החיים הזאת.
מטופל: ברוך השם שאני יכול להבין את עצמי, ולא צריך אף אחד שיבין אותי בחוץ.
איוב קרא: מי מכם עובד?
מטופל: אני.
איוב קרא: כמה זמן אחרי גמילה?
מטופל: אני נקי 4 שנים וחצי.
מטופל: אני עצמאי בבניין.
מטופל: אף אחד לא קיבל אותי לעבודה, אז החלטתי שאני אעבוד בבניין, אבל אני מרגיש שאני לא מסודר.
איוב קרא: למה אתה לא מסודר?
מטופל: אין לי אפשרות לפתוח תיק במס-הכנסה, אין לי יכולת להביא צוות, ואני עדיין מתחיל מחדש, ואין מי שיעזור לי בזה.
מטופל: חיפשתי עבודה במקום מסודר ולא קיבלו אותי.
מטופל: אני לא עובד מסודר, אלא שבוע-שבועיים בחודש, בגשם אני לא עובד בכלל.
מטופל: אני רווק, ואני רוצה להקים משפחה, וזה מפריע לי.
מטופל: אנחנו רווקים, וכדי להקים משפחה אנחנו צריכים הרבה כסף.
מטופל: אין לנו מה שיכניס לנו כסף, ואף אחד לא יכול לעזור לנו.
מטופל: המשפחה חושבת שאם אני במרכז, אז אני מטופל ואני חזק; הם לא יודעים שאני צריך להמשיך לקבל עזרה מהמשפחה, מהמקום הזה, מהעירייה.
מטופל: אני זקוק לעזרה.
מטופל: ניסיתי להוציא רישיון בעירייה.
מטופל: סיפרתי להם שהייתי בבית-סוהר, השתמשתי בסמים, ועכשיו אני נקי ורוצה לחזור לחיים חדשים, תנו לי הזדמנות, תנו לי רישיון לבאסטה – לא נתנו לי.
מטופל: ביקשתי רישיון למונית, וגם לא נתנו לי.
מטופל: הלשכה הזאת עזרה לנו בהרבה דברים, אבל צריך עוד מהמדינה, מהעירייה, מביטוח לאומי.
מטופל: משתמש בסמים הוא בן אדם חולה, הוא לא חזק, ואני צריך כל הזמן עזרה.
מטופל: הייתי כמעט 16 שנה בבית-סוהר, ולא עבדתי בחיים שלי.
מטופל: 5 שנים הייתי מכור לאלימות, לרחוב, לסמים.
מטופל: אבא שלי נתן לי לשתות שתייה חריפה כבר בגיל חודש.
מטופל: גדלתי בדרך שהייתה רחוקה מהדרך שאני נמצא בה עכשיו.
מטופל: ב- 96' הייתי בגמילה ולא הצלחתי, הציעו לי ללכת לטייבה.
מטופל: היום אני נקי 4 שנים, יש לי משפחה, שתי בנות, ואני מבין איך ללכת בחיים.
מטופל: פעם הייתי נכנס לתקל עם כל אחד, אפילו עם שוטר שהיה מבקש תעודה.
מטופל: התחלתי להבין מה הולך בחיים ולאהוב את עצמי, אבל אני מפחד כי אין לי עבודה, אין אף אחד שייתן לי לעבוד.
מטופל: רציתי לכתוב לנשיא המדינה שאני רוצה להוציא רישיון למונית, ועד עכשיו לא שלחתי את זה כי לכל מקום שאני הולך הדלת סגורה.
מטופל: הגשתי בקשה לבאסטה, כולם הסכימו, והעירייה לא מסכימה.
מטופל: כל אחד שולח אותי למישהו אחר: המשטרה הסכימה, ראתה את המקום, אבל בסוף אומרים שבמצב הכלכלי והביטחוני לא מאפשר לתת לך רישיון.
מטופל: אני לא מבין מה הקשר.
מטופל: אני רוצה לחיות ולהתקדם בחיים, אני לא רוצה לקבל כל הזמן הבטחת הכנסה, אני רוצה לעבוד ולסמוך על הכוחות שלי.
מטופל: אני לא רוצה לקחת ממקומות אחרים.
