GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ד"ר חורחה גלסר: למשטרה בישראל אין למשל מכשירים לבדיקת נהגים, משום שאין מספיק שוטרים ואין מספיק כסף לרכוש את המכשירים.
ד"ר חורחה גלסר: אם היה חוק שמטיל אגרה על האלכוהול, אפשר היה למצוא כסף לאכיפה, לטיפול, לשיקום והיינו פותרים את הבעיה.
ד"ר חורחה גלסר: לגבי בדיקות – באירופה יש בדיקות פתע לנהגים וגם לעובדים.
ד"ר חורחה גלסר: בארצות מתקדמות יותר החוק מאפשר – דבר שלא קיים בישראל אם אין חשד לעבירה – לעצור מכוניות ולבדוק את הנהגים.
ד"ר חורחה גלסר: אפשר לעשות את זה גם במקומות עבודה, כמו בתי חולים למשל ולבדוק אם הכירורג הוא במצב תקין או אם אדם שמפעיל טרקטור או משהו אחר שיכול לסכן את הציבור שתוי או לא.
ד"ר חורחה גלסר: יש היום הרבה כלים ברמה הבינלאומית לטפל בתופעה הזאת.
ד"ר חורחה גלסר: אחת ההצעות שאני העליתי היא לקבל את הרעיון של האיטלקים.
ד"ר חורחה גלסר: לפני כשנתיים האיטלקים איחדו את כל החקיקה בנושא האלכוהול ועשו חוק אחד – חוק האלכוהול – והוא עבר בפרלמנט באיטליה.
ד"ר חורחה גלסר: הם לקחו את כל החקיקה שהיתה באיטליה בכל הקשור לאלכוהול, למדו מארצות אחרות באירופה, מאוסטרליה וארצות הברית דברים חדשים והכניסו לחוק והוציאו חוק אחד לגבי האלכוהול.
ד"ר חורחה גלסר: ההצעה של משרד הבריאות, והיא הועברה לרשות שלקח אותו כפרוייקט של הרשות, היא לעשות חוק על חומרים פסיכוטיים.
ד"ר חורחה גלסר: אני מקווה שנוכל לרכז את כל החקיקה הקיימת בישראל בכל הקשור לשימוש, מכירה ופרסום של חומרים פסיכואקטיביים.
ד"ר חורחה גלסר: אנחנו נבחן מה יש לנו, מה חסר לנו, כי לפעמים יכול להיות שיש חוק קיים רק שאנחנו לא מיישמים אותו.
ד"ר חורחה גלסר: לפעמים כדאי גם ללמוד מארצות אחרות ולשנות את החוק או לקדם אותו.
ד"ר חורחה גלסר: בישראל קיימת גם בעיה נוספת שכן אין כמעט הגבלות פרסום לאלכוהול.
ד"ר חורחה גלסר: לפני כמה שנים היה פרסום של בחור צעיר, יחף שיושב על אופנוע משוכלל ושותה בירה.
ד"ר חורחה גלסר: הפרסום הזה הופסק בהתערבות של חלק מהעמיתים פה.
ד"ר חורחה גלסר: אין שום פיקוח על הפרסום וזה דבר שיכול להיעשות רק בחקיקה.
אורי אסטליין: אני איש משטרה לשעבר ועתה ראש תחום אכיפה ברשות למלחמה בסמים.
אורי אסטליין: אני רוצה לדבר על שתי נקודות עיקריות שאולי הן תשפוכנה אור על הנושא של ההבדל בין האלכוהול לסמים.
אורי אסטליין: כנקודת פתיחה צריך לזכור שהאלכוהול בישראל הוא חוקי, בניגוד לסמים שהם בלתי חוקיים.
אורי אסטליין: דבר נוסף, במדינת ישראל יש כבר ניצנים של אכיפה בתחום השכרות, כאשר לשוטר יש סמכות לבדוק נהג אם הוא רואה שהנהיגה שלו לא מתאימה למה שקורה בכביש או אם נודף מפיו ריח.
אורי אסטליין: אם הוא רואה שהנהג מתנדנד בדרך יש לו סמכות לבקש ממנו לנשוף לתוך מכשיר שנקרא "נשיפון" או "ינשוף" ואם האיש מסרב קמה לשוטר הזכות לקחת אותו לבית חולים ולקחת ממנו דגימת דם, שהיא בדיקה חודרנית ופולשנית.
אורי אסטליין: לצערי, אין היום שום כלי חוקי במדינת ישראל, וגם לא בהרבה ארצות אחרות בעולם, לבדוק את הנושא של סמים.
אורי אסטליין: לכן זה מהווה הבדל משמעותי.
אורי אסטליין: אומנם בכל סופרמרקט ובכל חנות שמוכרת משקאות אלכוהוליים יש פתק:
אורי אסטליין: המכירה לגיל 18 ומעלה, אבל זה לא מהווה אכיפה בגרוש.
אורי אסטליין: כלומר, יכול לבוא ילד עם פתק ולומר שאבא ביקש שיביא בקבוק וודקה, בירה או כל דבר אחר והסוחר ימכור לו את זה.
אורי אסטליין: ד"ר גלסר הזכיר שאנחנו מתכוונים לעשות צעד משולב כדי לבדוק את אפשרויות השינויים בחקיקה ולבקש לכנוס תחת כנפי הרשות הלאומית למלחמה בסמים גם את הרשות למניעת אלכוהול, משום שאנחנו רואים באלכוהול התמכרות שהיא לא פחות מסוכנת מההתמכרות לסם.
