GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן גורני: אם נניח אנחנו, ברשות למלחמה בסמים, נרכז את הנתונים בצורה מדויקת - על מספר התרמילאים, על כמה מהם ניזוקים, כמה מהם צריכים טיפול - ונביא אותם לאיגוד חברות הביטוח על מנת שיביאו את זה לחברות ונשאל אותם שאלה: האם בנתונים האלה שיש לנו אתם תהיו מוכנים?
איתן גורני: כי הרי מישהו צריך להציע.
איתן גורני: ברגע שנגיד לציבור שאפשר לעשות כזה דבר יתעורר ביקוש, אחרי זה הביקוש יכול לגבור או לא, אבל מישהו צריך להתחיל את ההנעה של התהליך.
איתן גורני: כרגע כולם יודעים שאין ביטוח.
אתי גלוון: אני לא חושבת שאנחנו מדברים פה על פוליסות מיוחדות, לא צריך לעשות פוליסה מיוחדת.
שמואל מלכיס: זה ביטול חריג לפוליסה קיימת, אבל יש לזה מחיר.
איוב קרא: השאלה היא האם זה חכם.
איוב קרא: משרד החוץ, האם זה חכם לעשות כזה דבר?
אתי גלוון: משרד החוץ, אני לא חושבת שיש לו נגיעה לעניין.
אתי גלוון: לדעתי האישית אסור לנו, כמדינה, לעשות כזה דבר.
קריאה: אני לא הייתי רוצה לחתוך בשלב הזה ולהגיד כן או לא, מכיוון שכשאתה הולך בטכניקה של מזעור נזק אז זה חלק ממזעור נזק.
איוב קרא: השאלה אם זה לא יכול להגיד את הנזק.
רות אלרועי: בואו נגיד שמגדילים את הנזק לציבור בכלל וממזערים נזק לפרט הבודד שנפגע.
שמואל מלכיס: אני לא בטוח שזה חכם לעשות דבר כזה, למרות שתיאורטית אין מניעה, כל חברת ביטוח תשקול את השיקול שלה.
שמואל מלכיס: אני מניח כמעט בוודאות שתהיינה חברות ביטוח שתשקולנה את הרעיון אפילו בהתלהבות מסויימת, למרות שזה לא נקי מקשיים.
שמואל מלכיס: הקושי הראשון הוא שאין כמעט ניסיון.
שמואל מלכיס: גם האינפורמציה שנקבל אל בהכרח תצביע על המגמה משום שעצם הוצאת הביטוח יכולה לשנות את המגמה ואולי אנשים יהיו מוכנים לקחת יותר סיכונים מעצם קיומה של הפוליסה.
שמואל מלכיס: דבר שני - אני מניח שאף חברת ביטוח, על רקע אי הודאות בנושא הזה, לא תוכל לעשות את זה בלי ביטוח משנה.
שמואל מלכיס: לא ידוע לי בעולם על קיומה של פוליסה כזאת, לכן אני חושש שמבטחי המשנה יראו אותה בעין מאוד סקפטית.
שמואל מלכיס: ללא ביטוח משנה, אני מטיל ספק שגם חברות ביטוח שתרצנה לעשות פה עסק, ואני לא בטוח שיש פה עסק גדול מאוד, תוכלנה לעשות את זה על ידי לקיחת כל הסיכון על עצמה, כי יש פה אי ודאות מאוד מאוד גדולה.
שמואל מלכיס: לגופו של עניין, אם שואלים אותי באופן אישי, אני חושב שזה רעיון לא טוב משום שיש דברים שלא צריך לעשות עליהם ביטוח משום שקיומו של הביטוח יכול להוליך להתנהגות מסויימת.
ד"ר חורחה גלזר: כשאתה עושה ביטוח והסברה - אם ניקח לדוגמה את עניין החשיפה לשמש - מאז שיש הסברה גדולה לחשיפה לשמש ויש מכירה של חומרי הגנה הדבר הזה בשליטה, ולא הפוך.
ד"ר חורחה גלזר: זאת אומרת, ללא הודעות מוקדמות וללא הסברה זה אחרת.
ד"ר חורחה גלזר: אני לא חושב שאם יהיה ביטוח כזה - ואולי לא כדאי ביטוח, אולי כדאי קרן - כאשר אם אתה עושה את ההסברה הנכונה ואתה עושה קרן ואתה אומר - אתה יוצא עכשיו ותיקח בחשבון שכך וכך אחוזים חוזרים ככה, הם צריכים לשלם כך וכך אלפי דולרים, אם אתה רוצה ובן משפחה שלך הולך כדאי לך אולי לשלם 200 דולר עכשיו ואז במקום לשלם 8,000 תשלם רק 2,000 בסוף.
ד"ר חורחה גלזר: זאת אומרת, אתה יכול לעשות תשלום דיפרנציאלי על רמת הסכנה, אתה יכול גם לעשות הסברה על בדיקות לפני שאתה הולך, זה מאפשר לך לעשות הסברה יוצאת מן הכלל, לא רק מכוונת על הנוסע אלא גם על בני המשפחה שלו.
ד"ר חורחה גלזר: אתה יכול לפנות גם להורים שייקחו בחשבון שהם עלולים להיות במצב שיצטרכו להביא את הבן בחזרה וכדאי להם לשים עכשיו כסף, ואולי לא חברת ביטוח - שתהיה קרן.
