GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודית לויט: הנושא נבחר בכוונה, כדי להראות את התהליך, ולחשוף גם את ההורים לאותם סימני שאלה, מסרים, קשר בין הורים לילדים כאשר הדברים הללו נסתרים.
יהודית לויט: בסופו של דבר, מי שעקב אחרי הסידרה, לא היה שם עידוד לשימוש בסמים, אלא בעצם אחרי דמות, שהובילה את זה לתוך אותו מקום, שאמרה זה אסור, נפתח תיק במשטרה, איזה מחיר אתה משלם, איזה מחיר המשפחה שלך משלמת וכו'.
יהודית לויט: זאת שאלה מאוד גדולה, איך אתה מציג נושא של סמים בתכניות לבני נוער.
יהודית לויט: אני לא יודעת מי עשה את התשדיר, על אותה אמא שמופיעה בימים האחרונים ומספרת על הבת שלה, היא אמרה, לא ידעתי.
יהודית לויט: אני חושבת שבמקום שעושים תשדירים שמסבירים להורים, בואו תלמדו, תהיו מודעים, כי כל אחד אומר, אצלי בבית זה לא קורה.
יהודית לויט: יש לי פה חבר שנים, הוא אומר, אצלנו זה לא קורה.
יהודית לויט: ואני אגיד אצלי זה לא קורה.
יהודית לויט: אבל הרבה פעמים גם לא יודעים, גם לא מזהים מספיק.
יהודית לויט: אנחנו לא מספיק מבינים, כמו שנאמר בעניין של המסר הסמוי.
יהודית לויט: אני חושבת שהקשר שהיה ב"אהבה מעבר לפינה", צריך להראות את זה גם מהצד החיובי של זה, הקשר של ההורים עם הילדים, איזה נתק יש, ואיך הדברים נפתרים בסופו של דבר.
יהודית לויט: כי אם נטאטא את זה, ולא נדבר על זה, זה כאילו לא קיים.
יהודית לויט: מן הסתם אתם עושים בדיוק הפוך.
יחיאל חזן: אולי נשמע את הנציג של הרשות למלחמה בסמים, אולי הם יוכלו לסייע.
איתן גורני: לסייע בוודאי אנחנו יכולים, גם נשמח.
איתן גורני: אבל אני רוצה לומר לכם.
איתן גורני: מאבק בסמים הוא לא מאבק של 'זבנג וגמרנו'.
איתן גורני: זה מאבק מתמשך, שאנחנו עושים אותו שנים, ונדמה לנו – אולי אדבר בהמשך, שאנחנו מתחילים גם להצליח קצת, וגם לשנות את האווירה.
איתן גורני: לשנות אווירה ציבורית, צריכים כל הגורמים הציבוריים להתגייס יחד.
איתן גורני: כשאני מדבר על גורמים ציבוריים, אני מדבר החל מהכנסת, שהיא הבמה העיקרית והראשית שלנו, כדי להביא את דברינו.
איתן גורני: הכנסת רובה מאוחדת במאבק נגד הסמים.
איתן גורני: אבל גם כאן יש בודדים שמדברים אחרת.
איתן גורני: אבל רובה של הכנסת, והתמיכה של הכנסת, היא במאבק בסמים.
איתן גורני: משם אני עובר למערכת המשפטית, גם בה יש פרצות.
איתן גורני: לפני יומיים התבשרנו ששופט שלום בעכו סגר תיק, ביטל כתב אישום על 16 גרם חשיש, שזה כבר כמות מסחרית.
איתן גורני: אז אנחנו פנינו ליועץ המשפטי, ולפרקליט המדינה, מבקשים להגיש עוד פעם את כתב האישום.
איתן גורני: אבל פתאום המסר חשיש, זה לא נורא, אז מה.
איתן גורני: אז החיילים שומעים את זה, והנערים שומעים את זה.
איתן גורני: כך שופט בישראל אמר.
איתן גורני: אותו הדבר גם אמצעי התקשורת.
איתן גורני: אני אומר את זה בזהירות רבה, כי התקשורת מראה את מה שהציבור עושה.
איתן גורני: טבעי שאי אפשר לא לדבר על סמים בתקשורת.
איתן גורני: אי אפשר, כי זה חלק מההוויה, וזה חלק מהחברה, וזה חלק מהוויה של הנוער.
איתן גורני: אבל שוב, מצד אחד מה ששמעתי ממשרד החינוך, ומצד שני ממך.
איתן גורני: השאלה היא באיזה קונטקסט ובאיזו צורה אתה מציג את הדברים.
איתן גורני: אם אתה מכניס את הפרסומים הסמויים האלה, שגם אני לפעמים לא יודע, כי הצעירים יודעים.
איתן גורני: אני לא יודע, אומרים לי, ואני אומר שלא ידעתי.
איתן גורני: אבל יש אנשים שיודעים, ואתה מכניס מסר סמוי של התמכרות, ומתמכרים, וסטלנות וכל מיני מושגים כאלה, שמופיעים במילון של המשטרה, שמי שרוצה יקרא.
איתן גורני: אתה מכניס אותם, ומציג אותם באורח יפה, אז זה גורם לחבר'ה הצעירים האלה, ולא רק להם, לחשוב בצורה מסויימת.
איתן גורני: לכן חשוב מאוד שתהיה בקרה על הפרסום הסמוי, הגלוי, במידה שאפשר לעשותו לגבי התכניות שאתה העלית שוב.
