GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רות לקט: אנחנו עושים את זה, יש לנו תכניות, וגם תרגמנו כדי שלפחות בשפה הערבית יהיו עוד חומרים.
רות לקט: המדריכים שלנו מזמינים אנשי דת לתכניות, כשהתכניות כבר מופעלות מופיעים בהן אנשי דת, גם אנשים שמרצים בשפה הערבית, אבל אנחנו לא בעד שזה יהיה רק בערבית כי אנחנו חושבים שזה לא נכון, גם כי זה חלק מהחברה וגם כיוון שהיום ההשפעות התרבותיות הן אחרות, היום העולם הוא כבר כפר גלובלי אחד והילדים, גם מהכפרים הערביים וגם מהערים, מעורבים עם האוכלוסייה היהודית וההשפעות דרך האינטרנט הן אותן השפעות.
רות לקט: לכן גם בעניין העלייה אנחנו לא חושבים שעולים צריכים תכניות ייחודיות, הם כן צריכים אספקטים מסוימים וגם קצת לדבר עם אנשים בשפתם כי שפה היא גם תרבות, וזה מה שאנחנו עושים.
רות לקט: יש לנו תכנית מניעה ישנה שנעשתה בשפה הערבית, אנחנו עומדים בקשר עם המגזר ואוספים מידע וראינו שהם לא מבקשים משהו אחר.
רות לקט: הרי תכנית מניעה עוסקת בעבודה על העמדות של האדם, על בדיקת הצרכים למה אדם בכלל זקוק לסמים, עוזרת לו לזהות את הכוחות שיש לו כדי להימנע מהשימוש בסמים, להכיר את הפיתוי, להבין את המידע ולקבל החלטות.
רות לקט: כל הדברים האלה הם אוניברסליים, הם לא מאפיינים אוכלוסייה זו או אחרת.
רות לקט: תקציב משרד החינוך הוא מאוד מועט לפעולות של מערכת החינוך.
רות לקט: נכון ל-2003 הוא היה 2.5 מיליון ש"ח, אני לא יודעת מה יהיה ב-2004.
רות לקט: אנחנו מגיעים בערך ל-2,200 בתי ספר ללא עזרת הרשות למלחמה בסמים, כשבשנה הבאה אפשר לומר שלא תהיה בכלל עזרה לפי התקציב שהוגש למינהלת.
רות לקט: בתקציב של משרד החינוך, שהוא 2.5 מיליון ₪ לכל המערכת, אנחנו לא יכולים לעזור לגופים חיצוניים אלא אנחנו רוצים לפתח את מה שאנחנו עושים ולהכשיר יותר ויותר אנשים מתוך המערכת, כי המרצה הכי טוב הולך ובא והמורה הכי גרוע נמצא עם הילדים וצריך לעשות אותו יותר טוב.
איוב קרא: אני מבקש לקבל נתונים מהמשטרה על פעילות אכיפה.
סנ"צ אורית היימן: בנושא אכיפה אין לנו פעולות אכיפה מגזריות אלא האכיפה היא ככלל לכל עבירות הסמים ועל כל מגזרי האוכלוסייה, למעט בני נוער שזו אכיפה ייחודית.
סנ"צ אורית היימן: פעילות ייחודית מול מגזרי אוכלוסייה נעשית באגף קהילה-משטרה.
סנ"צ אורית היימן: האגף הזה נותן את מלוא תשומת הלב לכל מגזרי האוכלוסייה.
איוב קרא: איזה פעולות ותכניות אופרטיביות יש למשטרה בעניין הפיקוח והאכיפה בנושא הסמים?
סנ"צ אורית היימן: תלוי איפה אנחנו מזהים מוקדי בעיות, זה לא קשור למגזר יהודי או מגזר ערבי.
סנ"צ אורית היימן: יש פריסה מאוד גדולה של מש"קים במגזר הערבי.
סנ"צ אורית היימן: היום יש 62 מש"קים במגזר הערבי: בטירה, בקלנסואה, בטייבה צפון, בג'לג'וליה, בכפר ברעא, בכפר קאסם, בג'וואריש ועוד.
סנ"צ אורית היימן: במחוז מרכז יש 10 מש"קים.
סנ"צ אורית היימן: בתל אביב יש מש"ק אחד בעג'מי ובירושלים באבו גוש.
סנ"צ אורית היימן: במחוז הדרומי יש בתל שבע, שגב שלום, הרואר, רמת נגב, ישוב רותם, סך הכל 10 מש"קים.
סנ"צ אורית היימן: במחוז הצפוני, שזו עיקר הפריסה, יש 40 מש"קים.
סנ"צ אורית היימן: סך הכל 62 מש"קים.
סנ"צ אורית היימן: יש תכנית לפריסה הרבה יותר נרחבת, אך כאן אנחנו חוזרים לבעיות התקציב.
איוב קרא: יש לכם כוונה להציב עוד מש"קים ובגלל חוסר תקציב זה לא יוצא לפועל?
סנ"צ אורית היימן: כן.
איוב קרא: כמה אתם מתכננים?
סנ"צ אורית היימן: יש תכנית מאוד מפורטת, שאני מכירה אותה לפחות חמש שנים, שנגנזה בגלל בעיות תקציב.
סנ"צ אורית היימן: התכנית לא כוללת רק מש"קים, היא כוללת גם תחנות משטרה ואת כל הפריסה המשטרתית.
איוב קרא: לגבי בני נוער, מה הפילוח המגזרי?