ד"ר חורחה גלזר: אפשר לעשות א תזה שנה-שנתיים, אנחנו מדברים פה על מספרים קטנים, אם סך הכל עושים חשבון, תעשו חשבון כמה אנשים חזרו מהודו ותראה שבקרן לא גדולה אתה מכסה את כל ההוצאות אם מספר אנשים משלמים לך את ה-100-200 דולר בעת יציאה.
ד"ר חורחה גלזר: אני חושב שקליינטים כאלו יהיו לך, ואתה יכול לקבוע את המחיר לפי זה.
ד"ר חורחה גלזר: זה לגבי הביטוח.
ד"ר חורחה גלזר: ביטוח צריך בוודאי לכסות את החלק של האבחון שם, את החיפוש וההעברה ואת כל הדברים שדוברו פה.
ד"ר חורחה גלזר: אם לא ביטוח, אז קרן בהתחלה, עד שנשת
ד"ר חורחה גלזר: כנע שקרן מכסה או שחברות הביטוח יעשו את זה.
ד"ר חורחה גלזר: לגבי החלק השני של הקיום בארץ, של השירותים - אני מתנגד לאפליה של אנשים שנפגעו בארץ או בחוץ לארץ.
ד"ר חורחה גלזר: אם יש שירותים השירותים צריכים להיות לכולם.
ד"ר חורחה גלזר: לא אכפת לי אם זה היה בטבריה שנפגעתי או בהודו, השירותים הקיימים צריכים להיות פתוחים לכולם.
ד"ר חורחה גלזר: רק להדגיש את זה שוב, שיהיה ברור שאנחנו לא מדברים רק על זה ושאין פה אפליה.
ד"ר חורחה גלזר: לגבי מניעה - אני חושב שלאור הנתונים שקיבלנו צריכים להיערך.
ד"ר חורחה גלזר: בשנה הבאה, בסיום התיכון, שהסברה ראשונה יקבלו שם, בסיום צבא חייב צה"ל לעשות אותו הדבר.
קריאה: הוא עושה.
ד"ר חורחה גלזר: אני מדבר על ארבע תחנות: אחת, בשנה האחרונה בתיכון, השניה בסיום הצבא, השלישית דרך חברות הנסיעות שמארגנות את הטיול ומוכרות את הכרטיסים והרביעית - ברגע שהם מגיעים ללשכת הבריאות בשביל החיסונים.
ד"ר חורחה גלזר: במקביל, פניה להורים דרך הסברה, וזה הרשות יכולה לעשות - שאם הבן שלך או הבת שלך יוצאים, תיקח בחשבון כך וכך ותפעל בהתאם.
ד"ר חורחה גלזר: לגבי העניין בהודו - אני חושב שממה ששמענו פה יש גם אפשרות לעשות מניעה שמה.
ד"ר חורחה גלזר: אם יש את הישראלים המקומיים האלה שנמצאים שם כל הזמן, אני חושב שבמאמץ לא גדול אפשר לגייס כמה אנשים שדרכם אפשר לעשות עוד מניעה ועוד חיפוש, וזה אנשים שנמצאים במקום.
איוב קרא: נשמע את משרד החינוך.
רות לקט: שמי רות לקט, אני ממונה על נושא הסמים במערכת החינוך, ואני רוצה קודם כל מאוד ללכת בכיוון של ד"ר גלזר - לפי מחקר שנעשה על ידי ד"ר רחל ארהרט, לא רק שהמשתמשים נוסעים להודו אלא ל-97% מהנוסעים להודו יש כוונת שימוש.
רות לקט: זאת אומרת, גם אלה שלא משתמשים בפועל רואים בהודו הזדמנות לממש את החלום הזה שלהם.
רות לקט: לכן, בתור הנחת יסוד, אני מוכרחה להגיד, למרות שאני גם אמא וגם מחנכת ויועצת וממונה על הנושא - אנחנו צריכים יותר לפעול להחזיר לילדים שלנו את האחריות על חייהם וגורלם.
רות לקט: אני לא אומרת שלא צריך לטפל, חלילה, כשמישהו נפל, אני לא אומרת שלא צריך לעשות את כל המאמצים כאשר אחד מהילדים שלנו כשל, אבל - להגביר את המאמצים, שגם הילדים וגם ההורים ייקחו אחריות על מה שהם עושים, ואם הם נוסעים להודו והולכים שם להשתמש בסמים - שרוב האחריות תיפול עליהם.
רות לקט: אני מוכרחה לומר בכאב שזאת המסקנה שהגעתי אליה, משום שאנחנו רואים בחינוך שלנו בכלל בארץ שנטילת האחריות הולכת ונחלשת, ואסור לנו לתמוך בעניין הזה.
רות לקט: אני רוצה לחזק את הדברים שד"ר גלזר אמר, אני הצעתי את זה כבר לרשות, וחשבנו עוד לפני שנה כבר על איזשהו כיוון.
רות לקט: צריך במסגרת ההכנה לצה"ל שנעשית במערכת החינוך בשיתוף פעולה עם צה"ל, להכניס את הנושא הזה כחובה.
רות לקט: אין בעיה במערכת החינוך לחייב במסגרת צה"ל להכניס גם את הנושא כי אנחנו פועלים בכיוון.