איתן גורני: מהתכניות שאני רואה, לפחות הרוב המכריע לטובת התקשורת, כשמציגים סמים, בין אם זה בסרט, ואם זה בהצגה, הקונטקסט הוא שלילי.
איתן גורני: זאת אומרת, מראים את המתמכר, מראים את ההתמכרות, ורואים שזה לא טוב, ושיש לזה תוצאות קשות.
איתן גורני: משטרה, גמילה, כל מיני דברים מהסוג הזה.
איתן גורני: אבל בכל אופן, יש מיעוט, אבל מיעוט לא מבוטל של תכניות, שבהן הנוער או אחרים עלולים להבין שסמים זה בכיף, ושסמים זה לא נורא, ושחשיש זה שום דבר, והדברים האלה מחלחלים, והורסים את המאבק שלנו שאנחנו עושים במשך שנים.
איתן גורני: בסקר שפרסמנו לפני יומיים שלושה, אנחנו מראים שדווקא היום יותר בני נוער וצעירים, מדברים על זה שהם יסרבו לגעת בסמים.
איתן גורני: ויותר בני נוער, וצעירים - אני לא רוצה להעלות את האחוזים, אבל מי שרוצה זה ישנו באתר שלנו - אומרים שצריך להחמיר את הענישה לגבי סמים, ובמיוחד גם לגבי מריחואנה.
איתן גורני: זאת אומרת, יש איזושהי הצלחה למסע ציבורי שעושים.
איתן גורני: הדוגמה הטובה ביותר לזה, מי שרוצה שיראה מה שקורה בשבדיה.
איתן גורני: שם התגייסו כולם נגד הסמים, ותוך כמה שנים הורידו את עקומת השימוש בצורה דרמטית.
איתן גורני: לכן נורא חשוב לנו, כרשות הלאומית למלחמה בסמים, לעבוד לא נגד אמצעי התקשורת, ולא בדרך של אתם ואנחנו, אלא לעבוד ביחד, ולנסות למצוא את הדרכים שהקונטקסט של הסמים, הפרסומים וכל הדברים, יאירו את הנושא בצורה שתבהיר למי שצריך להבהיר, לנוער ולצעירים, שסמים זה לא דבר קל ערך, ושגם הסמים שקוראים להם קלים, הם סמים שנזקם מרובה.
איתן גורני: החברה לא צריכה לקבל אותם, לא בקלות ראש ולא בהסכמה.
איתן גורני: אם בזה תלכו אתנו, עשינו את שלנו.
אבינועם דמרי: למה דווקא נוער?
איתן גורני: אגיד לך למה.
איתן גורני: הנוער הוא בנפשנו.
איתן גורני: לא שאני מבטל את המבוגרים, אבל תסכים איתי שמי שלא התחיל לעשן סיגריה בגיל 15-16 וכן הלאה, הסיכוי שלו להתחיל סיגריה בגיל 40 הוא נמוך.
איתן גורני: הנוער הוא המפתח, הצעירים הם המפתח.
איתן גורני: שיכבה שתגרום לכך שיהיה יותר או פחות, אנחנו מוצאים את זה גם בממצאים, 18-30, זה הגיל שהוא הבעייתי ביותר.
איתן גורני: מתחיל בגיל 12 יש עלייה, 18 –30 זאת קבוצה בעייתית ביותר, מה שקשור אלינו.
איתן גורני: אם אתה אומר בזה שאני חושב שהמבוגרים לא צריך, לא זה מה שאמרתי.
איתן גורני: אמרתי שהדגש הוא על בני הנוער והצעירים.
איתן גורני: מי שלא ייכנס לסמים 12, 18, ולא ייכנס לזה בצבא, ולא ייכנס לזה באוניברסיטה, סביר להניח שכבר לא ייכנס.
יחיאל חזן: אני מבין שאתה מנהל מחלקת ילדים ונוער בטלוויזיה החינוכית.
יחיאל חזן: אצלכם אין פירסום מסחרי.
אבינועם דמרי: יש בערוץ 2.
יחיאל חזן: אם יש, אז אנחנו דיברנו כבר על פרסום מסחרי.
יחיאל חזן: כמנהל מחלקת ילדים ונוער, אתה יכול להעלות פה איזושהי סידרה, או נושא שלם שהפקתם כנגד שימוש בסמים?
יחיאל חזן: יש תכנית כזאת?
יחיאל חזן: היתה תכנית כזאת?
אבינועם דמרי: לכל אורך השנים.
אבינועם דמרי: ברשותך אני רוצה לענות לדבר שאני מבקש להציג בהסתכלות אחרת פה בוועדה.
אבינועם דמרי: כולם חושבים שהבעיה מתחילה כאשר הילד מתחיל להיות בגיל 12 או 14.
אבינועם דמרי: ממש טעות.
אבינועם דמרי: צריכים להתחיל את זה בגיל 6, 8, שם החינוך.
איתן גורני: אתה צודק.
אבינועם דמרי: אתם אומרים הופ, הנה הוא בגיל 14.
אבינועם דמרי: אתם כל הזמן מדברים על מבוגרים ונוער, ואני אומר, רגע אחד, כמו שבטיחות בדרכים כדאי להתחיל בגיל מאוד צעיר, אותו דבר חינוך לאי שימוש במשקאות חריפים ובסמים, צריך להיות באג'נדה של משרד החינוך בגיל 6, כולל אמצעי התקשורת.