סנ"צ אורית היימן: יש לנו 26 עובדי נוער דוברי השפה במגזר הערבי שאמונים על הפעילות בעיקר בצפון הארץ.
סנ"צ אורית היימן: המפכ"ל הכריז על שנת 2004 כשנה שנושא הטיפול בעבריינות בני נוער יהיה בעדיפות ולכן יינתן טיפול לנושא בני הנוער של כל המגזרים, כי גם זיהינו בעיה וגם זה דור העתיד של החברה הישראלית וצריך לתת את הדעת לא רק לעבירות סמים אלא גם לעבירות אחרות, אבל עבירות סמים נכללות בתשומת הלב המרבית בשנת העבודה 2004.
איוב קרא: יש לכם פילוח איפה עומד המגזר הערבי לעומת המגזר היהודי מבחינת אחוזים?
סנ"צ אורית היימן: אנחנו לא מסתמכים על הנתונים של תיקי השימוש, אנחנו לא יכולים להגיד כמה משתמשים יש, יש את המחקרים של הרשות למלחמה בסמים, וגם על סמך תיקי הסחר קשה מאוד לקבוע מסמרות.
סנ"צ אורית היימן: מה שאנחנו כן יכולים להגיד זה שיש מעורבות גבוהה של המגזר הערבי בעבירות סחר וייבוא סמים בעיקר מול הגבולות, אם זה לבנון, ירדן או מצריים.
איוב קרא: בסחר מעורבים גם בני נוער?
סנ"צ אורית היימן: בסחר מעורבים בני נוער.
סנ"צ אורית היימן: אנחנו רואים בעיקר בערים כמו רמלה ולוד שיש בני נוער שנכנסים בגיל מוקדם לסחר בהרואין.
סנ"צ אורית היימן: בדרך כלל עבירות הסחר בקרב בני הנוער הן יותר בנושא של הקנאביס באזורים אחרים של הארץ ולא תמיד רואים בזה סחר כי הם קונים ומוכרים לחברים, אבל בהיבט של ההרואין זו באמת תופעה קשה של בני נוער צעירים שנכנסים לנושא הזה.
איוב קרא: האם במגזר הבדואי יש יותר סוחרי סמים?
סנ"צ אורית היימן: תלוי במקומות היישוב.
סנ"צ אורית היימן: בדרום הארץ אנחנו רואים בולטות של המגזר הבדואי מול גבולות מצריים וירדן.
סנ"צ אורית היימן: יש סוחרים מהדרום שעובדים גם מול הצפון.
סנ"צ אורית היימן: ככלל, יש מעורבות בגלל נתונים אובייקטיביים של שפה ושל נגישות רבה יותר לסוחרים מעבר לגבולות.
איוב קרא: גם אנשי ביטחון מעורבים בזה?
סנ"צ אורית היימן: שמעת את נציג מצ"ח בישיבה הקודמת בנושא אנשי ביטחון.
איוב קרא: אני מברך את ראש עיריית טייבה שבא להשתתף בישיבה.
איוב קרא: איך אתה, כמנהיג וכראש רשות, רואה את האפשרות למזער את הנזק ואת התופעה הזו במגזר הערבי והיכן דרוש לך גיבוי?
איוב קרא: מה הדברים שלדעתך צריך להעלות על סדר היום שלנו?
סאלח ג'בארה: אני מברך את הוועדה על שנקטה יוזמה ושמה את האצבע על הבעיות הכואבות של המגזר הערבי.
סאלח ג'בארה: הבעיות האמיתיות שאנחנו נתקלים בהן, של נרקומנים, של מסוממים, של משפחות, של ילדים מוכים, יש סיפורים מסמרי שיער שעומדים בפתח הלישכה שלי.
סאלח ג'בארה: לדוגמה, נרקומן מחכה בפתח של העירייה על מנת שיוכל לקבץ נדבות של 50 ₪ או 100 ₪ כדי לקנות את המנה שלו, שם אתה רואה בדיוק את הבעיה האמיתית של נגע הסמים.
סאלח ג'בארה: שמעתי פה הרבה דברים.
סאלח ג'בארה: היו לי המון עיסוקים אבל אמרתי שאני חייב לבוא לכאן היום.
סאלח ג'בארה: בטייבה, לדוגמה, אין שום תקן ושום דבר, לא מהרשות למלחמה בסמים, לא ממשרד העבודה והרווחה ולא מאף אחד, אין תקציב לנושא.
איוב קרא: טייבה היא אחד המוקדים הפגועים בנושא הסמים.
סאלח ג'בארה: אין שום דבר, אפילו ההצעה העלובה האחרונה שהגיעה לפני שנה וחצי או שנתיים מהרשות למלחמה בסמים על חצי תקן.
סאלח ג'בארה: 33 אלף תושבים, וטייבה היא עיר בעייתית לא רק מהבחינה הזאת, בכמה תחומים, ואנחנו מנסים להתמודד עם הבעיה הזו ולא מסתירים אותה.
סאלח ג'בארה: בואו נשים את הבעיה על השולחן ונפתור אותה ביחד.
סאלח ג'בארה: אי אפשר לפתור אותה כשמביאים חצי תקן.
סאלח ג'בארה: אני סירבתי לקבל חצי תקן, אמרתי שאני מעדיף לקחת עובד סוציאלי שאני אשלם לו ונשבור את הראש לבד.
