GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חיים ויסמונסקי: שואלים אותו האם היית תחת טיפול תרופתי, מבקשים את התיעוד הרפואי, ותוקפים את מהימנות הדברים.
<חיים ויסמונסקי: צריך גם לזכור אגב שלפעמים אמרה בבית-החולים היא דווקא בעלת משקל גבוה יותר, אם היא נאמרת בתכוף לאחר העבירה היא גם חריג לעדות מפי השמועה.
<חיים ויסמונסקי: זו סתם הערה.
<נועה ברודסקי לוי: זה לא העניין של המהימנות, העניין של ההחלטה.
<חיים ויסמונסקי: אני רוצה להגיד את העמדה, לפחות שלי, של הפרקליטות, לפני שאתם הולכים לרגע ההכרעה.
<חיים ויסמונסקי: אני חושב שמה שאנחנו הסכמנו, אמור לספק, והשאר – למרות שלא כל כך אוהבים להגיד את זה על בימת הכנסת – השאר, בסוף בתי-המשפט יקבעו בהיבט הזה.
<חיים ויסמונסקי: הדברים נאמרו, הדברים ברורים.
זאב בנימין בגין: בתי-המשפט, לא.
<חיים ויסמונסקי: זו דעתי.
זאב בנימין בגין: אני אפילו רוצה למנוע מכם, כתובעים – משטרה, פרקליטות – מצבים אפורים, לא נוחים, שאתם תצטרכו ככה להפעיל יותר מדי את שיקול הדעת שלכם.
זאב בנימין בגין: לא שאני לא סומך עליו, אבל לדעתי יקשה עליכם, כי אתה תרצה לקיים בתביעה את רוח החוק, איך אמרת, את דעת המחוקק.
זאב בנימין בגין: ואז, יכול להיות שמצבים כאלה, הם יהיו כאלה שלא התכוונו אליהם.
<חיים ויסמונסקי: הסיטואציה היא הגשה, לצורך העניין פעולה רצונית, פעולה שהיא לא בכפייה.
<חיים ויסמונסקי: אני חושב שהתבחין של מקום הגשת התלונה, עיתוי הגשת התלונה, הוא לא צריך להיות התבחין.
<חיים ויסמונסקי: אני מזכיר שדווקא באירועים בדרך כלל באים ומוסרים את הדברים מייד.
<חיים ויסמונסקי: שוב, בואו נסתכל, יש לנו הרי עוד סיטואציות.
<חיים ויסמונסקי: יש לנו עוד סיטואציות שבני משפחה היו מוסרים הודעות.
<חיים ויסמונסקי: הסיטואציה היא שזה לא נעשה תמיד ביישוב הדעת, עם עצת עורך-דין, שבוע אחרי, שהוא בא עם חליפה ומוסר את הדברים ככה יפה.
<חיים ויסמונסקי: לפעמים זה בסערת הרגש.
<חור ניזרי: יותר חמור, הוא אפילו לא יודע שהוא מתלונן.
זאב בנימין בגין: אבל כשזה מה שקורה, אז למה לי לגרור אותו לדוכן העדים כשלא היה ברור מלכתחילה - - -
<חור ניזרי: הוא אפילו לא ידע שהוא מתלונן.
<חיים ויסמונסקי: כי מדובר בפעולה רצונית.
<עינת גדעוני: הוא מרצונו פנה לרשויות אכיפת החוק.
זאב בנימין בגין: חברת הכנסת מיכאלי, תעזרי לנו.
מרב מיכאלי: הלוואי, אמן שתהיה לי הזכות הזאת.
מרב מיכאלי: קודם כול, אני חושבת שדווקא כאן עובד אולי הטיעון ההפוך ממה שכל הזמן נאמר – מילא החריגים לעניין עבירות חמורות, עבירות אלימות.
מרב מיכאלי: תגידו לי, הרי כל הזמן חזרה הדוגמה הזאת של אישה שמתלוננת על אלימות מצד בן זוגה, ואז מושכת את התלונה, מבטלת את התלונה.
<עינת גדעוני: זה קיים כבר בחריגים.
<קריאה: זה כבר קיים בחוק.
מרב מיכאלי: אני שואלת, אם היא ביטלה את התלונה, למשל הסעיף יחול עליה?
<חור ניזרי: ביטול תלונה, יש לזה התייחסות בחוק.
מרב מיכאלי: אז בסדר, בלי קשר לאלימות.
מרב מיכאלי: אני הגשתי תלונה על אחותי הקטנה שגנבה ממני.