אבינועם דמרי: אני רק אומר דבר כזה, שהטלוויזיה החינוכית, אני לא יודע אם בוודאי חלקכם מכיר את התכניות, לכל אורך השנים דנה ועוסקת בתכניות האלה שנקראות שימוש בסמים והאיסור בהם, בכל מיני תכניות, בכל מיני גילאים.
אבינועם דמרי: אני אומר שזה ממש טיפה בים.
אבינועם דמרי: שוודיה הצליחה בנושא סמים, בגלל שהיה שינוי תכליתי.
יחיאל חזן: כשאנחנו רואים בתכנית טלוויזיה, שמדברים כנגד שימוש בסמים, באיזשהו סרט דוקומנטרי, או סרט בתחום הבורקס, בסדר.
יחיאל חזן: קודם דיברתי על הפרסום המסחרי, ששם יש מסרים שמי שמבין את השפה, מסרים סמויים, הוא מבין שזה בעצם מעודד את השימוש בסמים.
יחיאל חזן: על כך יש הרבה דוגמאות לתת.
יחיאל חזן: בטלוויזיה הישראלית החינוכית, האם היו פרסומות כנגד שימוש בסמים, לא של הרשות, האם זה תפקידכם?
אבינועם דמרי: לא פרסומות, תכניות.
אבינועם דמרי: כל הזמן.
אבינועם דמרי: אני אומר עכשיו למבוגרים, לילדים, ולצעירים.
אבינועם דמרי: מבט נשי, חוצה ישראל, סמים וילדי השכונה.
אבינועם דמרי: ילדי השכונה לפני 25 שנה, עד היום יש לי פה רשימה של קרוב ל-40 סדרות טלוויזיה, שבהם התעסקו גם סרטים, גם עשינו ראיון על בחור שנגמר חד וחדש בעיניים, זו תכנית חדשות.
עדי בר: אבל אלה 40 תכניות בהן מציגים שימוש בסמים לרעה, לעומת 100 תכניות שמציגים בהן שימוש בסמים כמשהו - - -
אבינועם דמרי: סליחה, אנחנו טלוויזיה חינוכית.
אבינועם דמרי: במשך כל השנה בתכניות קיימות אצלנו, מציגים את הנושא הזה.
אבינועם דמרי: אנחנו מנסים לשנות התנהגות.
אבינועם דמרי: אנחנו לא עושים פרסומות.
אבינועם דמרי: עשינו עכשיו תשדירי שירות עם הרשות, משום שהכנסתי את לוח השידורים שלנו.
אבינועם דמרי: אבל לנו מתוך לוח השידורים של הטלוויזיה החינוכית, בעשרות תכניות שונות, בתכנים שונים, לקהלים שונים מתעסקים בזה.
אבינועם דמרי: ברשותך, אגיד לך מתי אנחנו כן נקרא לוועדה הזאת שצריך לעשות.
אבינועם דמרי: שתהיה תכנית יומית בנושא סמים, שתהיה סידרת ענק בנושא סמים.
אבינועם דמרי: אפשר להסדיר את זה בסדרות דרמטיות.
אבינועם דמרי: אפשר להסדיר את זה שנוער יאהב לראות את זה, בשינוי תקציבים.
אבינועם דמרי: הטלוויזיה החינוכית בקיצוץ אדיר, עדיין חושבת שחיסכון במים, אי שימוש בסמים, כל הנושאים האלה נטמעים בתוך התכניות.
אבינועם דמרי: זו ההנחייה שאני מקבל, דרך אגב, מפרפר נחמד, אמנם לא בסמים אני עוסק, בתחומי דרכים.
אבינועם דמרי: אבל על תכניות שעכשיו יש בסדרות בערוץ 2, כמו שוונג, כמו הפסקה גדולה, כמו סברס.
אבינועם דמרי: אני מתאר לעצמי שבני הנוער מכירים את זה.
אבינועם דמרי: כל הנושאים מחלחלים לתוך התכניות.
אבינועם דמרי: אני מציע לוועדה, אני לא יודע אם תקציבית, לעשות סידרת ענק שבה יהיה שיקול לשנות התנהגות מגיל 6-7.
יחיאל חזן: דמרי, הנושא שעומד היום לדיון בוועדה, הוא לא הסדרות החינוכיות.
יחיאל חזן: הנושא שעומד לדיון הוא הפרסומת, הפרסום בכלי התקשורת, הפרסום הסמוי והלא סמוי, ברדיו, טלוויזיה וכלי תקשורת הכתובה.
יחיאל חזן: כיצד אנחנו יכולים להתמודד מול אותם טייקונים שרוצים לשווק סלולרי, או משהו אחר, או במבה או כל מוצר אחר.
יחיאל חזן: וכאשר הם רוצים לשווק אותו, הם מעבירים מסר סמוי בתוך הפרסומת ויש הרבה מסרים כאלה.
יחיאל חזן: כיצד הרשות מתמודדת.
יחיאל חזן: אני יודע שאולי חופש הביטוי הוא בעייתי.
יחיאל חזן: אבל כאשר מדינת ישראל יודעת כבר שיש כ-300 אלף אנשים שבאים במגע בסמים, אם הרשות השנייה שהיא מופקדת בעצם על השידור המסחרי, האם היא נתנה את דעתה בעניין.