סאלח ג'בארה: לא כל המידע נמצא בידי אנשי המקצוע, גם בטייבה וגם בשאר המקומות חייבים לרכז את המידע.
סאלח ג'בארה: בטייבה ידוע לנו בוודאות על 350 עד 450 משתמשים כבדים בקוק פרסי ו-2,000 משתמשים בגראס וחשיש.
סאלח ג'בארה: מעבר לזה יש לא פחות מ-500 משתמשים באקסטות ובכדורים למיניהם.
סאלח ג'בארה: מדובר במבוגרים, בבני נוער, בנשים - זה נוגע בכולם.
סאלח ג'בארה: התופעה של הסמים, של הגראס והחשיש, היא תופעה שהולכת ומתרחבת, גם בגלל המגזר היהודי.
סאלח ג'בארה: כל מה שקשור בנרגילות האלה זה גראס וחשיש.
סאלח ג'בארה: אלה בתי קפה שעובדים, אתה מוציא רשיון לעסק לבית קפה, הולך, אפילו לא יודע איזה סם שמים בפנים.
סאלח ג'בארה: התופעה הזו של הנרגילות הולכת ומתרחבת בכל המגזר הערבי ומשם קל מאוד להידרדר במדרון החלקלק.
סאלח ג'בארה: צריך, לדוגמה, מישהו שיסתובב בבתי קפה, ישב עם בני הנוער ויסביר להם במה הם משתמשים, שזה לא בריא ולא בסדר.
סאלח ג'בארה: משם זה ממשיך לגניבת רכוש ועבריינות.
סאלח ג'בארה: את כל זה לעשות עם חצי תקן זה מסחרה, סליחה על הביטוי.
סאלח ג'בארה: ידוע מה המצב של רוב הרשויות, הכל מתחיל ומסתיים בתקציב.
איוב קרא: המצב של טייבה בתקופה שלך לא רע.
סאלח ג'בארה: יחסית.
סאלח ג'בארה: אנחנו עולים על דרך המלך.
סאלח ג'בארה: אני בטוח שבעוד שנתיים-שלוש לא נצטרך את עזרת הרשות למלחמה בסמים, אבל בשלב הנוכחי, כשאנחנו מטפלים בהרבה דברים שקשורים לטייבה, אנחנו זקוקים לתקציב.
סאלח ג'בארה: זו לא רק בעיה של טייבה, אם זה בטייבה זה מגיע גם לכוכב יאיר, לכפר סבא, לטירה.
סאלח ג'בארה: משם זה מגיע לעבריינות ולנשק, זה גורם גם לבעיות ביטחון.
סאלח ג'בארה: משם זה לא בעיה להידרדר גם לכיוון פלילי וגם לכיוון ביטחוני.
סאלח ג'בארה: המש"ק פותר חלק מהבעיות, בעיקר כשהעבירה כבר מתבצעת.
סאלח ג'בארה: ההצעה שלי, מניסיוני, היא שצריך באופן מיידי טיפול בשני קצוות - בקצה הראשון לטפל במי שעדיין לא התקלקל, התלמידים בבתי הספר היסודיים ובתיכונים, כשבתיכונים הבעיה הזו די נפוצה.
סאלח ג'בארה: צריך להתחיל בבתי הספר היסודיים באופן מיידי, וכאן משרד החינוך יכול לעזור.
סאלח ג'בארה: בקצה השני לטפל במכורים שכבר איבדו כל תקווה בעולם, שלא מתביישים מהמשפחה ומאף אחד.
סאלח ג'בארה: צריך לטפל בשני הקצוות באופן מיידי, והטיפול בשני הקצוות ברור.
סאלח ג'בארה: לדעתי את המכורים הקשים צריך לשים במסגרת, באיזה מוסד.
סאלח ג'בארה: לדוגמה, בטייבה יש מוסד ששייך לעמותה, אך הטיפול שם מוגבל וגם להם יש בעיות תקציב.
סאלח ג'בארה: אם יש בטייבה 10 או 15 או 20 מקרים כאלה, אז כדאי אותם לקחת ולשים במסגרת, במוסד.
סאלח ג'בארה: לגבי בתי הספר אנשי החינוך יודעים מה אפשר לעשות.
סאלח ג'בארה: הרשויות המקומיות יחד עם אנשי המקצוע צריכים להתלבש על קבוצת הביניים שבאמצע, שיכולה להידרדר ועוד אפשר להציל אותה.
סאלח ג'בארה: אנחנו עושים את זה בהצלחה רבה על ידי נרקומנים שיצאו, שתומכים באנשים.
סאלח ג'בארה: זה הכלי הכי טוב.
סאלח ג'בארה: זה יעיל שנרקומן שיצא מבעיות של סמים, חזר לדרך הישר והוא איש נורמלי ונורמטיבי ומתפקד, כאשר הוא בא ועוזר, אתה לא יודע כמה זה עוזר, לפעמים מעבר לכל התיאוריות.
סאלח ג'בארה: את הנושא הזה כדאי לפתח.
סאלח ג'בארה: אנשים כאלה שמוכנים להתגייס, אני מוכן לפטור אותם מארנונה, להכניס את ילדיהם לגן ללא תשלום, אני יכול לצ'פר אותם בדברים קטנים, אך גם להם עצמם יש את הרצון והחשק לעזור ולהוציא אנשים מהמעגל הזה.
סאלח ג'בארה: לגבי משרד החינוך, יש מה שקרוי "שיקום שכונות".