אורי אסטליין: גם משום שעל פי מחקרים שעשינו יחד עם גורמים נוספים אנחנו רואים היום עלייה בנושא הזה במדינת ישראל.
אורי אסטליין: די אם נאמר שבשנת 2001 נבדק ונמצא ש-3% מגילאי 13-40, שזה אוכלוסיה של כ-3 מיליון איש, כבר מכורים לאלכוהול.
אורי אסטליין: ברור לנו לגמרי שהיום המאבק בנגע ההתמכרות לאלכוהול הוא לא פחות חשוב מהמאבק בנגע הסמים, אבל ברור לנו עוד יותר שמבחינת אכיפה המצב מאוד מאוד מינורי ורדוד.
איוב קרא: מה הסיבה לסלחנות שיש כלפי האלכוהול אצל הגורמים המטפלים בשתי הסוגיות הללו לעומת הסמים?
איוב קרא: הרי שיכור או מסומם יש להם פחות או יותר אותן הזיות והסכנה היא זהה.
אורי אסטליין: לצערי בינתיים האלכוהול הוא חוקי.
אורי אסטליין: משטרת ישראל, שהיא זרוע האכיפה החזק ביותר, במצב הקיים אינה בנויה לבדוק או לחקור את אותו בעל פאב או סופרמרקט אם הוא מוכר אלכוהול לילדים מתחת לגיל 18.
אורי אסטליין: השתיה עצמה אינה מהווה עבירה.
אורי אסטליין: אפשר למנוע את הנזקים של זה בהסברה, כמו "אם שותים לא נוהגים".
אורי אסטליין: ממה שאני יודע הקטע הזה נכנס די טוב במקומות שבהם היינו בודקים בעבר, בעיקר בימי חמישי ושישי בלילה.
אורי אסטליין: יש תורן מבין החבר'ה שלא נוגע באלכוהול.
אורי אסטליין: יכול להיות שהמניעה וההסברה הם הפתרון.
איוב קרא: לגבי אחוז האלכוהול בדם המותר בעת נהיגה – האם לא היה צריך להגביל את זה לאחוז מסוים?
אורי אסטליין: אני לא יכול להצביע על מספרים בנושא הזה, אני רק אומר שבמדינה שבה המכירה של האלכוהול היא כמעט חוקית והשתיה היא בריש גלי האכיפה צריכה להיות משהו מאוד דרסטי ודומיננטי, אבל במציאות היא שואפת לאפס.
אורי אסטליין: חבל שלא נמצא כאן נציג של המשטרה כדי שהיינו מקבלים את התמונה האמיתית.
אורי אסטליין: סמלי הרישוי במשטרה שצריכים ללכת לבעלי העסקים ולבדוק אם הם מוכרים, כמעט ולא מגיעים לזה.
אורי אסטליין: אין כמעט אכיפה.
אורי אסטליין: בבדיקות שעשינו הגענו למספר של כ-86,000 אנשים שעל פי תצהירים שלהם ועל פי תיקים שאספנו היו בשנת 2001 תחת השפעת אלכוהול.
אורי אסטליין: מדובר בכ-3% מהאוכלוסיה באותה שנה, בין הגילאים 12-40.
אורי אסטליין: בשנת 2002 כ-300,000 איש הודו בשימוש בסמים.
אורי אסטליין: במחקר שנערך ב-2001 על ידי החוקרים רהב, טייכמן, רוזנבלום והמבורגר נמצא שכ-3% מכלל האוכלוסיה בגילאי 12-40 נוהגים לשתות שתיה יום-יומית של משקאות אלכוהוליים המכילים מ-34%-70% אלכוהול.
שמואל פרסבורגר: זה אומר שהמספרים האלה שאתה נוקב בהם רגילים לשתות אלכוהול ויש אחוז מסוים שהשתמש פעם או פעמיים בסמים.
אורי אסטליין: אני מדבר על כאלה שהשתמשו פעם אחת ויותר.
אורי אסטליין: במחקר שנעשה ברשות למלחמה בסמים בשנת 2002 עולה שיש למעלה מ-300,000 איש שאמרו שהשתמשו פעם אחת או יותר בסם כזה או אחר.
אורי אסטליין: ביניהם יש 70,000 קטינים, כלומר עד גיל 18, כאשר הם מהווים 10% מהאוכלוסיה של הקטינים.
אורי אסטליין: 86,000 אלף איש שתו אלכוהול.
שמואל פרסבורגר: זה לא יכול להיות.
שמואל פרסבורגר: לשם השוואה הנתונים צריכים להיות זהים.
שמואל פרסבורגר: כלומר, אם אתה מדבר על פעם אחת שימוש, אז זה צריך להיות הנתון גם לגבי סמים וגם לבי אלכוהול.
שמואל פרסבורגר: אני משוכנע בזה שהמספר 86,000 מוטעה ומטעה.
שמואל פרסבורגר: רק בשק"ם נכנסים הרבה יותר חיילים מ-86,000 ושותים בירה.
איוב קרא: הוא דיבר על שימוש יום-יומי.
שמואל פרסבורגר: ו-300,000 איש נגעו פעם בסמים ו-3 מיליון שתו אלכוהול פעם אחת ומעלה.
שמואל פרסבורגר: זו הנקודה.