רות לקט: לצה"ל, אם יהיה להם מספיק את הכוחות שלהם ואת ההחלטה הגורפת שכל כניסה שלהם וכל הכנה שהילדים באים אליהם לקראת השירות הצבאי, יהיו חייבים הכנה בנושא הזה.
רות לקט: אבל, גם עם ההורים.
רות לקט: כל הזמן דנים בכנסת בנושאים מאוד משמעותיים, אבל אנחנו לוקחים אחריות.
רות לקט: ההורים נמצאים שם, ואני אומרת לכם - הם לא משתפים פעולה, ההורים לא מגיעים לרוב הפעולות, גם שמערכת החינוך עושה וגם שהרשות למלחמה בסמים עושה.
רות לקט: הם פשוט לא מגיעים.
רות לקט: אנחנו צריכים לחשוב איך להחזיר להם את האחריות ואת המודעות.
רות לקט: זה לגבי הכנה לצה"ל.
רות לקט: אנחנו עושים עם הרשות ועם מצ"ח ניסיון שייכנסו להסברה בנושא של מדיניות צה"ל בנושא סמים, וזה הולך חלש ביותר.
רות לקט: מאוד קל לי לבוא ולהגיד שזה נפלא, אבל לא - מכיוון שלמצ"ח אין מספיק כוח אדם, והצליחו להגיע אלינו סך הכל ל-20 בתי ספר תיכוניים.
רות לקט: אם תהיה החלטה בצה"ל שלא רק מצ"ח אלא גם חינוך או משהו אחר - ואני מציעה שיהיה על זה דיון רציני עם צה"ל - אז מערכת החינוך תוכל לשתף פעולה.
רות לקט: נושא שני שאני חושבת שצריך לחזק הוא בתוך צה"ל, לפני השחרור.
רות לקט: להגביר את הפעולות שתעשנה במסגרות האלה.
רות לקט: אבל, זה לא כולל את כל הילדים.
רות לקט: לא כל הילדים הם בצה"ל, יש לנו גם אוכלוסייה ערבית ואוכלוסייה שלא משרתים בצבא, לכן כן הייתי שמה דגש במקומות שכולם נמצאים, וזה במסגרת ההכנה לצה"ל שכוללת את כל התלמידים במערכת החינוך, גם אלה שבסוף לא מתגייסים.
רות לקט: אני מאוד סקפטית לגבי הסטודנטים, למרות שצריך להמשיך לעשות את הפעולות, מפני שהסטודנטים כבר מגובשים בהחלטות שלהם ומאוד קשה שם להשפיע אבל צריך להמשיך.
רות לקט: נקודה נוספת - אני לא יודעת אם זה אפשרי, אבל אני הייתי יוזמת חקיקה שאומרת שתהיה חובה לכל מקומות העבודה - כולל משרדי הממשלה - לעשות פעולת הסברה בנושא קרדינלי כזה כמו נושא הסמים בכלל, והתרמילאים בפרט, במסגרת ההשתלמויות שיוצאים אליהן ועדי עובדים, שתהיה חובה שהנושא הזה ייכנס וגם החומרים שהרשות מפתחת ותפתח יגיעו לכל אחד ממקומות העבודה במסגרות האלה.
רות אלרועי: שמי רות אלרועי, אני מהרשות למלחמה בסמים, עד לפני שנה הייתי ראש תחום חינוך ומניעה, היום אני אחראית על ההיבט הבינלאומי.
רות אלרועי: אני ברשות מהיום הראשון, עברתי פה את כל הוועדות ואת כל הגלגולים, אני מבקשת לנסות לא להסיט את כובד המשקל של הדיון ולהביא אותו למכלול רחב של הסברה ומניעה אלא ספציפית, כמו שאיתן אמר, להיות עקבי עם זה שהנושא כאן צריך להיות למזער נזק.
רות אלרועי: יש בפורום הזה מספיק דיונים על נושא של חינוך, מניעה והסברה וכו'.
רות אלרועי: קודם כל, הרבה דברים נעשים, והרבה דברים נעשים ואנחנו אפילו לא אומרים אותם פה, אבל זה לא העניין.
רות אלרועי: העניין הוא שאנחנו במין רגע אמת כזה שזו פריבילגיה לחזור לשאלות הפילוסופיות של כמה אנחנו צריכים להיות "האח הגדול", כמה אנחנו צריכים ללכת עם זרועות רחוק או לא - הרי כל הזמן אומרים: "התרמילאי הגרמני, מישהו מטפל בו?
רות אלרועי: התרמילאי הבריטי, מישהו מטפל בו?" אני אומרת שצריך להסתכל נוכחה ולצאת מפה עם ראיה מאוד קונקרטית, כי הבעיה היא בעיה אקוטית קונקרטית.
רות אלרועי: לא מספיק הודגש פה, למרות שצויין, ואני עברתי במשפחתי את הסיפור הזה מההתחלה ועד הסוף, ועם מעט עזרה מידידי ובגלל שאני עובדת ברשות ידעתי מי זאת אורית והיתה ויזה כבר באותו יום להודו, אבל לא היה כסף לשלם לחילוץ אז האמא נסעה ושילמה את זה, ואני הייתי בחילוץ מפה.
רות אלרועי: מה שאני רוצה להגיד זה שלהורים אין כתובת, ההורים הולכים לאיבוד.