סאלח ג'בארה: אני תומך במה שנאמר כאן, שלא צריך לתת מאפיינים מסוימים לטיפול במגזר הערבי.
סאלח ג'בארה: נרקומן זה נרקומן.
סאלח ג'בארה: במקום שיש דברים ייחודיים למגזר או ליישוב, כן צריך לטפל.
סאלח ג'בארה: לדוגמה, אם בטייבה יש שכונות מהן יכולים לצמוח נרקומנים ועברייני סמים, אני יכול להצביע עליהן.
סאלח ג'בארה: שם משרד החינוך יכול לעשות שיקום שכונות ולהשקיע.
סאלח ג'בארה: צריך לשים יועץ חינוכי בבתי הספר האלה, ובעיה למצוא יועץ חינוכי במגזר הערבי אך אפשר גם יועץ מהמגזר היהודי.
סאלח ג'בארה: אפשר לשים בבית ספר מיוחד כזה שני אנשים ובבית ספר אחר לא לשים.
סאלח ג'בארה: כך נותנים טיפול מיוחד ויותר אפקטיבי, שיכול להשיג את המטרה.
יעל נרדימון: אנחנו היינו בטייבה מיום שהרשות הוקמה לפני 13 שנה.
יעל נרדימון: כבר אז נאשף קייס עבד דרך הרשות, עבדנו יחד שנים, ולאחר מכן עם חאג' יחייה ועם אחרים.
איוב קרא: מה נהוג במקום בסדר גודל של טייבה?
יעל נרדימון: בטייבה היה בנאדם הייתה משרה מלאה.
יעל נרדימון: נאשף קייס עבד כל השנים במשרה מלאה, כשהרשות למלחמה בסמים תקצבה כמו בכל מקום בארץ.
יעל נרדימון: באיזשהו שלב אמרו למתאם שלנו שאי אפשר להמשיך להחזיק אותו, העירייה לא יכולה לתקצב את המשרה המלאה, וכיוון שהוא עובד סוציאלי בכל מקרה הציעו שהוא ירד לחצי משרה.
יעל נרדימון: גם תקציב פעילות לא היה.
יעל נרדימון: אנחנו ישבנו אז עם החשב המלווה וניסינו למצוא את הפתרונות אך לא הצלחנו.
יעל נרדימון: העירייה לא הצליחה לעמוד בתקציב.
יעל נרדימון: מבחינתי לטייבה, כמו לכל יישוב גדול, יש משרה מלאה עם תקציב פעילות.
יעל נרדימון: סדר הגודל שלנו ביישוב כזה הוא בסביבות ה-100 אלף שקל.
יעל נרדימון: טייבה לא יכלה לשים את הכסף ממול, לא הצליחו להוציא אגורה מתקציב הפעילות כי העירייה לא הצליחה לשלם לאף אחד, והיו רצים אחריו.
יעל נרדימון: אז זה לא שלא ניסינו.
יעל נרדימון: הייתה גם בעיה של בני נוער שמשתמשים בסמים, ישבנו אז יחד עם המתאם ואמרנו שנפנה לסניף אל-סם בתל אביב, שהוא ישלח וייתן כיסוי בנושא של טיפול בנוער.
יעל נרדימון: לקחנו בחור מטייבה, לדעתי היום הוא כבר בשיקום מעשי, והוא קיבל הכשרה בתל אביב ועבד שם במשך שנה, ניסה לתת מענה לבני נוער.
יעל נרדימון: בממוצע היו בין 2 ל-3 בני נוער שהגיעו לטיפול.
יעל נרדימון: הייתה בעיה מאוד קשה להביא בני נוער לטיפול ולאט לאט זה נסגר.
יעל נרדימון: כלומר, זה לא שלא נעשו ניסיונות.
יעל נרדימון: אז אמרנו שאולי ישלחו לטירה לטיפול, ניסינו מכל הכיוונים.
יעל נרדימון: אני אשמח אם ראש עיריית טייבה ירים את הכפפה ונרים אותה יחד, הבעיה הייתה בעיה כלכלית ותקציבית, לא בעיה של הרשות למלחמה בסמים.
יעל נרדימון: הרשות למלחמה בסמים תשמח להיות בטייבה במשרה מלאה.
סאלח ג'בארה: גם כדי לרקוד טנגו צריך שניים.
איוב קרא: אנחנו נערוך ביקור של הוועדה בטייבה ועד אז תתנו פתרון לטייבה.
יעל נרדימון: אין לנו בעיה, רק שטייבה יגידו שהם רוצים.
מוחמד ברכה: שמי מוחמד סמארה, אני מייצג את ראש עיריית רמלה בנושא.
מוחמד ברכה: אני מאוד תומך במה שאמר ראש עיריית טייבה.
מוחמד ברכה: שמעתי מכם על הפעילות שלכם כאילו יש את העירוב, אבל אתם לא מורגשים בשטח בכלל.
מוחמד ברכה: לא משרד החינוך ולא הרשות למלחמה בסמים.
מוחמד ברכה: בקשר למשרד החינוך, אני מפקח לשעבר על תכניות למניעה בשימוש בסמים במשרד החינוך במשך שנה אחת, אז היו תכניות של חמו ושל שושנה וייס.
קריאה: עד לפני עשרים שנה.
מוחמד ברכה: לפני הרבה שנים.
מוחמד ברכה: מאז אני לא יכולתי להמשיך בתפקיד והתפטרתי בגלל שלא היו לי אמצעים כדי לעשות את התפקיד.