אורי אסטליין: 86,000 איש צורכים משקאות אלכוהוליים בתדירות גבוהה.
שמואל פרסבורגר: על פי אמות המידה הזהות מספר האלכוהוליסטים הרבה יותר גדול.
אורי אסטליין: אני מצטט נתונים מחקריים שאולי נראים טובים או גרועים, אבל מבחינתי זה לא משנה את עצם העובדה שמכיוון שאלכוהול הוא התמכרות קשה זה אמור להיות מחובר, שווה ערך, לכל אותן התמכרויות שאנחנו מטפלים בהם ברשות למלחמה בסמים.
ד"ר גלסר חורחה: ברור שיש יותר משתמשים ומכורים לאלכוהול מאשר המכורים והמשתמשים בסמים.
ד"ר גלסר חורחה: יכולה להישאל שאלה מדוע נותנים לעניין של הסמים יותר משקל.
ד"ר גלסר חורחה: זה משום שהעבירות שנעשות על ידי אנשים תחת השפעה של אלכוהול הן יותר בכיוון של המשפחה והסביבה הקרובה, כאשר אנשים שמשתמשים בסמים עושים עבירות אצל אחרים וסוג העבירות יותר מסובך והוא מחוץ למשפחה.
ד"ר גלסר חורחה: עכשיו יש גם את כל הנושא של מחלות מדבקות, איידס וכו', שמועברות בגלל הזרקות וזה הופך את זה לבעיה בריאותית מהמדרגה הראשונה.
ד"ר גלסר חורחה: לכן בעיית הסמים היא הרבה יותר בעייתית מבעיית האלכוהול.
סימונה שטייניץ: הדברים שאמר ד"ר גלסר שווים בדיקה, משום שמעבר לזה שאנחנו מדברים על כך שהאלכוהול יוצר עבירות בתוך המשפחה, צריך לומר בגלוי שמדובר באלימות בתוך המשפחה, מדובר על מוות בכבישים.
סימונה שטייניץ: כלומר, מדובר פה במפגע הרבה יותר חמור לפעמים, למרות שאני לא בטוחה שאפשר לשפוט מה יותר חמור.
סימונה שטייניץ: אני חושבת שמה שמר פרסבורגר ניסה להציג בשאלה שלו זה נתון שהגיע הזמן להעלות אותו על השולחן ולומר שהנושא של האלכוהול הוא לא מספיק על השולחן, שאין חוקים בנושא הזה.
סימונה שטייניץ: אנחנו רוצים להדגיש שהמפגע של האלכוהול אם הוא לא יותר אז הוא כמו הנזקים של סמים, כאשר מדינת ישראל נותנת היום הרבה יותר משאבים לטיפול בנושא של סמים בפער שלא ניתן להשוואה.
איוב קרא: האם יהיה חכם להטיל אגרה על אלה שמוכרים אלכוהול, אגרה שתממן את כל פעולות הגמילה וכו'?
סימונה שטייניץ: אם השאלה היא אם זה חכם, אזי זה חכם, אבל אני לא בטוחה שזה יהיה מעשי.
איוב קרא: מוטל נטל כבד על המדינה והמשפחה כתוצאה מההתמכרות הזאת.
סימונה שטייניץ: זה ייקר את המחירים ולכן בעצם הנטל יהיה על כל האוכלוסיה.
דובר: ברור שייקור מוריד צריכה ויש על כך מחקרים.
סימונה שטייניץ: אני לא בטוחה שהטלת אגרה זה דבר מעשי.
איוב קרא: אולי להטיל אגרה על משקאות עם אחוז אלכוהול גבוה ולא על יין למשל.
סימונה שטייניץ: גם יין משכר.
סימונה שטייניץ: יין "פטישים" למשל, שאומרים שזה רק לשישי-שבת, יכול לעשות הרבה נזקים.
סימונה שטייניץ: אני רוצה להסב את תשומת לב הוועדה שכשהוועדה הבינמשרדית סיימה את עבודתה היא המליצה מספר המלצות.
סימונה שטייניץ: אחת ההמלצות שמאוד ניסו לדחוף בזמנו היה הנושא של פיקוח ואכיפה על מכירת משקאות לקטינים.
סימונה שטייניץ: ההמלצה היתה לשנות את החוק כך שקטין לא יוכל בכלל לקנות משקאות חריפים, לא רק במקומות שבהם שותים.
סימונה שטייניץ: היום החוק מתייחס לזה שקטינים מתחת לגיל 18 לא יכולים לקנות משקה במקום ששותים בו - מסעדות, בתי קפה או פאבים.
סימונה שטייניץ: הוצעו אז גם הצעות איך ניתן לאכוף את זה גם בסופרמרקטים, כמו לרכז את המשקאות בדוכן נפרד וכד'.
סימונה שטייניץ: הנושא הזה לא הצליח, גם בגלל בעיית תקציב ואני מניחה שגם בגלל אינטרסים של בעלי עסקים וכד'.
שמואל פרסבורגר: אני יושב-ראש האגודה למניעת אלכוהוליזם כבר הרבה שנים ודי עייפתי, בלשון המעטה נמאס לי.
שמואל פרסבורגר: נמאס לי, מכיוון שאין התייחסות לנושא הזה.
שמואל פרסבורגר: זו פעם ראשונה מזה הרבה מאוד זמן שאני שומע כאן דיון ענייני והצגת הנושא כמו שהוא.
שמואל פרסבורגר: השאלה שאני שואל את עצמי ואתכם היא: אז מה?