רות אלרועי: ולמחרת עומרי כבר חיכה לנו באיזון, והילדה התגלגלה לאן שהתגלגלה - וזה לא מסמים אלא מסדנת שתיקה.
רות אלרועי: מה שאני מנסה להגיד זה שקצת הולך פה לאיבוד הנושא של ההורים בכל הדיון הזה.
רות אלרועי: בגלל זה אני אומרת - בואו נחזור לקונקרטי.
רות אלרועי: הורה אמור לדעת את מה שרות אלרועי יודעת, כאזרח.
רות אלרועי: לא כי אני במקרה יודעת את זה כי אני מכירה את כל הפיגורות.
רות אלרועי: והיה כבר פסיכיאטר בדרך למלון בניו דלהי, ואני אמרתי לאלה ששמרו על אותה בחורה לא לתת לגעת בה ולא לאשפז, כי הכל ידעתי, כי קיבלתי את כל המידע.
רות אלרועי: אבל למה שרק לי תהיה הפריבילגיה הזאת?
רות אלרועי: עם צוק העיתים, כפר איזון הפך גם להיות הכתובת הזאת להורים, שלדעתי יכולותיו מוגבלות ואולי אפילו לא תמיד באוריינטציה המקצועית הנכונה, כיוון שהם לא יכולים להיות הגורם הממיין.
פאולה גרבר אפשטיין: בעניין אותם ההורים שכן או לא נעזרים, אנחנו עדיין שוכחים שהביטוח לא לוקח אחריות והמדינה לא לוקחת אחריות, ועדיין המשפחות צריכות להחליט אם מכניסות את הילד או לא כי אין להן כסף.
פאולה גרבר אפשטיין: ראיינו משפחות שאומרות: "נכון, אני מרגיש שזה מה שהילד צריך, אין לי איך לממן את זה".
פאולה גרבר אפשטיין: בתוך שבוע לא נשיג סל שיקום וגם לא יסכימו הוועדות לקבל אותם.
שמואל מלכיס: אבל זה נכון להרבה דברים בחיים.
שמואל מלכיס: יש אנשים שאין להם כסף לתת אותו.
רות אלרועי: הם לא יודעים מה לעשות, זה הרבה מעבר לכסף.
איתן גורני: תחשבו על מה שרותי אמרה, בסופו של דבר המדינה והמשרדים, עם כל הכבוד, לא צריכים לקחת את המקום של ההורים.
איתן גורני: להורים יש אחריות על הילדים ולילדים יש אחריות, ולא הכל צריכה לעשות המדינה.
איתן גורני: מדינה צריכה לעמוד ולעזור במקומות של מצוקת אמת, ולא צריך להגיד שבגלל שלהוריך אין כסף אתה תישאר שם בהודו בבית משוגעים.
איתן גורני: אבל בסופו של דבר זאת אחריות עצמית ואחריות של ההורים.
איוב קרא: חברים, אתם מסיטים את הדיון.
איוב קרא: אני לא חושב שזו רק בעיה של ההורים, זו בעיה שצריך להתקיף אותה מזוויות אחרות, אלה לא ילדים בני 12, אלה אנשים בוגרים וזו בעיה מאוד מיוחדת, זה לא דבר פשוט.
כרמית נפתלי: שמי כרמית, אני ראש מדור השתלבות חברתית ואני אחראית בצבא על תחום החינוך וההסברה למניעת השימוש בסמים.
כרמית נפתלי: המוטו שמוביל אותנו זה בעצם "עם בונה צבא בונה עם".
כרמית נפתלי: אני אסביר את זה בהקשר של הסמים - הנושא הראשון זו אוכלוסיית המועמדים לשירות ביטחון, החבר'ה שמגיעים מי"א-י"ב אלינו לעבור את ההכנה לצה"ל, פרק של שבוע.
כרמית נפתלי: האוכלוסייה שמעבירה את אותם שבועות זה חבר'ה בני 18-19, הם בעצמם איזושהי אוכלוסייה בסיכון לא פחות מאלה שמגיעים אליהם, ואנחנו לא חושבים שהם אלה הגורמים שמסוגלים לחנך לנושא הזה, ואין לנו את היכולת להכשיר אותם לנושא הזה.
כרמית נפתלי: הדבר היחיד שאנחנו הולכים להכניס ממש מהשבועות הקרובים - הם יעבירו לכל אוכלוסייה שתגיע אליהם את מדיניות צה"ל בנושא סמים, כשהמדיניות של הצבא אוסרת שימוש בכל סם - אין בצבא הפרדה בין סמים קשים או קלים - ומסבירים להם גם למה המדיניות הזאת, שזה בעצם פוגע במטרה, במשימה שלשמה קיים הגוף הזה, שהוא צבא ההגנה לישראל, להגן ולשמור על המדינה, אזרחיה ותושביה.
כרמית נפתלי: ואנחנו לא נעביר מעבר לזה.
כרמית נפתלי: אם היתה לנו איזה חשיבה שיעבירו סדנאות ודרך כל מיני כלים כאלה ואחרים - אין להם את המסוגלות ואין להם את היכולת, ולכן הם יעבירו אך ורק את המדיניות.