<עינת גדעוני: אחים זה לא חל, הכלל.
<עינת גדעוני: הורה וילדו.
מרב מיכאלי: אמא שלי הגישה תלונה נגדי שגנבתי לה - - -
<קריאה: טבעת יהלום.
מרב מיכאלי: טבעת יהלום.
<קריאה: שגנבת בסוּפר, לאו דווקא.
<עינת גדעוני: זייפת צ'קים.
מרב מיכאלי: והיא התחרטה ומשכה את התלונה.
<עינת גדעוני: הרעיון הוא שאנחנו מסתכלים על האקט הראשוני, על נקודת הזמן הראשונית של הגשת התלונה.
מרב מיכאלי: היא מחויבת עדיין - - -
<עינת גדעוני: כמובן שאחרי זה בשיקול הדעת תהיה התחשבות.
<חיים ויסמונסקי: אבל אני אומר, זה למשל יהיה מקרה קלסי – אגב, בייחוד אם זה יהיה נגיד מהמכולת – ונניח שזה יהיה לצורך הדוגמה מקרה קל-ערך, כלומר הסכום של הגניבה היה נגיד מאוד נמוך, אין לו עבר פלילי, וכיוצא בזה.
<חיים ויסמונסקי: ועכשיו יש גם משיכה של התלונה.
<חיים ויסמונסקי: ואז, יבוא התובע ויכתוב חוות דעת האם להעמיד לדין או לא להעמיד לדין.
<חיים ויסמונסקי: זה לא תיק מעצר, מה שנקרא, ולכן הקצב שלו הוא אחר.
<חור ניזרי: זה לא קשור, זה סיפור אחר.
<חיים ויסמונסקי: זה יכול להיחשב שיקול, אני לא רוצה עכשיו להגיד איך תיראה הנחיה כזאת, אבל זה יכול להיחשב שיקול, גם בלי הנחיה.
<חור ניזרי: זה קודם כול לא בסמכות - - -
זאב בנימין בגין: סליחה, סליחה.
<חיים ויסמונסקי: זה יכול להיחשב שיקול לגניזה, ממכלול נסיבות העניין, אינו מצדיק העמדה לדין.
<חיים ויסמונסקי: זה יכול להיחשב שיקול.
<חיים ויסמונסקי: ויחד עם זאת, עדיין, משפטית פורמלית ניתן יהיה להביא אותו בניגוד לרצונו.
זאב בנימין בגין: אני אומר, בניגוד לרצונו, כשאנחנו לא יודעים אם הוא התכוון לחלוטין – שוב, בגמירות הדעת; באותו מונח, עד שאני אמצא אחר – אני רוצה להיות יותר בטוח שהתלונה הייתה ממשית, אחרי מחשבה, אם אכן מאותו רגע הוא כבר עלול לעמוד בפני אמירה שהוא עד עוין ויהיה באמת המשפט.
זאב בנימין בגין: שיחשוב על זה.
מרב מיכאלי: אני אשאל אחרת.
מרב מיכאלי: אני מבינה שהשוטר יכול לשאול, או שוטרת יכולה לשאול בבית-החולים האם את רוצה להגיש תלונה, ואז אני אגיד כן – עזוב רגע את מצבי בבית-החולים.
זאב בנימין בגין: בסדר, בדיוק.
מרב מיכאלי: השאלה היא אם מה שטוען נציג לשכת עורכי הדין יכול לקרות, שלא נשאלתי אם אני רוצה להגיש תלונה, ונרשם שהגשתי תלונה.
מרב מיכאלי: זה יכול לקרות?
<חור ניזרי: בוודאי.
זאב בנימין בגין: איך זה יכול לקרות?
זאב בנימין בגין: פלוני לא התלונן, והמשטרה טוענת שהוא התלונן?
זאב בנימין בגין: זה לא ברור לי.
<חור ניזרי: יותר מזה.
<חור ניזרי: אנחנו מדברים על עד.
מרב מיכאלי: אנחנו כרגע לא מדברים על עד.
מרב מיכאלי: אנחנו מדברות על איש שבא והגיש תלונה, לא משנה אם הוא הלך לתחנת המשטרה או כאמור שוכב בבית-החולים כי התעלף.
מרב מיכאלי: איך יכול לקרות שהגיש תלונה בלי שהגיש תלונה, או בלי שענה לשאלה את רוצה להגיש תלונה?
<חור ניזרי: הוא יכול להיחשב כמגיש תלונה על-פי התוכן של הדברים שהוא מסר - -
<קריאה: אבל הוא לא מסר.