שמואל פרסבורגר: אז עוד פעם יהיה דיון, ולאן נגיע?
שמואל פרסבורגר: האם מישהו ינסה לפתור את הבעיה?
שמואל פרסבורגר: ד"ר חורחה גלסר אמר שכל משרד עושה מה שהוא רוצה.
שמואל פרסבורגר: זה נכון.
שמואל פרסבורגר: למשל, משרד הבריאות החליט שהוא לא מטפל יותר בטיפול הפסיכו-סוציאלי.
שמואל פרסבורגר: אצלנו במעון - - -
איוב קרא: היכן נמצא המעון?
שמואל פרסבורגר: המעון נמצא ברמת גן ויש בו בסך הכל 30 מיטות.
שמואל פרסבורגר: משרד הבריאות החליט שהם לא מטפלים יותר בטיפול הפסיכו-סוציאלי, ומבחינתם הם צודקים.
שמואל פרסבורגר: הם נותנים רק טיפול רפואי ומאשרים שבועיים דטוכס.
שמואל פרסבורגר: משרד הרווחה לא מטפל את הטיפול הפסיכו-סוציאלי ובזה נגמר הסיפור.
שמואל פרסבורגר: היום אנחנו עובדים על סדרות של שבועיים ואנחנו לא מסוגלים למלא את המיטות ובהתאם לכך המימון שאנחנו מקבלים, משום שאנחנו מקבלים כסף לפי מיטות.
איוב קרא: ממי אתם מקבלים את הכסף?
שמואל פרסבורגר: אנחנו מקבלים כסף ממשרד הבריאות וממשרד הרווחה.
שמואל פרסבורגר: ממשרד הבריאות קיבלנו עבור המעון האשפוזי, ששם עשינו גם טיפול פסיכו-סוציאלי.
איוב קרא: כמה אתם מקבלים למיטה?
שמואל פרסבורגר: 261 שקל ליום עבור כל מיטה.
שמואל פרסבורגר: זו גם כן בדיחה, אבל כך זה עובד.
שמואל פרסבורגר: אין עם מי לדבר, אף אחד לא מקשיב.
שמואל פרסבורגר: אני מנסה להסביר וזה לא עוזר שום דבר.
שמואל פרסבורגר: אין לי רק טענות נגדם, אלא יש לי גם טענות נגד עצמי.
שמואל פרסבורגר: כבר מזמן הייתי צריך לקום ולומר שזה לא מעניין אותי.
שמואל פרסבורגר: אני עושה את העבודה הזאת בהתנדבות, משום שראיתי בזה בעיה.
שמואל פרסבורגר: נתקלתי בזה לגמרי במקרה לפני 12 שנה וכבר אז מצאתי דברים חמורים.
שמואל פרסבורגר: לא הצלחתי להכניס לראשים של האנשים מה הבעיה.
שמואל פרסבורגר: כשאתה בא אליי למשרד ואני שואל אותך: אתה רוצה לשתות משהו?
שמואל פרסבורגר: אתה עונה: מים.
שמואל פרסבורגר: אני אומר: אני מתכוון לשתיה חריפה.
שמואל פרסבורגר: אתה עונה לי: לא, לא, אני לא שותה חריף.
שמואל פרסבורגר: אז אני מוזג לי כוס ויסקי ואני שותה בנחת ואתה יכול לומר לי משהו או לא לומר לי כלום.
שמואל פרסבורגר: כשאתה נכנס אליי למשרד ואני שואל אותך אם אתה רוצה לעשן, אתה יכול לומר שאתה לא מעשן.
שמואל פרסבורגר: אבל אם אני אגיד לך שאני לא מתכוון לעישון, אלא לשכטה, מה תגיד?
שמואל פרסבורגר: אתה תראה בי איש מוזר, שמשהו לא בסדר איתי.
שמואל פרסבורגר: כשדיברתי על אלכוהול, זה לא נראה נורא, אבל כשאני אומר שכטה זה נראה חמור מאוד.
שמואל פרסבורגר: דוגמה נוספת – יש לי חתן ושלושה נכדים בני 17, 13 ו-8.
שמואל פרסבורגר: דיברתי אצלם בבית על אלכוהול ושאלתי אותם: אתם שותים?
שמואל פרסבורגר: ידעתי את התשובה, אני לא צריך לשאול.
שמואל פרסבורגר: הילד בן ה-13 ענה: כן, לפעמים אנחנו שותים.
שמואל פרסבורגר: הילד הגדול ענה: כן, למה לא, אנחנו שותים בירות ודברים כאלה.
שמואל פרסבורגר: אני שואל את האבא: אתה שומע מה הם אומרים?
שמואל פרסבורגר: הוא ענה: אז מה.
שמואל פרסבורגר: כאן זה מתחיל.
שמואל פרסבורגר: לאנשים אין מודעות לגבי המשמעות של האלכוהול.
שמואל פרסבורגר: לפני יומיים קראתם בעיתון שאח רצח את אחיו ברובה שהיה אצלו בבית.
שמואל פרסבורגר: הוא אפילו לא היה מסוגל להסביר מה הוא עשה ורק אחרי שהוא התפכח הוא ידע מה קורה איתו.
שמואל פרסבורגר: יש לנו גם בעיה עם המשטרה.
שמואל פרסבורגר: המשטרה מורחת את זה.