יחיאל חזן: האם יש לה אנשי מקצוע.
יחיאל חזן: האם היא יכולה לתת פתרון אמיתי.
יחיאל חזן: כי בינתיים בפרסום הסמוי הזה, שהוא מתמשך כבר מעל לחמש שנים, אנחנו רואים לאט לאט שאותם יוצרים או מפיקים של פרסומות או של תשדירי פרסום, מעבירים מסר שאתה אולי כיושב ראש המועצה, לא מבין בכלל, לא מכיר את המושגים.
יחיאל חזן: אני חושב שהגיע הזמן אולי, שבאמת כמו שאמרת, אני אהיה מוכן לקבל.
יחיאל חזן: אני חושב שצריך שיהיה בתוך הרשות איזשהו צנזור שמכיר את התחום, מבין אותו, ואני שמח על כך שאתה אומר שבג"צ עשה פרסום, אבל זה לא מספיק.
יחיאל חזן: אולי למראית עין, זה בסדר, אבל זה לא מספיק.
מנשה סמירה: אני חוזר ואומר, אנחנו עוסקים עכשיו בנושא מסויים בתוך כל המערכה נגד הסמים האלה.
מנשה סמירה: אתם רוצים לראות בנושא הזה את עניין ההשפעה של תכניות הטלוויזיה והפרסום.
מנשה סמירה: אנחנו מבינים את העניין.
מנשה סמירה: אני חוזר ואומר, גם חקיקה, וגם הכללים שלנו, היא באמת לוקחת את זה בחשבון ומתמודדת עם העניין.
מנשה סמירה: אם יש איזשהו נסיון כדי להיות 'אין', כדי להתחבר עם בני הנוער, עם צעירים, ולנסות לדבר בשפה שלהם.
מנשה סמירה: אני אמנם יושב ראש מועצת הרשות השנייה בשנה האחרונה, אבל אני מנהל בית ספר תיכון.
מנשה סמירה: כרגע אני בתיכון אזורי באר-טוביה עם 1,700 תלמידים.
מנשה סמירה: ילדים מכיתה ז' עד י"ב, 1,700 מנהל בית ספר, תכניות עמיתים, כל מה שאת רוצה, עשינו תכניות שלמות בהתמודדות.
מנשה סמירה: אני רוצה לומר משהו על הצעירים, וכדאי שנשמע אותם.
מנשה סמירה: אני חושב שזה נכון שהפוקוס צריך להיות לגבי אוכלוסיית הצעירים, בטיפול, במניעה, בסכנות ובתהליך החינוכי, אין לי ספק.
מנשה סמירה: אבל הדרך לא רק צריכה להיות על ידי כל הזמן, וכדאי שנדע את זה, ואנשי חינוך שמתמודדים ומשוחחים עם תלמידים כל הזמן יודעים את זה.
מנשה סמירה: ללכת בדרך של הטפה, ושל כל הזמן להגיד לא, לא, אסור, זה מפחיד, זה מסוכן, זה אולי עושה את ההיפך.
מנשה סמירה: אנחנו חייבים להבין שהדרך צריכה להיות כנה, אותנטית ואמיתית, שמתמודדת ומציגה מציאויות, אבל משלבת איתה דיון והתמודדות.
מנשה סמירה: תיכף תראו את הנוער.
מנשה סמירה: יש לנו תכניות תרבות.
מנשה סמירה: אחד מהטעויות שאנחנו עושים מנהלי בתי הספר, מזמינים כל הזמן הצגות בסל התרבות, אם היה לנו קצת כסף, כי עכשיו גם את זה לוקחים לנו.
מנשה סמירה: אני מדבר כמנהל בית ספר, לא רק רשות שנייה.
מנשה סמירה: מזמינים הצגות מגוייסות.
מנשה סמירה: מה זה הצגות מגוייסות, הצגה שמישהו שמע שיש לו סיפור שהיה נרקומן, וחזר.
מנשה סמירה: זה בסדר גמור.
מנשה סמירה: אבל ברגע שהילדים רואים, שאתה כל הזמן מנסה לטפטף להם ולשטוף להם את המוח, ולהביא דברים מגוייסים, הם אומרים, רגע הבנו אותך, זה לא תרבות, וזה גם לא עושה את העניין.
מנשה סמירה: בואו נשים על השולחן את העניין, אנחנו בעידן מודרני, והילדים שלנו מאוד מאוד חכמים ומוכנים להתמודד עם הדברים, ויכולים לקחת את האחריות גם על העניין, על ידי זה שאנחנו נציג דברים כהווייתם מחד-גיסא, אבל נשלב איתם דיון נוקב על המשמעויות, על הסכנות, ונחבר לזה מערכת שלמה.
מנשה סמירה: איך זה מקיש לתכניות הטלוויזיה?
מנשה סמירה: לא ניתן להציג רק בתכניות טלוויזיה, אני ממציא עכשיו, ניתן הוראה עכשיו, כל הבמאים יידעו שבתכניות ובסרטים ובדרמות הם חייבים שם להציג, ואולי גם כן פתאום שייצא איזשהו שלט, עכשיו הוא לקח סיגריה.
מנשה סמירה: זה פוגם באותנטיות, זה הופך את זה ללא רציני, וזה לא יעשה את העניין.
מנשה סמירה: זאת אומרת כדאי להתמודד.