מוחמד ברכה: אני יצאתי מיוזמתי כי לא מצאתי שום כלי.
מוחמד ברכה: לגבי הרשות למלחמה בסמים אין לנו תקנים, לא בטירה ולא בטייבה.
יעל נרדימון: לרשות אין תקנים, צריך להבין את זה.
יעל נרדימון: זה לא תקן, זה חוזה.
יעל נרדימון: הלוואי וזה היה תקן.
מוחמד ברכה: אנחנו רוצים ומבקשים להתמודד, הבעיה היא שאנחנו כבר במהירות שיא בהידרדרות.
מוחמד ברכה: זה עובר מסמים למסחר, לביטחון, לנשק, יום-יום יורים, יום-יום הורגים, זה כבר התחיל להיות בלתי נסבל.
מוחמד ברכה: כאילו זה לא נמצא במדינת ישראל העניין הזה.
מוחמד ברכה: בעניין של הנוער, היה אצלנו מבקר המדינה ובדקנו את העניין של התיקים שנמצאים אצלנו בלישכה בנושא סמים.
מוחמד ברכה: הייתה שם שאלה: "מתי התחלת להשתמש?
מוחמד ברכה: " האנשים האלה השיבו: "12 שנה", "11 שנה", "7 שנים", וכשאנחנו עושים את החישוב מתברר שהבנאדם התחיל מהתיכון או מחטיבת הביניים.
מוחמד ברכה: כל הזמן מנהלי בתי הספר מטייחים, אומרים: "לי סמים אין".
מוחמד ברכה: עשינו קצת בירור בתוך בית ספר תיכון בטירה ומצאנו שכבר האנשים האלה הכניסו את הסמים אל בית הספר, יושבים מול בית הספר ומוכרים את הגראס, את החשיש ואת הכל.
מוחמד ברכה: בטירה מישהו בא, השכיר חממה של שני דונם וגידל של גראס.
מוחמד ברכה: טונות של גראס הוא הוציא משם.
מוחמד ברכה: פה ושם עוברים ברחוב ורואים שתילים, ומחלקים את זה.
מוחמד ברכה: זאת בעיה שאף אחד לא שם לב אליה.
מוחמד ברכה: עם כל הצער, גם במשטרה לא יכולים להתמודד.
מוחמד ברכה: יש לנו תחנת משטרה שם, אני מתנדב של המשטרה ומסייע בערבים עם ניידת, בקושי אנחנו מוצאים ניידת לסייע.
מוחמד ברכה: זו בעיה שהתחילה להיות מאוד כואבת.
מוחמד ברכה: אם אנחנו מסתכלים על משרד העבודה והרווחה, היה לי תקן של סמים שנהפך לחצי תקן.
מוחמד ברכה: אתה רוצה מדריך, אתה צריך להשתמש בכלים לבדיקות, בערכות בדיקה, ולא נותנים תקציב.
מוחמד ברכה: נותנים אלף-אלפיים שקל וזה נעלם ונבלע בתוך התקציב של העירייה ואתה לא יכול לנצל את זה.
מוחמד ברכה: לגבי הרשות למלחמה בסמים בבתי הספר - אני לא בדעה שאין יועצים ואין אנשי מקצוע, יש לנו.
סאלח ג'בארה: הכוונה ליועץ חינוכי.
מוחמד ברכה: יש.
מוחמד ברכה: היום החבר'ה הצעירים מסיימים אוניברסיטאות ויש לנו אפילו כוח אדם שלא מוצא עבודה.
מוחמד ברכה: יש לנו, רק צריך להכשיר אותם.
מוחמד ברכה: אני לא מכיר שום תכנית שעובדת בתוך בתי הספר הערביים.
יעל נרדימון: בוודאי שיש.
מוחמד ברכה: שעובדת.
מוחמד ברכה: אני לא אומר שצריך לתקן אפילו.
יעל נרדימון: היא עובדת.
מוחמד ברכה: אני מכיר את שושנה וייס אישית ודיברנו על זה שנעשה תכניות למניעת שימוש באלכוהול.
מוחמד ברכה: גם אלכוהול זו בעיה, בעיה יותר קשה מסמים.
מוחמד ברכה: יש לנו גם בעיית אלכוהול בנוער.
מוחמד ברכה: אני ראיתי פה סטטיסטיקות על שני מיליון במגזר הערבי, תדעו לכם שזה מתחיל במגזר הערבי, זה קודם אצלנו ואנחנו מוכרים למגזר היהודי.
מוחמד ברכה: אם אתם עושים את המניעה אצלנו אתם תחסכו הרבה.
יעל נרדימון: היום יש גם גאונים אצלך, אל תדאג.
מוחמד ברכה: בשיתוף של הגאונים שלנו, אנחנו מכירים את השטח.
יעל נרדימון: היום זה סטודנטים, זה אנשים משכילים.
מוחמד ברכה: בתקופה הזו אנחנו צריכים להתחיל מאיזושהי נקודה.
מוחמד ברכה: הפעילות הקיימת כלל לא נראית בשטח ואם אתם רוצים לעבוד יש אנשי מקצוע ויש ראשי ערים כמו מר סאלח ג'בארה שמוכנים לשתף פעולה ומוכנים לעשות.
איוב קרא: גם ראש העיר שלך.
מוחמד ברכה: אם הוא לא היה מעוניין לא היה שולח אותי לכאן.