שמואל פרסבורגר: לפני שנה המשטרה אמרה שאחוז תאונות הדרכים בגלל אלכוהול הוא 1.2%.
שמואל פרסבורגר: אני לא רוצה להיות בוטה ולכן אני לא אגדיר איך אני רואה את ההתייחסות של המשטרה.
שמואל פרסבורגר: כך גם ההתייחסות של כל המערכות לכל מה שקורה בעסק הזה.
שמואל פרסבורגר: קשה לי להאמין שכך אפשר לפתור את הבעיה, למרות שאפשר.
שמואל פרסבורגר: כל מה שצריך לעשות הוא לחייב את מוכרי הבירה באגרה – לא את יצרני הבירה ויבואני הבירה – על כל בקבוק בירה, אגרה של חמש או עשר אגורות.
שמואל פרסבורגר: זה הרבה מאוד כסף.
שמואל פרסבורגר: קחו את הכסף הזה ותעבירו אותו לטיפול באנשים.
שמואל פרסבורגר: תאמרו שעל כל בקבוק יין שמוכרים ישלמו חמש אגורות.
שמואל פרסבורגר: זה כלום, הם אפילו לא ירגישו את זה.
שמואל פרסבורגר: אפשר לעשות מזה הון תועפות.
שמואל פרסבורגר: ניסינו לעשות את זה הרבה פעמים, אבל התאספו כאן יצרני המשקאות, היה להם חבר כנסת אחד שעשה להם את הלובי, והם הקפיאו את זה.
שמואל פרסבורגר: הם לא רוצים שום שינוי, הם רוצים להמשיך למכור משקאות.
שמואל פרסבורגר: הבאתי לכאן מאמר מהעיתון בו אומר ראש ממשלת בריטניה: אנחנו עם של שיכורים.
שמואל פרסבורגר: הנזק מהנושא הזה הוא 22 מיליארד לירות סטרלינג.
שמואל פרסבורגר: בתרגום לשקלים זה 145 מיליארד שקלים.
שמואל פרסבורגר: אצלנו זה לא כמו בבריטניה, אנחנו 10% מהם ולכן זה 14 מיליארד.
שמואל פרסבורגר: אנחנו לא שותים כל כך הרבה, אז זה 7 מיליארד.
שמואל פרסבורגר: אם אנחנו שותים 20% מהם אז הנזק הוא 3 מיליארד שקלים לשנה, כל שנה, למדינת ישראל.
איוב קרא: ההערכה היא שיש נזק של 10 מיליארד שקלים בגין הבעיה הזאת?
שמואל פרסבורגר: לא.
שמואל פרסבורגר: אנחנו שותים פחות מהם, אבל לא הרבה.
דובר: באירופה שותים הרבה יותר מאיתנו.
שמואל פרסבורגר: אני מציע לכם לבדוק את זה פעם ותתפלאו כמה שאתם טועים.
שמואל פרסבורגר: זה כבר מזמן לא נכון.
שמואל פרסבורגר: אתם יודעים כמה פאבים יש בארץ?
אהובה שפיגלמן: נערך סקר צריכת אלכוהול בישראל.
שמואל פרסבורגר: אתם לא מתארים לכם איזה כמויות צורכים כאן.
שמואל פרסבורגר: אני אומר שגם אם אנחנו שותים 20% מהם, גם אז זה 3 מיליארד שקל נזק.
שמואל פרסבורגר: זה הון תועפות.
שמואל פרסבורגר: אפשר לפתור את הבעיה בדרך שאמרתי, בכסף קטן, רק שצריך לאלץ אותם לתת X כסף.
שמואל פרסבורגר: כרגע אני לא קובע מה, זה יכול להיות אפילו שלוש אגורות.
ברוך שלו: אני חושב שהישיבה הזאת מאוד חשובה.
ברוך שלו: התרשמתי מאוד מהאופן שבו היושב-ראש לוקח את הנושא לידיים.
ברוך שלו: אני חושב שאנחנו במצב שאולי פעם יצטרכו - ולא רחוק היום הזה – להקים ועדת חקירה לגבי מה נעשה בתחום הזה.
ברוך שלו: השאלה היא מה אפשר לעשות לפני שמקימים את ועדת החקירה.
ברוך שלו: מר פרסבורגר תפס אותי לנושא הזה ואני רואה איך הוא כל כך מסור לנושא כבר 12 שנים.
ברוך שלו: הוא נלחם כמו דון קישוט.
איוב קרא: לאיזו ועדת חקירה אתה מתכוון?
ברוך שלו: 100,000 איש במדינה הזאת מכורים לאלכוהול.
ברוך שלו: ההשלכות הכלכליות הן אדירות.
ברוך שלו: תחשוב כמה אנשים מתוך ה-100,000 יצטרכו לעשות דיאליזה.
ברוך שלו: תחשוב כמה תאונות דרכים נגרמות, כמה אנשים אונסים את הבנות שלהם, כמה מקרי רצח יש.
ברוך שלו: 100,000 איש זה נתון מדהים.
ברוך שלו: היות שאין לנושא הזה אבא והיות שאין רשות לאלכוהול, הנושא פרוץ.
ברוך שלו: לכן אני מציע לצאת בדרישה חד-משמעית להקים רשות לאלכוהול, ובמידה שחושבים על התקציב ורוצים לאחד את זה עם הרשות למלחמה בסמים, זה בהחלט אפשרי, אבל גם אז צריך להחליט איזה תקציבים מיועדים לנושא של האלכוהול.