מנשה סמירה: אם ניקח את הפרק הבעייתי המיוחד שהיה בסידרה של ערוץ 10, אהבה זה כואב.
מנשה סמירה: היה שם פרק, מבחינה טלוויזיונית, מבחינת דרמה, איכותי ומוצלח.
מנשה סמירה: זה פרק שהעלה בפנינו את הסוגייה האם שם זה כבר היה, למרות שהגיבורה אמרה שהיא לא רוצה, והתנסתה, וזה גרוע, וזה עושה נורא.
מנשה סמירה: היא אמרה את הדברים שאנחנו מצפים שהם יגידו תוך כדי סרט, זה היה שזור בתוך הסרט, זה עשה את העניין.
מנשה סמירה: אבל יכול להיות שהתוצאה שלו היתה שהוא בהחלט מקרב, הפרק הזה הדליק לנו נורה במובן של איפה הגבול בין חופש היצירה, לבין הסכנה שבמסר.
מנשה סמירה: עכשיו אנחנו עושים על זה עבודה מאוד רצינית.
מנשה סמירה: נניח שנשתכנע כולנו שצריך לקבוע כללים, ויגידו פה אנשים שעובדים, ומי שעסק בתכניות הטמעה נגד אלכוהול, נגד סמים, נגד כל הדברים הללו, יודע ששטיפת מוח לא עושה את העניין, בטח לא לבני הנוער, הם יושבים כאן, וכדאי לשמוע אותם בעניין הזה.
יחיאל חזן: חנוך, אתה מנהל מחלקת התרבות.
יחיאל חזן: בתחילת הדיון אתה גם אולי הספקת לשמוע.
יחיאל חזן: אני מדבר בעיקר על הפירסום המסחרי.
יחיאל חזן: תכניות טלוויזיה זה בטח יהיה דיון הרבה יותר מקצועי עם צוות הרבה יותר גדול.
יחיאל חזן: כיצד תכניות הטלוויזיה צריכות להיות, באיזה מובנים, ואיך מובילים בעצם שתכנית בסופו של דבר תסייע להתמודד נגד השימוש בסמים, ולא תעלה אותו רק לדיון ציבורי.
יחיאל חזן: כצופה בטלוויזיה, אני מדבר על עצמי באופן אישי, נתקלתי לא פעם במסרים סמויים שעוברים.
יחיאל חזן: שמי שמכיר את השפה הזאת, בעיקר משתמשי הסמים.
יחיאל חזן: אתה כמנהל מחלקת תרבות, האם נתקלת במה שאני אומר, ואם כן, מה אתם עושים נגד זה?
חנוך דאום: יש בעיה קשה בכל היחסים בין הזכייניות לבין המפרסמים.
חנוך דאום: בסופו של דבר הם הלקוחות, אין משאב ציבורי של ערוץ 2, אלא המפרסמים, והם רוצים לדבר כמה שיותר חזק עם הנוער.
חנוך דאום: למשל יש תכניות בשעה שמונה וחצי בערב כמו פספוסים, שהיא פונה לכל המשפחה, ובאה פתאום פרסומת שבסופו של דבר היכולת שלך לקבוע מה יהיו התקנים שלה היא יכולת קטנה.
חנוך דאום: פה יש ניגוד מאוד חריף, שבסופו של דבר הם עושים אמנות בתחום.
חנוך דאום: אני חושב שהנושא הזה חייב להיות חלק מהדיון.
חנוך דאום: אני חושב שההישג יכול להיות אם הם יצליחו להתערב בתוך הדיונים שיש כרגע, הם דיונים מאוד מאוד יצירתיים בעיניי, ומאוד מעניינים בין המפרסמים לבין הרשות השנייה.
חנוך דאום: על הדיונים האלה הולכים לעשות אמנה חיובית, לא אמנה של כפייה, להיכנס לתוך זה ולעשות שם איזשהו חוזה מיוחד שקשור גם לסמים.
חנוך דאום: המפרסמים יגידו לא נהיה פוגעים, ולא נעליב אנשים, ולא נעליב מזרחיים, אבל אנחנו גם נותנים התייחסות מיוחדת לסמים.
חנוך דאום: אומרים שכל השפה הזאת של הדילרים, וכל העניין הזה, לא יחלחל שם באופן שהוא יותר מכפי שהיינו עושים סתם כך.
חנוך דאום: כמו שאתה אומר זה נכון שיש פה SUB TEXT קשה.
חנוך דאום: בטקסט עצמו אף אחד לא עושה פרסומת, אני לא מפרסם עם סמים.
חנוך דאום: אבל יש SUB TEXT מאוד חריף של הטמעה של הטרמינולוגיה, של רטוריקה, זה באמת יותר חריף, אף על פי שבצורה חיובית אפשר לדבר עם המפרסמים.
חנוך דאום: מנשה הזכיר את 'אהבה זה כואב", זה היה פרק מופלא בעיניי, ובסופו של דבר לא בהכרח צריכים להתנגד לו פה.
חנוך דאום: כי קהל היעד שלו הוא קהל של צעירים בוגרים.
חנוך דאום: למשל רוצים להטמיע בתרבות הישראלית הרבה יותר חזק מאשר לבוא ולעשות תכנית על חנוכה, זה לדאוג שבסידרת דרמה שמשודרת, למשל "אהבה זה כואב", יהיה פרק שמתרחש בחנוכה, והוא יכוון לחנוכה.