כרמית נפתלי: השלב הבא זה החיילים שעוברים שוב, בטירונות, בשבוע השני לשירות שלהם, את המדיניות, ולאחר מכן, לאורך כל השירות הצבאי, יש תכנית חינוך והסברה למספר לא מבוטל של נושאים שאחד מהם זה מניעת השימוש בסמים.
כרמית נפתלי: במשך שנה אנחנו בונים תכנית שכל יחידה עוברת.
כרמית נפתלי: זה בפן של מהלך השירות, שהוא אולי פחות רלוונטי לוועדה הזאת, אבל חשוב להבין שהחיילים עוברים גם במהלך השירות הצבאי שלהם תוכן שקשור ורלוונטי, ולקראת שחרור עד לפני שנה לא עסקנו בנושא הזה בכלל, לפני קצת יותר מחצי שנה הכנסנו הרצאות בכנסי משתחררים, בכנסי לימודים, הכנסנו שם הרצאות שהן הרצאות בחירה - המשתחררים לא היו חייבים להגיע.
כרמית נפתלי: זה לא הוכיח את עצמו, אנחנו הפסקנו עם זה, ואנחנו עכשיו בונים איזושהי סדנא.
כרמית נפתלי: מגיעים אלינו, במסגרת הכנה לשחרור, כאלף חיילים בשנה, כשמדובר פה על חיילים לוחמים, חיילים בודדים, אוכלוסיות מיוחדות וייחודיות, שמגיעים אלינו לסדנאות בנות שבוע, שאנחנו ניתן להם סדנא של חצי יום.
כרמית נפתלי: בתחילת אוגוסט יש לנו פגישה עם הרשות, שאיתה אנחנו בונים את אותה סדנה, ונתחיל להריץ אותה כפיילוט.
כרמית נפתלי: אנחנו מקווים שזה יהיה משהו שייתן פתרון לפחות טוב יותר ממה שהיה עד היום.
כרמית נפתלי: כמו שאמר איתן, כל העבודה הזאת נעשית בשיתוף עם הרשות למלחמה בסמים, גם מבחינת משאבים אבל גם מבחינת ייעוץ מקצועי לגבי מהם הכלים הנכונים ומהם התכנים הרלוונטיים לאותה אוכלוסייה.
כרמית נפתלי: יש פה יותר מדי פוקוס על הצבא, וצריך להבין שהצבא זו עוד נקודה באותו רצף, באותו תהליך, אבל אי אפשר לבנות על זה שרק הצבא הוא זה שייתן את המענה והישועה, כי אין לנו את האפשרות.
עופר חן: העניין הוא שהשלב ההסברתי הכי הכי חשוב והכי יעיל זה ממש בשחרור מהצבא, לפני הטיול.
עופר חן: כי אם את מדברת איתם לפני הצבא זה עוד לפני שהם עוברים הרבה שינויים והנושא נורא רחוק מהם ונורא לא רלוונטי.
כרמית נפתלי: בגלל זה גם אנחנו לא משקיעים בזה, זו אחת מהסיבות.
עופר חן: ואת מדברת רק ברמה החוקית, שזה לא מוסיף למודעות.
כרמית נפתלי: לא, זה לקראת שירות, במהלך השירות, חוץ מהפעם הראשונה בשבוע השני ששומעים על הבחינה החוקית, כל היתר זה הסברה.
עופר חן: השאלה איך להגיע אליהם.
עופר חן: ברגע שמשתחררים מהצבא קשה נורא להגיע אל החבר'ה האלה.
עופר חן: חברות הטיולים לא ממש רוצים שיעשו את זה דרכם.
איתן גורני: צה"ל מכיר בעובדה הזאת, ולכן, כמו שנאמר, אנחנו עובדים הרבה ביחד, ובצה"ל סגן ראש אכ"א הוא המטפל, ויעל ארדימון ואני גם משתתפים, ולכל הישיבות בוועדת הסמים העליונה אתם מוזמנים.
פקד לילך מרציאנו: בהיבט של המשטרה, אנחנו כמובן לא אוספים נתונים על משתמשים ולכן אין לנו כל מידע לגבי היקפים ושימוש של תרמילאים בחו"ל.
פקד לילך מרציאנו: מה שכן אנחנו רואים קצת ממידע מודיעיני שמגיע אלינו לפחות מתפיסות זה קודם כל העברת דפוסי שימוש בחזרה לארץ - תרמילאים שהתחילו להשתמש בסמים בחו"ל חוזרים לארץ וממשיכים עם אותם דפוסי שימוש, כשחלק מהחזרה שלהם לארץ מלווה בעצם בהברחת סמים על גופם, או לפני כן כהכנה לחזרה או כמתנות לחברים שנמצאים בארץ - שולחים מעטפות, חבילות שמכילות סמים - או שהסמים האלה מגיעים איתם על גופם.
פקד לילך מרציאנו: אני אומרת את זה מתוך מידע שיש לנו, לא מתוך תפיסות שנתפסו, התפיסות הן ברמה מאוד נמוכה, גם המידע הוא לא רב, אבל זה כן עולה וחשוב לציין את זה - שזה לא נגמר שם וזה לא נגמר בפגיעה הנפשית של אותם צעירים, אלא בפגיעה בחברה שלנו גם אחר כך והעתקת דפוסי שימוש לכאן.
פקד לילך מרציאנו: מעבר לזה, גם ראינו וקראנו על ניצול של תרמילאים שזקוקים לכסף להמשך הטיול - עבודות בלדרות סמים.