איוב קרא: לשכת הרווחה יכולה לפנות באופן פרטני לעניין שלו.
איוב קרא: לסיכום, אני מבקש שהרשות למלחמה בסמים תעשה סקר על מצב הסמים במזרח ירושלים כדי שתהיה אינדיקציה על מה מדברים פה.
איוב קרא: בעקבות הסקר הזה אני אבקש שיקיימו דיון מפורט יותר בוועדה על מזרח ירושלים עם כל הגורמים הרלוונטיים לסוגייה הזאת.
איוב קרא: שנית, נפנה במכתב עוד היום לשר הרווחה, לשר הבריאות, לראש עיריית ירושלים כדי להפנות למזרח העיר את כל המשאבים הדרושים באופן פרופורציוני למערב העיר כדי שלא יהיה הבדל בתקצוב בין מזרח העיר לבין מערבה בסוגייה הזאת כי זה משליך גם על המערב.
איוב קרא: צריך לטפל בבעיה כאילו היא נוגעת לכולנו וחשוב מאוד שלא יהיה קיפוח, לפחות בנושאים האלה שנוגעים לכולנו.
איוב קרא: אני מודה לתיגריד על האירוח, תהיה לנו עוד ישיבה, אבל ברוח הדברים האלה אנחנו נפרדים מכם.
יחיאל חזן: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה, בנושא השימוש הקל בחומרים בעלי השפעה מסממת כגון גז הצחוק.
יחיאל חזן: אבקש שכל מי שמדבר יציג את שמו ואת התפקיד שהוא ממלא כאשר הוא מקבל את רשות הדיבור.
יחיאל חזן: לשמחתי, הבוקר במדינת ישראל יש מודעות גדולה יותר בעניין של השימוש בסיגריות.
יחיאל חזן: משרד הבריאות עשה כיברת דרך גדולה מאוד בתחום הזה, אני חושב שגם לאזרח הרגיל הסברה בשימוש בסיגריות שזה מזיק לבריאות, גם יכולה לסייע לנו, כדי שניאבק בשימוש בסמים, לפחות מבחינת ההסברה.
יחיאל חזן: לעצם העניין.
יחיאל חזן: אני, וכולנו, נתקלים מדי יום בכותרות בכלי התקשורת השונים, וגם בתופעות שאנחנו שומעים עליהם חדשות לבקרים כל פעם, כיצד בני נוער מוצאים את עצמם כל פעם מחדש, כאשר הם משתמשים בחומרים בעלי השפעה מסממת כמו גז צחוק.
יחיאל חזן: אני יודע שבוועדה לפני כחמישה-שישה חודשים, יושב ראש הוועדה הקודם קיים דיון בנושא של השימוש בגז צחוק.
יחיאל חזן: אבל לא נדבר רק על גז הצחוק, אלא על כל מה שממכר, או כל מה שיש לו השפעה מסממת והוא נמכר לכל דיכפין בפיצוציות.
יחיאל חזן: אני רוצה להעיר שהפיצוציות זו רעה חולה היום בחברה.
יחיאל חזן: מה שבעבר היה קיוסק שהיה טוב לשירות האזרח לקנות גזוז או לקנות ממתקים, הפך היום בתוך הפיצוציות, מתחת לאיצטלא שנמכרים שם דברים עם רשיון, נמכרים היום שם חומרים מסממים.
יחיאל חזן: בקרב בני הנוער וגם בציבור יש תחושה שזה מותר, זה בסדר, זה לא בעייתי.
יחיאל חזן: קראתי חומר על הנושא הזה, גם ממזכר של המשטרה שהכינה בעבר, אני עדיין לא יודע מדוע השלטון המקומי לא עושה בעניין הזה.
יחיאל חזן: אני יודע שעיריית תל אביב וגם עיריית הרצליה פעלו ופועלים, ומתחילים אולי לפעול ביד קשה יותר.
יחיאל חזן: יש פה עניין של רישוי עסקים שהם יכולים לשנות את המצב, אבל בפועל ישנו מצב קשה מאוד היום, שפוגע בעיקר בבני הנוער.
יחיאל חזן: אני חושב שאולי אנחנו צריכים לעשות יותר מכל אחד אחר.