ברוך שלו: לגבי המודעות לנושא – קלטנו מיליון אנשים שעברו מחבר העמים לישראל.
ברוך שלו: הייתי ממליץ להזמין מחקרים עדכניים בנושא, כדי שנדע על מה אנחנו מדברים.
ברוך שלו: בכל מקרה, 100,000 איש מכורים זה מספר שזועק לשמים.
ברוך שלו: ההצעה שהציע מר פרסבורגר היא כל כך פשוטה ליישום, רק שצריך להתגייס ולהזיז את זה.
ברוך שלו: כדי לעורר את המודעות לנושא אני מציע שכמו שיש יום ללא עישון, יהיה יום ללא אלכוהול.
ברוך שלו: אני מציע שהיום הזה יהיה יום המים הבינלאומי – ב-22 בינואר.
ברוך שלו: כך נתפוס שתי ציפורים במכה אחת – גם נדע להכיר את המים שאנחנו שותים וגם תהיה מודעות לנושא.
ברוך שלו: יש גם לבדוק את נושא הפרסום של האלכוהול, בדומה לעישון, ועד כמה ניתן לפרסם.
ברוך שלו: כך ניתן יהיה להפעיל לחץ על כל המערכת ואולי היצרנים בעצמם ירצו-ישמחו לתרום סכומים מסוימים לנושא.
ברוך שלו: צריך לשבת ולנהל משא ומתן איתם.
ברוך שלו: אני מציע לכלול גם את היבואנים בעניין.
איוב קרא: יצרנים ויבואנים של משקאות אלכוהוליים לא הוזמנו?
ריקי אליה: הם הוזמנו ולא רצו לבוא.
גלעד אליעזר: אני חושב שלפני שתוקם רשות צריך באופן מעשי לזרז הקמת ועדה בינמשרדית שיהיו שותפים בה שלושת המשרדים הנוגעים בדבר.
גלעד אליעזר: משום מה, המשרד השלישי, על אף שיש לו חלק ניכר בנשיאת הנזקים – משרד התחבורה, לא שותף לזה.
גלעד אליעזר: אני חושב שהנתון שמר פרסבורגר זרק לאוויר מגוחך.
גלעד אליעזר: מצחיק שרק 1.5% מכלל תאונות הדרכים במדינת ישראל נגרם עקב השפעת אלכוהול, כאשר הממוצע הכלל עולמי הוא בין 30% ל-35%.
גלעד אליעזר: היות שפה מדובר על תאונות דרכים ומשרד התחבורה לוחם בתאונות הדרכים, מן הראוי שהם יבודדו חלק מתקציבם למלחמה באלכוהוליזם.
גלעד אליעזר: בוועדה בינמשרדית בהחלט אפשר להתחיל לזרז את ההליכים.
שוקי שדה: אני יכול להצטער על כל תאונות הדרכים שנגרמות כתוצאה מהדבר, אבל מבחינתנו, מלבד להכשיר את הנהג במערכת נהיגה אנחנו לא יכולים לעשות שום דבר.
שוקי שדה: יחד עם זאת, יש בהחלט מקום לעבודה משותפת לגבי פרסומים שונים במסגרות שלנו יחד עם הרשות לבטיחות בדרכים.
שוקי שדה: אנחנו עומדים לפרסם גם במשרדי הרישוי, במערכות פרסום פנימיות באמצעות טלוויזיה, כדי שאנשים שממתינים בתור במשרדי הרישוי יוכלו לקבל אמת מידה על סיכונים בנהיגה גם בתחום הזה.
שוקי שדה: אלה שני הדברים היחידים שאנחנו יכולים לעשות מעבר לפעילות השוטפת.
איוב קרא: מדוע בלימודי התיאוריה אתם לא מכניסים שיעור על סמים ואלכוהול?
איוב קרא: צריך שזה יהיה חלק ממבחני התיאוריה.
שוקי שדה: מערכת התיאוריה עובדת בשני נתיבים: נתיב החינוך ברמת בית הספר, שבו יש מערך של 30 שעות שבו עושים חינוך תעבורתי, מהם 10 שעות לתיאוריה.
שוקי שדה: במסגרת החינוך התעבורתי יש קטע קטן שמדבר גם על העניין הזה.
איוב קרא: לאור התופעה שגוברת בשנים האחרונות, כי כשאני הוצאתי רשיון נהיגה זה לא היה בממדים כאלה, אני ממליץ לכם להתייחס יותר לנושא הזה.
שוקי שדה: זה קשור למשרד החינוך.
איוב קרא: אני מדבר על התיאוריה.
איוב קרא: צריך להכניס למבחני התיאוריה פרק שעוסק בבעיה הזאת, כדי שכל אחד שמבקש לקבל רשיון נהיגה יקבל הסברה בנושא האלכוהול.
איוב קרא: יש חוסר מודעות לגבי האלכוהול בכלל וההשפעה שלו.
אהובה שפיגלמן: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים מנסה להפריד את הנהג השותה מהמפתח ולהחדיר את הנורמה של נהג תורן.
אהובה שפיגלמן: יש לנו מחקר שמבצע פרופ' דוד שנער לאורך שנים בקרב מבלים בפאבים.
אהובה שפיגלמן: לא מדובר בחתך הרגיל של האוכלוסיה.
אהובה שפיגלמן: מה שהוא רואה במשך השנים זה שבקרב צעירים יש עלייה בכמות הממוצעת של שתיה פר בילוי בפאב.