פקד לילך מרציאנו: בשבילם לקבל עוד 2,000 דולר תמורת הברחה לארץ, שזה אולי איזושהי קטיעה של הטיול, לבוא לעשות ביקור קרובים, לחזור לכאן עם איזה מזוודה ושוב לחזור לחו"ל, זה גם כן ניצול התרמילאים בהיבט הזה, כך שחשוב לשים דגש גם על נושא המשך הסמים ועל נושא השימוש בתרמילאים כגורם להברחת סמים לארץ.
אתי גלוון: אני ממשרד הרווחה, שמי אתי גלוון.
אתי גלוון: המדד של משרד הרווחה הוא מדד טיפולי.
אתי גלוון: בראייה שלנו הנושא של תרמילאים, אין ספק שהרשות למלחמה בסמים מקומה בהסברת מניעה, ליחידות שלנו התרמילאים לא מגיעים.
אתי גלוון: הפרופיל של המשתמש ביחידות לטיפול בנפגעי סמים הוא לא אנשים שסיימו 12 שנות לימוד, אנשים שלא הגיעו לצבא, ובדרך כלל יש להם היסטוריה התמכרותית מגיל מאוד צעיר.
אתי גלוון: מדובר במשפחות מצוקה, זה שירות עדיין סטיגמטי, ומי שמגיע אלינו לטיפול הם לא התרמילאים.
אתי גלוון: המעורבות שלנו בכל הנושא היא כרגע בנושא של פיקוח סביב בקשה לרשיון שהגיש כבר איזון, והיום המוסד מוכר כמוסד אמבולטורי, משולב, והפיקוח אמור להיות כמו כל פיקוח על מוסדות של טיפול בנפגעי סמים, שחייבים לקבל רשיון.
אתי גלוון: הבעיה היא בעיקר בעיה נפשית, ולא מגיעים אלינו.
אתי גלוון: בדרך כלל המטופלים האלה מגיעים לקליניקות פרטיות או לבריאות הנפש.
אתי גלוון: אני יושבת בוועדות אבחון ורואה את המטופלים - הפרופיל שאתם מתארים לא קיים אצלנו.
אתי גלוון: אם מגיעים אלינו בחורים צעירים זה רק כאלה שהסתבכו בעבירות.
אתי גלוון: אלה שסיימו צבא מעט מאוד אני רואה, אבל כאלה שמונחת חרב על צווארם מבחינה משפטית, ורק אז הם מוכנים להתגייס לתהליך טיפולי ולא מתמידים בתהליך הטיפולי.
ד"ר חורחה גלזר: אני קצת מופתע לשמוע הגדרה של מה שהרווחה אחראית עליו כאחראים על טיפול, כי אני ציפיתי דווקא שהם אחראים על השיקום.
אתי גלוון: טיפול ושיקום, אותו הדבר.
אתי גלוון: תודה על התיקון.
ד"ר חורחה גלזר: נכון שהאוכלוסיה הזו לא מגיעה כמו אוכלוסייה אחרת כפי שהגדרת, אבל פה אנחנו דיברנו על הצורך של משרד הרווחה להיכנס לתחום בחלק השיקומי, לאחר הטיפול.
אתי גלוון: אצלי זה מושג אחד - טיפול ושיקום.
אתי גלוון: אצלנו טיפול זה כניסה למרכזי יום, לקהילות טיפוליות.
אתי גלוון: זה שיקום, מבחינתי זה אותו מושג.
חגית נח בוני: שמי חגית בוני נח, מהרשות למלחמה בסמים, אני אחראית על פרוייקט התרמילאים בנושא של הסברה ומניעה, פרוייקט שצבר תאוצה במיוחד בשנה האחרונה, גם מבחינת שעות וגם מבחינת תשומת לב של הרשות לנושא הזה.
חגית נח בוני: הערה למה שלילך אמרה - את מדברת על הברחות לישראל, תרמילאים עצמם הרי עושים מסיבות שם.
חגית נח בוני: דיבר איתן גורני על המסיבות שם.
חגית נח בוני: הם מבריחים גם בין הארצות.
חגית נח בוני: זאת אומרת, אם בהודו מגדלים את הג'ראס, את החשיש, אז הם מנסים להבריח ליפן, למסיבות שם, או שהם נוסעים לאמסטרדם.
חגית נח בוני: אז יש הברחות גם שם - גם הברחות, גם סחר וגם שימוש.
חגית נח בוני: הם גם מביאים תרבות חדשה לארץ שאחר כך גם משפיעה על הצעירים, על בני הנוער ובכלל.
חגית נח בוני: רציתי להזכיר מה הרשות עשתה עד כה בעניין הזה בתחום ההסברה והמניעה.
חגית נח בוני: מה שאנחנו פעלנו זה לפי מודל המניעה - מודל המניעה הוא מודל שמשלב גם הסברה על הסיכונים הבריאותיים, הפיזיולוגיים והנפשיים, וגם הרתעה חוקית.
חגית נח בוני: זאת אומרת, גם לומר שהחוקים שם הם כך וכך ואם יתפסו אותך, למשל, עם 10 גרם ג'ראס בהודו, אז מ-5 גרם ומעלה אתה תחת כותרת של סוחר סמים, וסוחר סמים בהודו דינו מ-10 שנים עד 20 שנה בכלא ההודי.