איוב קרא: מה המצב בנצרת?
אליזבת חאג' חורי: אני עובדת כמתאמת למאבק בסמים בנצרת מזה 9 שנים.
אליזבת חאג' חורי: נצרת היא חלק מהמגזר הערבי ותופעת הסמים קיימת גם שם.
אליזבת חאג' חורי: פרוייקט מהמאבק בסמים קיים בנצרת אבל למרות תכניות המניעה אנו רואים את תופעת הסמים הולכת ומתפשטת, במיוחד בקרב בני נוער.
אליזבת חאג' חורי: פעילות מניעה יש, יחידת טיפול יש, אבל את המרכזים לנוער והמסגרות הבלתי פורמליות אין.
אליזבת חאג' חורי: אני חושבת שזה מאוד חסר במגזר הערבי ובנצרת גם.
אליזבת חאג' חורי: בנצרת 60 אלף תושבים ואין מרכזים לבני נוער.
אליזבת חאג' חורי: נער אמר לי: "אני מגיע לפעילות מניעתית פעם בשבוע, פעמיים בשבוע, מה אני אעשה בשאר השבוע?
אליזבת חאג' חורי: הבית שלי לא כל כך טוב, אני בבית הספר לא כל כך טוב, מה אני אעשה בשאר השבוע?
אליזבת חאג' חורי: " אני חושבת שזו הביעה - לבני הנוער אין מרכזים ומסגרות שיקלטו את בני הנוער האלו וימנעו מהם להגיע לסמים.
אליזבת חאג' חורי: אם יטפלו בבעיה הזו אני חושבת שזה מאוד יכול לקדם את פרוייקט המאבק בסמים.
איוב קרא: מה השירות לטיפול בנפגעי סמים עושה מבחינת טיפול?
איריס מורדקוביץ': אנחנו פרוסים כרגע ב-15 יחידות לטיפול בנפגעי סמים במגזר הערבי ובעוד 12 יחידות בערים מעורבות.
איריס מורדקוביץ': סך הכל אני מדברת על 27 נקודות טיפול.
איוב קרא: מה כוללת תחנה כזו?
איריס מורדקוביץ': תחנה כזו כוללת בדרך כלל עובד סוציאלי במשרה חלקית או במשרה מלאה, בחלק מהמקרים מדריך שהוא מכור שנקי לפחות שנתיים שמסייע באיתור ובחלק מהמקרים יש מענים נוספים.
איוב קרא: מאיפה הם מקבלים את השכר?
איוב קרא: מהרשות המקומית?
איריס מורדקוביץ': כן.
איוב קרא: בטייבה ובטירה גם יש יחידות טיפול כאלה?
איריס מורדקוביץ': תכף אתייחס גם לטייבה ולטירה.
איוב קרא: אני רואה שטייבה לא מקבלת שום דבר.
איריס מורדקוביץ': היא מקבלת לא מעט, אני אתייחס לזה מיד.
סאלח ג'בארה: היה לנו תקן, לקחו חצי, נשאר חצי על חשבון העירייה שלא יכולה לשלם משכורת.
איריס מורדקוביץ': אם נתייחס למה מקבלים ובכמה יישובים, אם נסתכל בגדול על הפריסה, אני חושבת שיש מעט מאוד יישובים היום במגזר הערבי שבאמת פונים אלינו ואומרים שהם צריכים טיפול.
איריס מורדקוביץ': יש אולי שלושה יישובים שהיום פונים ורוצים שנתגבר או ניתן ובאמת אנחנו לא יכולים לתת מענה.
איריס מורדקוביץ': למספר יישובים ניתן מענה וכשיש יישוב שפחות מתפקד אנחנו מעבירים את התקן ממקום למקום.
איריס מורדקוביץ': מיד אתייחס לסכנין ולטירה בהקשר זה.
איריס מורדקוביץ': ברשות המקומית יש עובד סוציאלי שנותן טיפול פרטני, קבוצתי ומשפחתי לפי הצורך, יש את המדריך שנותן את האיתור ובחלק מהיישובים יש מרכזי יום שנותנים מענה יומי למטופלים.
איריס מורדקוביץ': אם אני לוקחת לדוגמה את נצרת כעיר שיש לה את כל המערך הטיפולי אז בנצרת יש גם עובד מטפל, גם מרכז יום, גם עובד נוער וגם עובד איתור.
איריס מורדקוביץ': יש ממש מערך גדול שנותן את המענה.
איריס מורדקוביץ': אני רוצה להתייחס לקשיים שגורמים לתזוזות של התקנים.
איריס מורדקוביץ': אחד הקשיים שלנו שהרבה מאוד מהיישובים הערבים הם יישובים קטנים מאוד וכשיש יישוב קטן אנחנו נדרשים לתת חלקיות תקן - חצי תקן או רבע תקן.
איריס מורדקוביץ': מאוד קשה להפעיל פרוייקט עם חלקיות תקן.
איוב קרא: למה אתם לא עושים אשכול?
איריס מורדקוביץ': אנחנו מנסים כבר כ-7 שנים לעשות אשכולות, זה לא הולך.
איריס מורדקוביץ': אני אשמח לסיוע.
איריס מורדקוביץ': מאוד קשה לעשות חיבורים בין הרשויות, שיהיו מוכנים 3, 4, 5 יישובים להתחבר.