אהובה שפיגלמן: יש עדיין בורות בקטע של איזה כמות משכרת את הצעירים.
אהובה שפיגלמן: רבים חושבים שזה לפחות שלושה משקאות ויותר ורק 11% ענו לנו בשנת 2001 שזה שני משקאות ויותר, כאשר לנו ידוע שזה שני משקאות ויותר.
אהובה שפיגלמן: יש בורות בנושא הזה.
אהובה שפיגלמן: יש דבר נוסף, שאנחנו כנראה לא כל כך מצליחים, זה להחדיר את הנורמה של נהג תורן, כי כמות האלכוהול הממוצעת בדם של מי שעומד לנהוג והוא היה מיועד בתחילת הערב להיות הנהג התורן, דומה לכמות האלכוהול הממוצעת בדמם של אלה שלא הולכים לנהוג, והיא קרובה לרמה המותרת.
אהובה שפיגלמן: לגבי אחוז האלכוהול בדם – נקבע שהרמה המותרת היא 1.5% ואנחנו יודעים שזו הערכת חסר.
אהובה שפיגלמן: זה נובע מכל ההגבלות החוקיות היום שמגבילות את האפשרות של השוטר לגשת לנהגים, משום שהוא צריך חשד סביר כדי לבדוק אדם.
אהובה שפיגלמן: בנושא הזה יש יוזמה לקדם חקיקה של אפשרות אכיפה אקראית, כך שלא יהיה צורך להוכיח איזשהו חשד סביר.
איוב קרא: זו הצעת חוק שלי.
אהובה שפיגלמן: זה אחד הנושאים שהרשות תרצה לקדם בשנה הבאה יחד עם אגף הרישוי ועם הלשכה המשפטית במשרד התחבורה.
אהובה שפיגלמן: אם תהיה למשטרה אפשרות לעשות בדיקה אקראית, יהיה הרבה יותר קל לצייד את השוטרים בכלים לעשות בדיקה.
אהובה שפיגלמן: היום יש להם מעט מאוד כלים, בין היתר בגלל כל המגבלות החוקיות, והם נרתעים משימוש באמצעי הזה.
אהובה שפיגלמן: אנחנו שקלנו להוריד את רמת האלכוהול המותרת בדם אצל נהגים צעירים.
אהובה שפיגלמן: זה נושא שצריך לבדוק אם יש לו סיכוי.
אהובה שפיגלמן: גם היום האכיפה היא כל כך חלשה כך שאני לא יודעת אם להוריד את רמת האלכוהול בדם אצל נהג צעיר זה יהיה דבר יעיל.
אהובה שפיגלמן: נושא אחר שלא הוא הוזכר כאן הוא הנושא של נוכחות של בקבוק פתוח בתוך רכב בזמן הנהיגה.
אהובה שפיגלמן: צריך לבדוק את הנושא ואולי לקדם אותו.
אהובה שפיגלמן: בפאבים לא מוכרים משקאות לא אלכוהוליים.
אהובה שפיגלמן: אני חושבת שצריך לחייב את הפאבים לא להתנות כניסה לפאב בקניית משקאות אלכוהוליים ולאפשר קנייה של משקאות קלים.
אהובה שפיגלמן: היום יש פאבים שלא מאפשרים רכישת משקה קל.
אהובה שפיגלמן: אני חושבת שזה לא מחייב התעמתות עם סקטורים במשק.
אורי אסטליין: כשיש תאונת דרכים עם נפגעים, לא עושים להם בדיקת דם כדי לבדוק אם יש אלכוהול בדמם.
אורי אסטליין: עושים להם בדיקה כזאת רק אם השוטר מלווה את הנפגע ומבקש שיבדקו אם יש אלכוהול בדם.
אורי אסטליין: קשה לי להבין את זה.
אהובה שפיגלמן: החוק לא מאפשר לעשות את זה.
אורי אסטליין: אני חושב שמי שמגיע לבית החולים או אפילו לחדר המתים, צריך לבדוק את רמת האלכוהול בדמו.
אהובה שפיגלמן: זו פגיעה בכבוד המת.
אהובה שפיגלמן: היום יש חוק זכויות המת.
אורי אסטליין: אני מאוד מכבד את זה, אבל אני גם חושב שצריך לדעת מה קרה.
אורי אסטליין: בגלל שאין את הבדיקות האלה גם יש את הנתון המצחיק שאין בכלל אלכוהוליסטים במדינה הזאת ולכן גם לא חושבים שזו בעיה.
אורי אסטליין: צריך לחייב את בתי החולים לבדוק את רמת האלכוהול בדם של כל מי שמגיע אליהם בגלל תאונת דרכים.
נגה וונדמנך: אני מנהל מרכז קשב – מידע לבני נוער יוצאי אתיופיה – בתל-אביב.
נגה וונדמנך: המרכז לבני נוער יוצאי אתיופיה הוקם ב-1995 על ידי ותיקים ועולים שראו בני נוער יוצאי אתיופיה שמגיעים לתחנה המרכזית בתל-אביב יחד עם עוד מאות בני נוער מכל הארץ ושם מבצעים פריצות, גניבות, משתמשים באלכוהול או בחומרים קשים אחרים.
נגה וונדמנך: הוקם משרד בתחנה המרכזית ובהתחלה אפילו לא היה חשמל ושום דבר אחר ואפילו הביאו כסאות מהבית.