יחיאל חזן: אנחנו כוועדה והכנסת, צריכים לעשות הכל כדי לשנות את המצב.
יחיאל חזן: לצערי הרב, כאשר ילד או נער ניגש לקנות ממתק, הוא נתקל בשלטים מאירי עיניים, על חומרים שונים ומשונים כביכול שהם חוקיים.
יחיאל חזן: ביקשתי להזמין את הנציג של השלטון המקומי, עדי אלדר, אבל אני לא רואה שהוא הגיע.
יחיאל חזן: אבל ישנו פה נציג השלטון המקומי, ראש עיר לשעבר, ומייד נשמע אותו.
יחיאל חזן: מדוע אתם לא עושים יותר?
יחיאל חזן: מדוע לא מחלטים רשיון עסק לחנות שבעצם מוכרת סמים קלים בעלי השפעה קשה על הבריאות של הנוער.
יחיאל חזן: מדוע לא מחלטים את הרשיונות, אם תוכל לעזור לנו, אשמח מאוד.
יחיאל חזן: האם תוכל לסייע בידי החברים כאן?
יחיאל חזן: האם מה שאמרתי זה נכון?
יחיאל חזן: אם תוכל להאיר על העניין קצת יותר.
פיני קבלו: אני נציג הקשר עם השלטון המקומי, לשעבר ראש עיריית בית שאן.
פיני קבלו: עסקתי בזה הרבה מאוד שנים, הקמתי יחידה מיוחדת בנושא נגע הסמים.
פיני קבלו: ההתייחסות היא יותר לכל הנושא של הפיצוציות, וכל מה שקורה בתחום הרשויות.
פיני קבלו: ההודעה על הפגישה הגיעה אלי אישית רק אתמול, על מנת להזמין את יושב ראש השלטון המקומי, ואני מתנצל על כך שבגלל התראה קצרה הוא לא יכול היה להגיע.
פיני קבלו: אני בכלל חושב שאם יש מקום לקיים דיון עם כל הנהלת השלטון המקומי, נזמין לפה ראשי רשויות, ונתייחס התייחסות גם לנגע הסמים וגם לכל התופעה של הפיצוציות.
פיני קבלו: אני מוכן לקחת את זה על עצמי ברגע שייקבע מועד, ונתאם את זה עם יושב ראש השלטון המקומי יחד עם כל ההנהלה.
פיני קבלו: נדאג שכולם יגיעו לכאן, ואז נוכל לקיים דיון רחב יותר ופורה יותר בתחום הזה.
פיני קבלו: הבעיות בשלטון המקומי בשנים האחרונות הן בעיות של קיום כלכלי.
פיני קבלו: בשנה האחרונה בעיקר, במה שעסקו ראשי ערים זה בהישרדות, וכל התופעה הזאת.
פיני קבלו: אבל אני חושב שרשויות לא נותנות רשיונות לפיצוציות או לכל דבר אחר, מבלי שמתייחסים למוצרים שמוכרים בהם.
פיני קבלו: כל התופעה של הגת ודברים אחרים שנכנסו לתוך פיצוציות, לא מופיע ברשיון.
פיני קבלו: כשאתה נותן רשיון עסק למישהו, הוא מתאר אותו כקיוסק, הוא לא מציג מה הוא הולך למכור שם, אם זה במבה או כל דבר אחר.
פיני קבלו: לכן בהגדרה של מתן רשיון - רשיון לקיוסק או למכירת משקאות או מכולת או כל דבר אחר, בעניין הזה אין לרשויות מספיק כוח אדם על מנת לאכוף.
פיני קבלו: ראיתי שעיריית תל אביב עוסקת בזה, לקחה על עצמה יחד עם המפקחים והפיקוח שיש לה.
פיני קבלו: יש עיריות שיכולות להרשות לעצמן מבחינת היקף פקחים, יכולים לטפל בכל הנושא הזה של מה שנמכר שם.
פיני קבלו: אם כאן בוועדה יוחלט, או כל דבר אחר שיוחלט, על מנת לעשות גיוס בקרב השלטון המקומי בתוך הפיצוציות, או בכל דרך אחרת בנושא של סמים, אני בטוח שכל הרשויות יטפלו בזה ויעסקו בזה.