איריס מורדקוביץ': יש לנו תכנית מגירה איך לעשות חיבורים ואז נוכל לעשות פרוייקטים גדולים עם מספר עובדים סוציאליים, שיהיו יעילים יותר ליישובים, גם לעובדים שיעבדו יחד וגם למטופלים שיגיעו ויהיה שם מגוון של טיפולים ויותר מטופלים יגיעו.
איריס מורדקוביץ': כשיש פרוייקט גדול יש הרבה עובדים, יש העשרה של סוגי טיפול וגם הרבה יותר זרימה של מטופלים - רואים מטופלים נכנסים ויוצאים.
איריס מורדקוביץ': זה משהו שאפשר לקבל סיוע ולא מצליחים, צריך לעשות טיפול אזורי.
איריס מורדקוביץ': דבר נוסף בעייתי זה עניין התקציבים שעלה פה בכל מיני דרכים.
איריס מורדקוביץ': הרבה מאוד תקציבים שמוזרמים לא קל לרשויות להוציא אותם.
איריס מורדקוביץ': כשאנחנו מעבירים את אחד מ-15 התקנים הרשויות ברוב המקרים מאיישות את התקנים בהיבט התקציבי.
איריס מורדקוביץ': כשאנחנו מעבירים תקציבים למרכזי יום או לקבוצות ילדים בהרבה מאוד מקרים הם לא יכולים לאייש אותם, או שזה נבלע בתקציבי עירייה.
איריס מורדקוביץ': זה לא מגיע ליעד בסוף ואז אנחנו מגיעים לסוף-שנה כשהתקציב אצלנו.
איריס מורדקוביץ': זו בעיה.
איריס מורדקוביץ': דבר נוסף שהוא בעיה מהפן של המטופלים - אנחנו רואים במגזר הערבי שצריך לעשות הרבה מאוד עבודה כדי להביא את המטופלים לטיפול.
איריס מורדקוביץ': יש עובדים אך לא תמיד יש מטופלים שמגיעים.
איריס מורדקוביץ': לכן יש מצב כמו בטירה, שבאיזשהו שלב אנחנו מפחיתים את התקן ומעבירים אותו ליישוב אחר כי אנחנו רואים שלאורך זמן יש פחות מטופלים.
איריס מורדקוביץ': זו גם הדוגמה של סכנין - אני נתתי אתמול הוראה להעביר חצי תקן מסכנין.
איריס מורדקוביץ': זה עבר ממקום אחר ששם לא הצליחו להרים את הפרוייקט.
איריס מורדקוביץ': אנחנו מאוד רגישים לתנועות על פי הצרכים ועל פי איפה אפשר להרים פרוייקט.
איריס מורדקוביץ': לגבי טייבה - אם נתייחס למטופלים שמגיעים לטיפול, מה שאני רואה בשנים האחרונות זה שלקהילה טיפולית בטייבה מגיעים מטופלים.
איריס מורדקוביץ': הקהילה מלאה, אנחנו רק מדברים על להוסיף.
איריס מורדקוביץ': העמותה שדיברת עליה זו עמותה שמקבלת היום תקציבים באמצעות משרד הרווחה ובאחריות משרד הרווחה.
איריס מורדקוביץ': ככל שאנחנו מוסיפים מכסות תמיד המכסות שם מלאות, מטופלים מגיעים לפנימיות.
איריס מורדקוביץ': אנחנו היום יושבים עם הקהילה הטיפולית בטייבה וחושבים על מענים נוספים בשני היבטים - מצד אחד אני רוצה לומר שיש שיתוף פעולה עם עיריית טייבה, אני ערה שם בתכניות הבנייה ויודעת שאתם תומכים ומסייעים בבנייה, מהצד השני יש הרבה מאוד עבודה ומה שאנחנו רוצים לעשות זה לתגבר את הקהילה הטיפולית בטייבה, שזו לא רשות מקומית אלא עמותה, אך זה נתקע בבעיות תקציביות שאני לא יכולה להגיד פה שאני יכולה לפתור אותן כי משום מה לעמותות יש תקן אחר.
איריס מורדקוביץ': צריך למצוא דרך לשים דווקא את העובד הסוציאלי בטייבה, שיעקוב אחרי המטופלים, ואולי את מרכז היום לשים שם בתוך הקהילה הטיפולית כי משום מה זה עובד יותר, מטופלים מגיעים יותר לקהילה הטיפולית של העמותה מאשר לרשויות המקומיות.
סאלח ג'בארה: אפשר דרך הרשות המקומית ואז אנחנו נתמוך בעמותה.
איריס מורדקוביץ': ניסינו, זה לא התקדם כל כך בתקופה האחרונה.
סאלח ג'בארה: אבל אי אפשר להשאיר את טייבה, עיר של 33 אלף תושבים, עם בעיות מיוחדות, בלי שום תמיכה.
איריס מורדקוביץ': אני נפגשתי עם נציגים של טייבה מספר פעמים.
איוב קרא: אנחנו נפתור את זה, נעשה סיור בטייבה.
עאדל אבוריא: צריך גם לקחת בחשבון את חלוקת הארץ מבחינת הריכוז של השימוש בסמים, במיוחד בטייבה וטירה.
סאלח ג'בארה: טייבה זה המקום מספר אחת על פי הפרסומים.
עאדל אבוריא: לכן עלינו להפנות את תשומת לבו של משרד הרווחה לכך שכפי שמשרדים אחרים מסבים תקציבים לעניינים אחרים אז שהמשרד הזה יפעל בכיוון ההפוך ויפנה תקציבים ליישובים אלה.