<חור ניזרי: - - ולא לפי המודעות לזה שהוא מוסר תלונה.
מרב מיכאלי: אני לא מבינה איך יש פוזיציה כזאת.
זאב בנימין בגין: אם יהיה כתוב בחוק, כמו שאנחנו מציעים - הגיש תלונה.
זאב בנימין בגין: איך יכול להיות מצב אחר?
<חור ניזרי: אני אסביר למה אני מתכוון.
<חור ניזרי: בן אדם, כשהוא בא ומגיש תלונה - - -
<איילת לוי: בעל כורחו?
<איילת לוי: זה לא סביר.
<חור ניזרי: אני אשמח לענות לכולם, היכולת שלי כרגע זה רק ספציפית לענות לדבר אחד.
<חור ניזרי: מה שאני אומר זה שבן אדם יכול לבוא ולמצוא את עצמו מגיש תלונה בלי שהוא מבין שהוא מגיש תלונה.
<חור ניזרי: למה אני מתכוון?
<חור ניזרי: אירוע מתגלגל, כמו שתואר על-ידי המשטרה, וכן הלאה.
<חור ניזרי: הרצון שלי, לפחות שאם אנחנו מחליטים להרחיב את החוק, וגם צריך להבין שעד יכול למצוא את עצמו בהתחלה כעד רגיל ולאחר מכן כמתלונן, למעשה זאת אומרת – כן, היא לקחה מהסופר, היא בכלל לא ידעה שהיא התלוננה, אבל היא אמרה כן, היא לקחה מהסופר.
<חור ניזרי: מבחינתה היא הגישה תלונה על גניבה בפועל.
זאב בנימין בגין: אני לא מבין את זה.
<חור ניזרי: אם מישהו בא ומוסר עדות על אדם שהוא גנב והוא זה שאמר שהוא זה שגנב, הוא למעשה סוג של מתלונן.
<חור ניזרי: יותר מזה, הוא לא תמיד מודע - - -
מרב מיכאלי: הוא עד.
מרב מיכאלי: הוא לא מתלונן.
מרב מיכאלי: זה משהו אחר לגמרי.
זאב בנימין בגין: עצור.
זאב בנימין בגין: האם הוא סוג של מתלונן או הוא אדם שהגיש תלונה?
<חור ניזרי: הוא יכול להיחשב בפרקטיקה כמתלונן לכל דבר ועניין, בוודאי.
זאב בנימין בגין: אנחנו כבר אחרי זה, כבר החלטנו.
<חור ניזרי: שנייה, מחילה, אבל רק אני אסיים את המהלך ואז אולי זה יהיה יותר ברור.
<חיים ויסמונסקי: אני מסכים אתך, אגב.
<חיים ויסמונסקי: אני מבין את הטיעון שלך.
<חור ניזרי: אני שמח לקבל - - -
<חיים ויסמונסקי: לא, כי בניגוד למצופה.
<חיים ויסמונסקי: אני אשמח להסביר.
מרב מיכאלי: לא, אין שום בעיה.
מרב מיכאלי: אדרבה, בניגוד למצופה זה תמיד מעניין.
זאב בנימין בגין: <אנחנו בכל זאת צריכים עוד 22 דקות להיות כבר אחרי ההצבעה.
זאב בנימין בגין: >
<חור ניזרי: מה שאני אומר גם בנוסף לזה, שברגע שבן אדם נמצא בסיטואציה שבה הוא מוסר גרסה כזו או אחרת או מוסר משהו, או אומר אפילו, הוא לא בדיוק מודע לזה שזה תלונה במובן הצר, וכשהוא רגיל שהוא מתקשר לתחנת המשטרה אומרים לו, בוא לתחנת המשטרה להגיש תלונה – זה מה שקורה בהרבה מאוד מהמקרים - -
זאב בנימין בגין: אז הוא בא.
<חור ניזרי: - - והוא מבחינתו לא מודע בכלל לזה שהוא כרגע בשטח מסר תלונה, והוא לא מודע לזה שיש לו זכות גם לא למסור את התלונה אם הוא לא מעוניין למסור תלונה כי הוא לא מודע למערכת המורכבות שיש בזה.
<חור ניזרי: הוא לא רוצה לצאת עבריין שלא מוסר גרסה.
<חור ניזרי: מה שיקרה בפועל, בפרקטיקה - - -
זאב בנימין בגין: נראה לי מרחיק לכת אבל - - -
<חור ניזרי: זה לא מרחיק לכת, זה הפרקטיקה.