פיני קבלו: כראש עיר, ראיתי בזה את אחד הדברים החשובים, ולכן עסקתי בזה.
פיני קבלו: ביום שהקמתי יחידה הדברים השתנו.
פיני קבלו: יש יחידות שמטפלות ומסייעות ועוזרות, ולא תמיד יש הצלחה.
פיני קבלו: נכון שזה תחום מאוד קשה, ככל שאתה משקיע, בסופו של דבר קשה מאוד להחזיר אנשים, כי האחוזים קטנים מאוד.
פיני קבלו: אין לנו גם את הכלים או את כמות הכסף על מנת לעזור לאותם אנשים.
פיני קבלו: לכן אנחנו מוכנים להירתם ולהתגייס אם נקבל ונזכה לשיתוף פעולה של הגופים, החל ממשטרת ישראל שאנחנו, השלטון המקומי, משתפים איתה פעולה, ומנסים להתמודד עם אותם אנשים מבלי לערב את המשטרה, אם זה בתחום בית הספר, או בכל תחום אחר, על מנת לנסות להתמודד ולטפל בתוך כתלי בית הספר, מאשר פתיחת תיקים וכל דבר אחר.
פיני קבלו: אנחנו נהיה שותפים נאמנים לכל דבר שנידרש.
פיני קבלו: אני רוצה לברך אותך, היות ואתה עומד בראש הוועדה וזאת הוועדה הראשונה.
פיני קבלו: אני זוכר את הדיון האחרון שהיה כאן, הוא נסב סביב הנושא של חוסר ההיענות של חברי הכנסת.
פיני קבלו: היה מצב שיושב ראש הכנסת רצה לבטל את הוועדה הנוכחית, אני שמח שאתה עומד בראשה וממשיך.
פיני קבלו: אני מקווה שניתן לה תוכן, וניצוק לה תוכן.
פיני קבלו: בעניין הזה ביום שניקרא, אני אביא לכאן את כל ראשי הרשויות, יחד עם הנהלת הרשות המקומית, יחד עם משטרת ישראל, ונקיים איזשהו שיח גדול איך עוסקים בזה, איך מחזקים את זה, ואיך אוכפים את כל הנושא הזה של הפיצוציות וגם הנושא של נגע הסמים.
פיני קבלו: תודה.
אלחנן משי: אני מנהל אגף רישוי עסקים בעיריית תל אביב.
אלחנן משי: בשבוע האחרון ריכזתי את הקמפיין התקשורתי שהיה סביב מלחמת הפיצוציות.
אלחנן משי: קודם כל יש תקווה, מוזר אבל העניין הזה החזיק בתקשורת כמעט שבוע.
אלחנן משי: באותו שבוע היה רפול, היה דו"ח העוני, והם שרדו בקושי חצי יום.
אלחנן משי: העניין של הסמים החזיק הרבה מאוד זמן.
אלחנן משי: התקשורת לא אדישה לזה, הם המשיכו לנהל את הקמפיין, העיריה החליטה להתעסק עם זה.
אלחנן משי: בעניין הפיצוציות – בעיר כמו תל אביב שמדובר על מעל 1,000 פיצוציות או קיוסקים, או מין מכולות ליליות כאלה, ומגוון עצום של עסקים, הרוב לא עוסקים בזה.
אלחנן משי: צריך לזכור שאמרו פה הפיצוציות זה אסון, הרוב לא עסקו.
אלחנן משי: אני יכול לספר קוריוז שניסו שלושה ימים לחפש בערוץ 10 בעל פיצוציה שיסכים לבוא לדבר משהו בזכות העניין ולא מצאו.
אלחנן משי: רובם אמרו אנחנו לא עוסקים - - -
יחיאל חזן: סליחה על ההפרעה, אני בעצמי דיברתי עם בעל פיצוציה שאני מכיר אותו, שיבוא לפה.
יחיאל חזן: הוא אמר, תשמע יחיאל, אני לא רוצה להתעסק בזה, נכון אני מוכר, אבל עזוב אותי.
אלחנן משי: הרוב אמרו - אם יפסיקו אנחנו נשמח.