חגית נח בוני: מה שעשינו זה עלוני הסברה ששילבו גם את הנזקים הבריאותיים וגם את החוקים שם, עלוני ההסברה האלה מחולקים בכל סניפי "איסתא", שזו חברת נסיעות לצעירים, בלשכות הבריאות, איפה שרובם יגיעו לקבל חיסונים, בערבי קהילה שעושים גם להורים וגם לצעירים.
חגית נח בוני: כמו כן, הופק ספר חוקים, שזה אוגדן ראשוני שנעשה לגבי מה הענישה למשתמשים, מבריחים, סוחרים ובכלל.
חגית נח בוני: תמצית שלו כבר נמצאת באתרי אינטרנט שונים, גם באתר של הרשות למלחמה בסמים.
חגית נח בוני: הוקם סרט שנקרא "טריפ רע", מילגה שניתנה לסטודנט לקולנוע שצילם בהודו ובתאילנד, הסרט הזה גם נמצא בחלק מלשכות הבריאות וגם מוקרן הרבה בערבי הסברה שאנחנו עושים.
חגית נח בוני: אנחנו משתדלים לעשות לקהל היעד, לצעירים, באוניברסיטאות.
חגית נח בוני: נכון שרובם הולכים אחרי צבא, אבל גם חבר'ה שמרגישים פספוס שלא היו אחרי צבא אז אחרי שנה ראשונה או אחרי תואר ראשון נוסעים להודו, לתאילנד ובכלל.
חגית נח בוני: היה ניסיון לכנסי משתחררים, רוצים לשכלל את הדגם הזה.
חגית נח בוני: כן נעשתה השתלמות לאחיות אפידימיולוגיות בנושא, עכשיו אנחנו רוצים לעדכן את זה ולשכלל את זה.
חגית נח בוני: אנחנו גם מכשירים מרצים.
חגית נח בוני: יש מרצים, למשל, בחנויות פופולריות, שהתרמילאים מגיעים לשם עוד לפני שהם נוסעים, אז נותנים להם הרצאה על המקומות, מה צריך מבחינת ציוד וכד', אז אנחנו לאט לאט מכשירים יותר ויותר מרצים שמדברים גם על הסכנות שנוגעות בעניין של הסמים.
חגית נח בוני: יש לנו גם מחשבות לעתיד, כמו למשל כפר איזון - כפר טיפולי שיקומי, עכשיו הם בדיוק בונים תכנית איך להיעזר במדריכים, ואולי גם במטופלים מתוך הכפר, לעניין של המניעה וההסברה.
חגית נח בוני: עכשיו עובדים איתם בצמוד על העניין הזה.
חגית נח בוני: דבר נוסף - אנחנו רוצים ממש לנגוע בתרמילאים שנוסעים לשם ולהכשיר אותם להיות שגרירים, להפיץ את המסר שלנו.
חגית נח בוני: רוצים להפיק מארז בנושא סמים שנפיץ במקומות רלוונטיים.
חגית נח בוני: כמו כן, אנחנו עובדים על הוצאת ספר.
חגית נח בוני: הורים לא יודעים לאן לפנות ואין בספרות המקצועית ממש ספר שמאגד גם אנשי אקדמיה וגם אנשי שטח וטיפול, בתקווה תוך כמה חודשים יהיה לנו ממש ספר בנושא הזה.
חגית נח בוני: ישנם ימי עיון והשתלמות וההסברה ממשיכה.
חגית נח בוני: אני אשמח לכל רעיון וכל דעה, וכמו שרות לקט אמרה - שיתוף פעולה עם משרד החינוך בעניין הזה זה משהו שהיא הציעה לפני מספר חודשים ויכול להיות שזה גם יתפוס תאוצה.
איוב קרא: נסכם את הדיון: הוועדה רואה בחומרה רבה את תופעת השימוש בסמים אצל תרמילאים וההשלכות שיש לתופעה הזאת על הנוער בישראל, ופונה לשלטונות צה"ל בכל זאת להיכנס לסוגייה הזאת עם המשתחררים.
איוב קרא: צריך לזכור שאותם אנשים, צה"ל צריך אותם למערך המילואים.
איוב קרא: חשוב מאוד לקיים פעולות הסברה בעיקר, כי הבעיה פה היא בעיה הסברתית לדעתי.
איוב קרא: חשוב מאוד לקיים פעולות הסברה לפני השחרור לחיילים, אני חושב שהצבא זה המוסד הכי חשוב והכי ראוי להטיף, בראייה שיש לו גם עניין בסופו של דבר.
איוב קרא: הוועדה פונה למשרד העבודה והרווחה להתערב מבחינה שיקומית בעניין של הנפגעים מסמים בקרב התרמילאים.
איוב קרא: הוועדה תערוך ביקור וסיור בכפר איזון, עם כל הגורמים הנוגעים לסוגייה החשובה הזאת.
איוב קרא: הוועדה תפנה למפקח על הביטוח באוצר כדי שייתן את דעתו בהקשר לכדאיות, אם בכלל, של ביטוח לנפגעי סמים בקרב התרמילאים.
איוב קרא: יש לדעתנו שני צדדים למטבע ואנחנו מבקשים את חוות דעתו של המפקח על הביטוח באוצר בהקשר זה.
שמואל מלכיס: הבעיה היא שהוא לא מבטח.