חנוך דאום: אגב, זה מאוד מקובל חוץ לארץ.
חנוך דאום: וגם אני חושב שהנושא של הסמים.
חנוך דאום: ההישג האמיתי של הוועדה הזאת יהיה לא לבוא כרגולטור לצורך העניין, ולהכניס תכנים שעוסקים נטו בסמים, בגלל שבסופו של דבר, יש משהו לא צנוע בהתעסקות כל הזמן בענייני צניעות.
חנוך דאום: בואו נעזוב את הנושא של הסמים.
חנוך דאום: בא ניקח סידרת דרמה אהובה, שמתעסקת דרך הדמויות ודרך השיגרה, ודרך הסדר הרגיל שלה בתכנים האלה, ואז זה באמת ההישג הגדול, אז זה באמת יחלחל, ויכול לגרום להזדהות.
חנוך דאום: פה יש בעיות של תוכן שיווקי, צריכים לראות איך עושים את שיתופי הפעולה האלה מן הסתם, אבל אני חושב שזה צריך להיות הנתיב שהולכים בו.
מנשה סמירה: עוד עידכון חשוב לוועדה, כי נושא הפירסום מאוד מטריד אתכם.
מנשה סמירה: כמו שחנוך אמר, יש ועדת אתיקה, שחברים בה כל גופי הפרסום, כלומר איגוד הפרסומאים, הרשות השנייה, וצירפנו גם שלושה מומחים, ראשי ציבור, פרופסור אסא כשר, סגל מהתחום המשפטי.
מנשה סמירה: מנסחים אמנה משותפת מתוך רצון, לא כפייה, משותפת שעוסקת בכל הנושאים הללו, כיצד הם לוקחים על עצמם את האחריות לא חלילה לפגוע, או לעשות דברים שלא יעלו בקנה אחד עם מה שהיינו רוצים.
מנשה סמירה: ויש שם גם נושא שמתייחס לתחום הזה של מניעה.
מנשה סמירה: בהחלט זה גם יבוא לידי ביטוי, ויש רעיונות, אני לא יכול לומר אותם.
מנשה סמירה: ממש ברגע זה מתקיים יום שלם בתל-אביב, ועד פרסום המכרז בערוץ 2, אנחנו מתכוונים לצאת עם האמנה הזאת, שתחייב את כל הגופים המשדרים.
עליזה מודל: אני מציעה שתתנו לנוער גם להתבטא.
עליזה מודל: הם באו מרחוק.
יחיאל חזן: לא נסיים את הישיבה מבלי שניתן להם להתבטא, זאת גם כן דרכי לא רק בישיבה הזאת בדרך כלל.
יחיאל חזן: אבל לפני כן, אני רוצה לשאול, יש פה נציגה של משרד המשפטים?
יחיאל חזן: רציתי לדעת פשוט, אם בענייני חקיקה, אנחנו אמנם לא רוצים לפגוע בחופש היצירה והביטוי, אבל מצד שני, כנראה שאין לנו ברירה.
יחיאל חזן: זאת אומרת, שמענו הבוקר מה אמר הנציג של הרשות, ששופט בבית משפט סגר תיק בעכו, למי שהחזיק ברשותו 16 גרם חשיש, וזאת כבר לא כמות מסחרית.
יחיאל חזן: בעיניי צריך להחמיר את החקיקה שיהיו עונשים הרבה יותר כבדים והרבה יותר קשים, כי הציבור במדינת ישראל מתייחס כבר היום לעניין של סמים כעניין של מה בכך, ומי שלא משתמש בסמים, הוא כבר לא 'אין', כך זה נראה היום.
יחיאל חזן: ארצה לשמוע את נציגת המשטרה, אם יש לכם משהו לומר.
יחיאל חזן: אם פעם בכלל פניתם לרשות כאשר ראיתם פירסום, או בעצם אתם מכירים את השפה, לא את באופן אישי, אבל הנציגים אצלכם מכירים את השפה של המשתמשים.
יחיאל חזן: היתה אי פעם פנייה לרשות השנייה לפרסום סמוי?
יפעת שטיינברג: אני לא יודעת אם היה היתה איזושהי פנייה של המשטרה לרשות השנייה.
יחיאל חזן: אתם ערים לכך שיש פירסום בטלוויזיה?
יפעת שטיינברג: המשטרה פועלת מאוד בזהירות כשזה נוגע לחופש הביטוי.
יפעת שטיינברג: כי זה ערך עליון.
יחיאל חזן: אם אנחנו יודעים שחופש הביטוי הוא ערך עליון, ומצד שני בגלל חופש ביטוי אנחנו חושפים בני נוער וילדים לשימוש בסמים, אז יש פה איזשהו ניגוד.
יפעת שטיינברג: מבחינת חקיקה, אם היה איסור פירסום, יכול להיות שהוועדה הזאת צריכה לשקול להציע איזה תיקון חקיקה, גם בנושא הזה של איסור פירסום שידול לשימוש בסמים.
יפעת שטיינברג: אפילו מסרים גלויים.
יפעת שטיינברג: אם היה לנו כלי משפטי להשתמש בו, זה גם היה יכול לעזור.
יפעת שטיינברג: באופן עקרוני, מאוד קשה להוכיח עבירה.