נגה וונדמנך: לאחר מכן, האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה תמכה במקום ומזה שנתיים עמותת פידל, שזכתה במכרז, מפעילה את המקום.
נגה וונדמנך: במרכז הזה עובדים ארבעה מדריכים, יש סיור יום בתחנה המרכזית הישנה ובתחנה המרכזית החדשה וביום חמישי בלילה אנחנו עושים סיור לילה במועדונים שם.
נגה וונדמנך: בני נוער יוצאי אתיופיה מגיל 12 ומעלה מגיעים למועדון ושם הם יכולים לקנות את כל סוגי האלכוהול.
נגה וונדמנך: אין אף אחד שיכול לבוא לבעל המועדון ולאסור עליו להכניס ילדים מתחת לגיל 18 ולמכור להם אלכוהול.
נגה וונדמנך: בתחנה המרכזית החדשה יש תחנת משטרה ואנחנו יודעים שבתוך התחנה המרכזית לא מעיזים למכור אלכוהול לבני נוער, אבל מחוץ לתחנה הכל אפשרי.
נגה וונדמנך: לדעתי אנחנו לא צריכים לנתק את ההורים מבני הנוער ולתת גם להם הסברה.
נגה וונדמנך: באתיופיה בני העדה שתו "תלה", שהיא בירה אתיופית, ולא היתה הגבלה מבחינת הגיל.
נגה וונדמנך: גם בארץ יש הורים ששותים בירה בתוך הבית עם הילד או בלעדיו ולא מודעים למה שזה גורם לילד מבחינה פיזית או ללימודים שלו.
נגה וונדמנך: להורים אין שום מושג לגבי השימוש באלכוהול או בסמים, איך ניתן לזהות או איך ניתן לעבוד עם הילדים.
נגה וונדמנך: צריך ליידע את ההורים לאיזה גורמים הם יכולים לפנות במידה שהם לא יכולים לטפל בילדים.
נגה וונדמנך: היום המצב הולך ומחמיר ומספר בני הנוער שמשתמשים ביין, בירה, וודקה וכו' הולך וגדל וזה חופשי בכל מקום, אבל אין מספיק אכיפה.
ברוך שלו: מה ההשפעה של ההורים על הילדים?
נגה וונדמנך: בחופש הגדול הג'וינט ארגן הרצאה להורים והם אמרו שהם מוכנים לקבל את כל הכלים כדי לתקשר עם הילדים שלהם.
נגה וונדמנך: הם טוענים שכל עוד שאין להם כלים הם לא יכולים להשפיע על הילדים.
נורית טזזו: אפשר לדבר בבית עם ההורים על שתיה ועל סמים, אבל כשאתה יוצא מפתח הבית אתה יכול לעשות מה שאתה רוצה.
נורית טזזו: ההשפעה החברתית על הנוער היא גדולה, במיוחד שזה גיל בו בני הנוער מורדים ורוצים להוכיח שהם בתוך העניינים.
נורית טזזו: לכן ההשפעה של הבית על הנוער היא מאוד אישית, כל אחד והמשפחה שלו.
נורית טזזו: הקושי העיקרי הוא מה שקורה מחוץ לבית, כאשר הילדים חשופים לדברים אחרים ממה שיש בבית.
נורית טזזו: למרבה הצער, אם אנחנו מדברים על העדה האתיופית, אנחנו מודעים לזה שהילד לא מתקשר עם ההורים באותה רמה של ילד שהוריו הם צברים ומדברים עברית.
נורית טזזו: התקשורת היא אחרת.
נורית טזזו: עם כל בעיות התקשורת שיש בין הורים לילדים אני חושבת שיש מקום לשנות, יש מקום ללמידה, להסברה ומודעות.
נורית טזזו: אם הנושא הזה לא מספיק חזק בבית יש מקום גם למערכת החינוך ולעבודה במתנ"סים, כדי לחשוף את הילדים לנזקים שיכולים להיגרם.
ד"ר סוניה מיכאלי: אני מכהנת בתפקיד המדען הראשי של משרד הקליטה מתחילת אוקטובר, אחרי 13 שנה במשרד החינוך.
ד"ר סוניה מיכאלי: ההתמחות שלי היא בפסיכולוגיה.
ד"ר סוניה מיכאלי: הכותרת שכתבתי לכמה סעיפים היא לשכנע את הנוער והמבוגרים לרצות לחיות.
ד"ר סוניה מיכאלי: יש בארץ שימוש במילים "יהיה בסדר".
ד"ר סוניה מיכאלי: משיחות עם ילדים והורים עולה שהם כל כך לא מאמינים שיהיה בסדר ולכן צריך לשכנע את האנשים שטוב לחיות.
ד"ר סוניה מיכאלי: החיים הם חשובים.
ד"ר סוניה מיכאלי: במשרד התחבורה מדברים על עניינים של חיים ומוות וזה אחד הדברים שמתחילים להשפיע.
ד"ר סוניה מיכאלי: יש כל כך הרבה מוות מסביב, כל כך הרבה דם מסביב, והכל כל כך בקלות.
ד"ר סוניה מיכאלי: אדם צעיר מוותר על החיים שלו וכששואלים אותו מה יהיה איתו בגיל 25, הוא אומר שהוא יהיה זקן.
ד"ר סוניה מיכאלי: אני חושבת שטוב שסוף סוף מדברים בארץ על אלכוהול.