איוב קרא: לפני שנתחיל בישיבה הייתי רוצה לקרוא לכם את מסקנות הועדה בנושא התמכרויות לסמים בקרב תלמידי בתי ספר, בעקבות הצעה לסדר היום של ח"כ איתן כבל שדנו בה לפני מספר שבועות.
איוב קרא: הועדה למאבק בנגע הסמים דנה בנושא ההתמכרויות לסמים בקרב תלמידי בתי ספר.
איוב קרא: מנכ"לית משרד החינוך דיווחה לועדה כי כבר מכיתה ד' ילדים מעשנים סיגריות טבק ונרגילות ומשרד החינוך מתמקד בהקניית ערכים לגילאים השונים כולל הגיל הרך.
איוב קרא: לדעתה זו לא רק הבעיה של מערכת החינוך, אלא של החברה כולה וכל הפיצוציות, המרכולים והמוכרים אלכוהול וסמים גורמים לנזק בלתי הפיך והנזק מיידי.
איוב קרא: על המשטרה לפעול למנוע את התופעה.
איוב קרא: מנתונים שנמסרו לועדה עולה כי 70 אלף בני נוער בגילאים 12-18 המהווים כ10.5%- מאוכלוסיית בני הנוער משתמשים בסמים באופן מזדמן או קבוע וכי ישנה עליה של כ-26.7% במספר התיקים שנפתחו לבני נוער בחמשת החודשים הראשונים של שנת 2003, לעומת חמשת החודשים הראשונים של שנת 2002.
איוב קרא: כמו כן נמסר לועדה כי גם בקרב תלמידי בתי הספר הממלכתיים דתיים היתה עליה בשיעור של כ2%- במשתמשים בסמים, בשנת 2001 לעומת שנת 98.
להלן מסקנות הועדה: 1.
להלן מסקנות הועדה: הועדה קוראת למשרד החינוך, המשטרה והרשות למלחמה בסמים, להגביר את שיתוף הפעולה ביניהם בנושא ולפעול יחד למיגור התופעה החמורה של שימוש בסמים בקרב בני נוער.
להלן מסקנות הועדה: 2.
להלן מסקנות הועדה: הועדה קוראת למשרד החינוך להעמיד את הנושא בסדר עדיפות גבוה יותר ולהקצות יותר משאבים להתמודדות עם התופעות החמורות של שימוש בסמים בקרב ילדים ובני נוער ע"י פעולות הסברה בבתי ספר, סדנאות ופעילות בקרב הגיל הרך.
להלן מסקנות הועדה: 3.
להלן מסקנות הועדה: הועדה קוראת למשרד החינוך לקיים מערך הסברה והכשרה של מורים, יועצים ומנהלים שיעניק להם את הכלים להתמודדות עם תופעות מסוג זה.
להלן מסקנות הועדה: 4.
להלן מסקנות הועדה: הועדה קוראת למשרד החינוך ולרשות השידור ליזום תוכניות ושידורים בערוצי הילדים, בערוצים בהם צופים בני נוער, המסבירים את הסכנה החמורה הכרוכה בשימוש בסמים.
להלן מסקנות הועדה: 5.
להלן מסקנות הועדה: הועדה קוראת למשטרה להגביר את אמצעי האכיפה למניעת הסחר בסמים בסמוך לכתלי בתי הספר ולמניעת מכירת סמים ואלכוהול לבני נוער בפיצוציות ובמרכולים.
להלן מסקנות הועדה: 6.
להלן מסקנות הועדה: הועדה תיזום הצעת חוק שתאסור התבטאויות אנשי ציבור המעודדות שימוש בסמים, כולל סמים הנחשבים כקלים, היות והדבר מהווה נתינת לגיטימציה לבני נוער לשימוש בסמים.
להלן מסקנות הועדה: 7.
להלן מסקנות הועדה: הועדה מניחה את מסקנותיה על שולחן הכנסת ומבקשת משרת החינוך, המשטרה והרשות למלחמה בסמים לדווח לה תוך שלושה חודשים על התקדמות בביצוען.
ענת אסיף: רוצה להעיר על הסעיף השישי למסקנות, זו כמובן פעם ראשונה שאני רואה את זה ולא אחרי איזה בדיקה מאוד מעמיקה, אבל חקיקה שאוסרת התבטאויות היא מאוד קשה.
איתן גורני: כשאנחנו מדברים על לגליזציה, הכוונה היא שיקבעו בחקיקה או יבטלו חקיקה קיימת שהסמים נוגדים את החוק.
איתן גורני: כל אחד יוכל לקנות, כל אחד יוכל למכור, הכל יהיה חופשי.
איתן גורני: הקיצוניים אומרים את זה.
איתן גורני: ויש לזה וריאציות.
איתן גורני: יש כאלה שאומרים להתיר את השימוש בסחר רק בחלק מהסמים, חלק אומרים חשיש, חלק אומרים מריחואנה חלק אומרים הכל.
איתן גורני: יש אחרים שאומרים, נעשה לגליזציה אבל רק לקבוצות גיל.
איתן גורני: כמו באלכוהול עד גיל 18 אסור ומגיל 18 מותר, או חיילים אסור ואחרים מותר, או אנשים שעוסקים במקצועות כמו נהגים, טייסים, לאלה אסור ולכל האחרים מותר.