יפעת שטיינברג: זאת אומרת, גם אם קיים ניסיון לשידול, צריך להוכיח שהוא אכן השפיע, ושמישהו השתמש בעקבות אותו - זאת עבירה שאי אפשר להוכיח.
יפעת שטיינברג: זאת אומרת, אנחנו עובדים לפי חוק.
יפעת שטיינברג: ברור שבמקרים נדירים לצערנו הרב, המשטרה יכולה להחליט לפתוח בחקירה, והיו מקרים בודדים בעבר.
יפעת שטיינברג: קשה לי לציין בדיוק, המשטרה בהחלט ערה לנושא הזה.
יפעת שטיינברג: אבל היא קצת מוגבלת.
יחיאל חזן: נשמע את נציגת הנוער.
יחיאל חזן: האם את באמת חושבת כמו שאני חושב, שיש פירסום סמוי בטלוויזיה?
עדי בר: אני מבית הספר "אלון" בכפר סבא.
עדי בר: הפירסום הסמוי לרוב בני הנוער זה לא הנקודה.
עדי בר: כי בני נוער שלא מבינים את הפירסום הסמוי, לא יבינו.
עדי בר: אם יגידו מלה שאף אחד לא מבין, זה לא באמת משנה.
עדי בר: דווקא למרבית בני הנוער זה לא משנה אם אפילו יש איזושהי דמות בטלוויזיה שמשתמשת בסמים, וזה כל כך מגניב, כל כך נחמד.
עדי בר: כי רוב בני הנוער לא יתחילו להשתמש בסמים אם הדמות הראשית שהם הכי אוהבים באיזושהי סידרה השתמשה בסמים וזה נורא מגניב.
עדי בר: יש הרבה מאוד בני נוער שלא ישתמשו בסמים, אם הדמות הראשית שהם נורא אוהבים בסידרה השתמשה בסמים, נתפסה, וקרה לה משהו פרט לעונש, אפילו קרה לה משהו גופני נפשי.
עדי בר: אני חושבת שצריך להבהיר בטלוויזיה ובכל אמצעי תקשורת אחר, בדרכים שהם לא שטיפת מוח.
עדי בר: עברתי סמינרי עמיתים, עברתי תכניות נגד סיגריות, שאחריהם כל השיכבה שלי עדיין נפגשה בשירותים לעשן את הסיגרייה של ההפסקה.
עדי בר: זה היה בכיתה ח'.
עליזה מנדל: אז מה כן יעיל?
עדי בר: בני נוער מבינים שמדברים אליהם.
עדי בר: אם נדבר אל האנשים בגובה העיניים, הם יבינו.
עדי בר: הם נגיד להם סמים זה רע, סמים, נו, נו, אלא סמים זה רק כך וכך, וזה הורס את החיים כי כך וכך, וסמים זה בעצם עוד דרך של הרס עצמי, אז הם יבינו.
עדי בר: אם נסביר להם בתכניות, ולא בתכניות מסויימות על סמים, אלא בכל תכנית פופולרית אחרת, שבעצם הציגו דמות ראשית שקורה לה משהו, ולאו דווקא משהו סופני שהובהר להם סופית בשטיפת מוח.
עדי בר: אלא כל דבר קטן, או שהדמות תגיד לא, אני לא רוצה להשתמש בסמים, אז זה יהיה הרבה יותר יעיל.
עדי בר: כי סמים זה חלק ממציאות, כמה שננסה להתנגד לזה.
עדי בר: אפילו אם זה באופנה פסיכודלית של בגדים.
עדי בר: סמים זה חלק מהמציאות היום-יומית.
עדי בר: ברגע שאנחנו מוציאים את זה מכל תכניות טלוויזיה, אנחנו הופכים את זה לטאבו, ואנחנו מחזירים את זה לפני חמש-שש שנים שהיה אסור לדבר על זה פשוט.
עדי בר: לפני חמש-שש שנים, ההורים לא פנו לילדים שלהם, היום הם ההורים שמתראיינים בטלוויזיה ומספרים על הילדים שלהם, זה משהו מדהים.
עדי בר: זה גורם לכל כך הרבה בני נוער להיות ערים לזה.
יחיאל חזן: את חושבת שבבית הספר צריך ללמד כנגד שימוש בסמים כמו שיעור?
עדי בר: יש לנו סמינר עמיתים שלא משפיע בכלל, כי אני יודעת.
עדי בר: בשנה שעברה למשל, היתה לנו הצגה של שלוש שעות בערך, אני לא בטוחה של מי, אני לא באמת הקשבתי.
עדי בר: כי מה שהראו שם, בני נוער מבית ספר, אחת מתחילה להשתמש בסמים, השני מתחיל לקיים יחסי מין, השלישי משתמש בסיגריות ובסוף הם מתאבדים.
עדי בר: זה היה תוכן ההצגה.
עדי בר: אם מדברים בגובה העיניים, ופותחים את זה לדיון, זה באמת מרשים את בני הנוער.
עדי בר: כי יש כאן בני נוער עם דעה חיובית על סמים.
עדי בר: יש בני נוער שלא מבינים שסמים זה דבר מזיק, זה לאו דווקא בני נוער שהשתמשו בסמים, הם פשוט לא חושבים שסמים זה משהו שצריך להיות אסור.
עדי בר: זה עדיין לא נכון לדעתי.
עדי בר: צריך להסביר להם שסמים זה מזיק בכל מצב.
יחיאל חזן: המאבק קשה.