עאדל אבוריא: רוב המחקרים אומרים שטייבה, טירה והערים המעורבות הן לב השימוש בסמים ולב הבעיה.
ד"ר חורחה גלסר: אנחנו במשרד הבריאות מודעים ומודאגים לבעיות במגזר הערבי, לכן גם יש לנו אפליה מתקנת, למשל אם יש לנו 50 מיטות ב-3 אישפוזיות, מתוכן 20% מוקצות לאוכלוסייה הערבית.
ד"ר חורחה גלסר: בנוסף לכך, יש לנו בתמרה אישפוזית לגמילה של עוד 20 מיטות רק לערבים.
איוב קרא: אני מקווה שזה לא ייסגר בקיצוצים.
ד"ר חורחה גלסר: לא.
ד"ר חורחה גלסר: נתנו הוראה לסגור אישפוזית אחת בבאר שבע אך השר התערב והצליח למצוא תקציב כדי להשאיר אותה על קנה.
ד"ר חורחה גלסר: כרגע לא סוגרים.
ד"ר חורחה גלסר: לגבי אישפוז לטיפול באלכוהול - יש לנו 30 מיטות ברמת גן, גם שם מאושפזים ערבים, אך בנוסף הוספנו 10 מיטות לאוכלוסייה הערבית.
ד"ר חורחה גלסר: זאת אומרת, מבחינת מיטות שתושבי המדינה מקבלים המגזר הערבי מקבל יותר.
ד"ר חורחה גלסר: מבחינת מרכזים אבולטוריים, בכל המרכזים האבולטוריים אנחנו מגיעים לכ-20% של אוכלוסייה ערבית.
ד"ר חורחה גלסר: בנוסף לכך יש לנו כ-25 מטופלים באום אל פאחם וכ-100 בנצרת.
ד"ר חורחה גלסר: נצרת הפכה להיות ספינת הדגל של הטיפול החדש באומפרופין.
ד"ר חורחה גלסר: זו אחת ההצלחות הגדולות שיש לנו היום, הטיפול החדש.
ד"ר חורחה גלסר: אומפרומור
ד"ר חורחה גלסר: פיום זה תחליף סם כמו מתאדון.
ד"ר חורחה גלסר: האוכלוסייה הערבית משום מה נגד מתאדון.
ד"ר חורחה גלסר: למרות רצונות של משרד הבריאות לפתוח, כולל בטייבה, מרכזים לטיפול בתחליף המתאדון לא הצלחנו לשכנע ראשי ערים וראשי יישובים, הם לא משתפים פעולה.
סאלח ג'בארה: אליי לא הגעתם אף פעם, אני בטוח.
ד"ר חורחה גלסר: אליך לא, אני מדבר בעבר.
ד"ר חורחה גלסר: רשמתי פה 400-500 איש על טיפולים אופייטיים, אני חושב שעל המקום אני צריך לקבל מכתב ממכם לשר או לאדם אחר במשרד הבריאות על מנת לפתוח כבר היום מרכז.
ד"ר חורחה גלסר: דבר אחד צריך לדעת - הרבה פעמים טיפול באוכלוסייה קשה הוא גם טיפול מונע.
ד"ר חורחה גלסר: אנחנו ראינו את זה ביישוב קדימה, אחד הראשונים שהתחילו את הפעילות.
ד"ר חורחה גלסר: הייתה בעיה משטרתית רצינית ביותר לפני כ-20-25 שנה.
ד"ר חורחה גלסר: ברגע שהתחיל הגורם הטיפולי עלתה המודעות של כל האוכלוסייה, זה הקטין את הבעיה וגם המשטרה הצליחה לשלוט על הבעיות שיש שם.
ד"ר חורחה גלסר: טייבה זה דווקא ה-מקום שכדאי להקים בו מרכז מתאדון, בו נותנים תחליף סם, או יחד עם אומפרופין.
ד"ר חורחה גלסר: ודאי משרד הבריאות יהיה מעוניין בזה למרות כל הבעיות התקציביות.
ד"ר חורחה גלסר: כשיש לחצים מוצאים את הכסף לעשות משהו, במיוחד כשמדובר על בריאות.
ד"ר חורחה גלסר: אנו יודעים שכל אדם כזה הוא פוטנציאל להפוך לחולה איידס, לחולה הפטיטיס ולאדם שיכול לגרום נזק דרך עבירות רכוש או עבירות אחרות.
ד"ר חורחה גלסר: אלה דברים שאנחנו מאוד מעונינים למנוע.
ד"ר חורחה גלסר: אם מקום כמו טייבה יהיה מעוניין לפתיחת מרכז גמילה זה יהיה חיובי.
ד"ר חורחה גלסר: לגבי אלכוהול דווקא הייתה התפתחות חיובית.
ד"ר חורחה גלסר: אפילו נשים פנו מהמגזר הערבי, כשאנחנו לא ציפינו שאדם באוכלוסייה המוסלמית יצהיר שיש לו בעיה של אלכוהול.
ד"ר חורחה גלסר: המודעות הגיעה לכך שאנשים מבינים שטיפול עוזר ופונים לטיפול גם בעניין האלכוהול, ולא חשוב מאיזה מגזר.
ד"ר חורחה גלסר: אני מקווה שבעיות התקצוב לא יהיו לכל כך הרבה שנים ושנתגבר עליהן בשלב כלשהו.