אלחנן משי: קשה היום למצוא בעלי פיצוציות, אנשים שיבואו וידברו בזכות העניין הזה, זה עניין די נדיר.
אלחנן משי: כך שיש בהחלט בשטח בשלות של רוב בעלי העסקים האלה, לא לעסוק בזה אם זה לא יהיה חוקי.
אלחנן משי: אבל הבעייה הכי גדולה שלנו מבחינת אכיפת החוק, ואולי תחום החגיגת קצת השתנה, שאנשי העירייה אינם מסוגלים במגוון הסוכריות, הכדורים והדברים שמוכרים, לבוא ולהגיש נגדו משהו שהוא לא פלילי.
אלחנן משי: הוא מוכר כדור, וכשאתה מגיע לחוק רישוי עסקים, זה חוק פלילי.
אלחנן משי: וכשאתה בא לבית משפט, אתה צריך להוכיח שהקופסא עם הצבעים האלה היא משהו אסור או מסוכן, היא לא סוכרייה, ולצורך זה, זו עבודה הרבה יותר מורכבת שמחייבת גם את ההתמחות של המשטרה, ולכן העירייה מתקשה לאכוף.
אלחנן משי: יותר מזה, כלי העישון, הבנגים למיניהם שאותם מוכרים בראש חוצות, הם לכאורה בחנות פריטים טעוני רישוי.
אלחנן משי: הוא מוכר ואזה שהוא יכול להגיד שזה לפרחים, וכשאתה מגיע לבית משפט, כל ההרגשה הטובה וכל התחושה של זה היא לא מספיקה, ולכן בהחלט הוועדה הזאת יכולה לתת קפיצת דרך, שבקיוסקים יהיה אסור למכור גם כלי עישון ואותם אביזרים שמשתמשים.
אלחנן משי: אני אומר מהם אותם דברים שיעזרו לרשויות לאכוף, צריך לזכור שבסוף כל הדברים האלה קטנים כגדולים מגיעים לבית משפט, ושם חוקי המשחק הם אחרים.
אלחנן משי: שם יש את חוקי הדין הפלילי שצריך למצוא הוכחות וכדומה.
אלחנן משי: המכה השנייה שהוזכרה כאן ברמז, ועליה לא רואים פתרון, היא מכת גז הצחוק.
אלחנן משי: מי שראה את מה שקורה באזור הדיסקוטקים, הוא פשוט דבר מטורף לחלוטין.
אלחנן משי: מדובר באלפי בני נוער שבערבים מסממים אותם עם גז הצחוק הזה, זה עולם תחתון שלאחרונה בתל אביב כבר היו דקירות במלחמות ביניהם, והיו יריות גם ביניהם.
יפעת שטיינברג: לגבי הילדה בת 12 זה היה ליד פיצוציה.
אלחנן משי: יורים אחד בשני, כאשר המלחמה היחידה שניתנת היום לעשות נגד זה, היא לפי חוק רישוי עסקים רוכלות, אתה מנסה לתפוס אותו כרוכל גז, אבל זה מאוד לא אפקטיבי, ואין לזה את ההיבט הפלילי שמאפשר למשטרה לקחת אחד כזה, לשים אותו 48 שעות במעצר לחקירה, והתופעה היא פשוט איומה.
אלחנן משי: לא צריך לבוא בלילה, בבוקר בשעה 11:00-12:00, אתה רואה רחבה מלאה בלוני גז, הם מסוממים.
אלחנן משי: אפשר אולי לספר קוריוז, בקיץ העיר הוצפה בתיירים צרפתיים.
אלחנן משי: קיבלנו תלונות מבתי המלון שתיירים צעירים הגיעו חבולים, איבדו את הדרך, נתקלו, נפלו.
אלחנן משי: וחלקם ראשי קבוצות אמרו, אנחנו לא נבוא יותר לפה, מפני שהתחיל להיות מסוכן.
אלחנן משי: מתייחסים לזה כאילו כלום, ואילו אצל רופא השיניים בודקים את זה במיליון עיניים איזה ריכוז בדיוק לתת.
אלחנן משי: הם פשוט שותים את זה ללא הכרה, ללא הגבלה, שניים-שלושה בלונים.