גלית גבע: אנחנו יותר פוגשים את החבר'ה בקצה הרצף, כשמגיעים וכשזקוקים כבר לטיפול, ולגמילה במצבים קשים.
גלית גבע: כששאלו למה בני נוער?
גלית גבע: אני חושבת שאנחנו היום נמצאים במקום מאוד קשה עם בני הנוער.
גלית גבע: אנחנו משקיעים המון משאבים כמובן, ויש לנו שירותים מבוססים וותיקים עם מבוגרים, כרגע אנחנו בשלבים של הקמה של כל הנושא של בני נוער, מבחינת מספר המשתמשים, מבחינת סוגים של הסמים.
גלית גבע: כל שני וחמישי יש לנו משהו חדש.
גלית גבע: אנחנו ניפגשים איתו.
גלית גבע: אם זה מהאינטרנט שהם רוקחים מפה או משם, והמיקסים שנעשים עם סם מזגנים, ואחר כך כדי שלא יהיה את הדאון, לוקחים קצת אלכוהול ומערבבים, ועושים כל מיני רקיחות ונסיונות לא פשוטים.
גלית גבע: ולכן אני חושבת שיש משמעות מאוד מרכזית בכל הנושא של להתייחס לבני נוער.
גלית גבע: אני מסכימה איתך בעניין שצריך את זה עוד לפני שמגיעים לגיל ההתבגרות עם כל המאפיינים.
איתן גורני: היום פיתחנו יחד עם משרד החינוך, תכנית מניעה שמתחילה בגיל הרך.
איתן גורני: היה לנו פיילוט באשקלון של שלוש שנים, שבו עשינו בגני חובה תכנית מניעה ממשיכה, שנכנסת לתוך בתי הספר, אחרי שניסינו את השלוש שנים, וכמובן היא מותאמת, לא כל כך מדברים על המילה הזאת סמים, אבל לקחת חומרים שלא עושים לך טוב, על זה כדאי אולי לעבוד איתכם יחד.
איתן גורני: לקחת חומרים שלא עושים טוב לגוף, ומה פתאום לוקחים חומרים.
איתן גורני: אני משתגע, אתה לוקח כדור, אם זה כדור נגד כאב ראש תבדוק.
איתן גורני: תדעו לכם שיש היום תכניות שמתחילות בגיל הרך.
יחיאל חזן: אני שואל אותך, האם אתה יכול או הבאת איתך מידע או פירסום שאתה יודע, כי בעצם מי שמופקד מטעם הממשלה, לבדוק ולחקור ולסקור, ולתת מענה, זה הרשות למלחמה בסמים שאתה הסמנכ"ל שם.
יחיאל חזן: כיוון שראית את ההזמנה על נושא הדיון, האם יכולת להביא לדיון פרסום או פרסומות גם בטלוויזיה, וגם בכלי התקשורת?
איתן גורני: אני לא הבאתי איתי, אבל יש לנו, אפילו במצגת.
איתן גורני: פרסומים, עיתונים, מודעות בטלוויזיה.
איתן גורני: לא חשבתי שאנחנו יורדים כאן לרמת הפרסום הבודד, אלא לרוח הדברים.
איתן גורני: אני חושב שדי מסכימים איתי, שאנשים ראו ואנשים מכירים פרסומים כאלה.
איתן גורני: אבל מי שירצה דוגמאות, אפשר להביא גם דוגמאות.
איתן גורני: הבעיה היא שיש לנו בעצם איזושהי הסכמה.
איתן גורני: אני לא שומע מנציגי התקשורת שהם לא מסכימים איתנו.
איתן גורני: יש הבדל בין ההטפה, כל הזמן נגד, נגד, זה לא טוב, זה לא טוב.
איתן גורני: ובין שאתה מציג את הדברים, ואתה אומר זה כן טוב, זה כן טוב ואיזה כיף, וכמה זה נחמד.
איתן גורני: מהדברים השניים אנחנו צריכים להיזהר.
איתן גורני: מהצגת הסמים בתקשורת, כמשהו כייפי, כמשהו נחמד, שהוא משהו בלשון של החברה, שגם לדבר על זה וגם לעשות את זה, זה נחמד.
איתן גורני: בין להטיף כל הזמן לא, לבין להציג את זה בצורה קלילה, יפה, לא איכפתית, יש מרחק רב.
דן שלום: אנחנו עוסקים במניעת אלימות, ומשתפים פעולה עם הרשות למלחמה בסמים.
דן שלום: אחד הדברים שאיתן הזכיר, זה להתחיל מהתחלה.
דן שלום: אני רוצה להתייחס לנציגת הנוער.
דן שלום: פשוט להתחיל להעריך את הילדים האלה.
דן שלום: להעריך אותם – זה לשלב אנשי פרסום, שילמדו מהם את המסרים, דרך זה להגיע לפרסומאי שמשלב את הידע שלהם, את התפיסה עם המקצוענות שלו, ולהביא את הנושא הזה באמת לידי ביטוי.
דן שלום: אני מאוד מעריך את הנוער הזה, שעושים עמיתים.
דן שלום: ראינו אותם בבתי ספר, וצריך פה לשלב אותם עם אנשי מקצוע בנושא הפרסום.
דן שלום: אני לא יודע אם הדבר הזה קיים בבצלאל, או במקומות כאלה שלומדים את הנושא הזה ברמה כזאת.