GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ענת הר-אבן: יש על זה פסיקה עניפה.
<ענת הר-אבן: ישנן סיטואציות מאוד מצומצמות שרשם ההוצאה לפעול יכול לאשר דבר כזה שצו ההבאה יבוצע - - -
<יוסף ויצמן: או שיתאמו את זה עם הזוכה.
<יוסף ויצמן: קורה שמתאמים עם הזוכה שהוא יגיע בדיוק בזמן.
ניסן סלומינסקי: נניח החייב גר באילת, הוא יכול להריץ אותו לקריית שמונה ללשכת הרשם לפי בקשה שלו של הזוכה?
<ענת הר-אבן: בהיוועדות חזותית?
<ענת הר-אבן: יש סיטואציות שמתזמנים את ביצוע צו ההבאה ללשכה מסוימת.
<ענת הר-אבן: אם יתזמנו את ביצוע צו ההבאה, או אם המשטרה, תעצרו אותו ותביאו אותו ללשכת אילת, והעורך דין מאילת, אז מנהלת הלשכה מתקשרת לזוכה ואומרת לו, בוא תבוא, אז צריך שיהיה את התנאים כדי שיוכל - - -
ניסן סלומינסקי: מה שאמרת קודם, שאפשר על פי בקשה של הזוכה לזמן לאיזה לשכה שהחליט הרשם, בצו הבאה.
ניסן סלומינסקי: כלומר, באופן תיאורטי, נניח הזוכה גר בקריית שמונה, הוא יכול לבקש שיביאו את החייב שגר באילת, שיביאו אותו לקריית שמונה?
<ענת הר-אבן: באופן תיאורטי זה קורה אחת לכמה שנים שרשם ההוצאה לפועל מאשר את זה בגלל העניין של משאבי המשטרה, שאין למשטרה משאבים, ובית המשפט המחוזי אישר את זה שזה לא בקשה סטנדרטית – נתקיים מסיבות מאוד קיצוניות ושהתקיים הליך כזה.
אורי מקלב: מי יביא אותו מאילת?
<ענת הר-אבן: זה לא קורה כמעט.
אורי מקלב: הפוך, כשאין משאבים אז לא מביאים מאילת לקריית שמונה.
ניסן סלומינסקי: לא, אבל היא אומרת שאפשר לדרוש מהחייב להגיע לקריית שמונה.
אורי מקלב: הזכאי מבקש להביא אותו לקריית שמונה - - -
ניסן סלומינסקי: אומר שבמקרים חריגים ביותר אפשר בגלל שהזכאי גר בקריית שמונה.
אורי מקלב: אז מה זה קשור למשאבים?
אורי מקלב: זה שלא קורה הרבה זה בגלל - - -
<יוסף ויצמן: אם - - - הרשם לא יאשר זה - זה לא קורה.
<ענת הר-אבן: (ה) "היה החייב מיוצג, תתאפשר לחייב לקיים שיחה חסויה בינו לבין בא כוחו, לפני הדיון ובמהלכו".
הלשכה המשפטית: כאשר הצעת החוק נכתבה, התיקון של המאסרים וכל זה, תיקון מסוים לא נכנס עוד לתוקף.
ניסן סלומינסקי: תחילה מיום הפרסום, במידה ונאשר.
הלשכה המשפטית: אולי להוסיף עוד איזושהי נקודה אחת.
הלשכה המשפטית: מעבר לשאלת אורך הזמן של הוראת שעה, כדי גם שאולי אנשי משרד המשפטים ענת ושירן יסבירו לוועדה מה תכלית הניסוי, זאת אומרת, מה יהיו הפרמטרים בסוף, לא משנה אם זה יהיה שנה, שנתיים או שלוש.
הלשכה המשפטית: אבל בסוף התקופה מה יהיו הפרמטרים למדידה, האם הניסוי הצליח או לא הצליח?
הלשכה המשפטית: בסוף התקופה אתה צריך להגיע לוועדה, ואז אתה צריך לבחון.
ניסן סלומינסקי: כלומר, אתה אומר שלפעמים קורה שהניתוח הצליח והחולה מת.
הלשכה המשפטית: לא, פשוט צריך לדעת מה הם מחפשים.
הלשכה המשפטית: הם ניסו את זה בשביל לדעת האם הוא הצליח או לא הצליח.
<ענת הר-אבן: כמו שכתבתי לאלעזר, אני רואה גם לגבי אותם חייבים שהתייצבו בלשכה והיום אין לי מענה, אני נותנת להם עוד אפיק שרות.
<ענת הר-אבן: דעו לכם, הגעתם, הנה, יש לכם שרות.
<ענת הר-אבן: אתם רוצים, רוצים, לא רוצים, אז אנחנו באותה סיטואציה שהיינו, אבל אני נותנת להם איזשהו פתרון שאין לי היום לתת להם שום פתרון.
<ענת הר-אבן: מבחינתי, זה כבר הצלחה בלי שאנחנו מודדים.
<ענת הר-אבן: כמו שהמחקר מדד, אני מציעה שנמדוד את זה באותם אופנים.
<ענת הר-אבן: אנחנו יכולים להעביר סקר שביעות רצון של שאלות שאנחנו נבנה גם לאותם חייבים שהגיעו באותם ימים שנמצא רשם לעומת אותם חייבים שיסכימו להליך ההיוועדות החזותית.
<ענת הר-אבן: אנחנו נבטל לכם באמצעות דוח, נבדוק כמה חייבים הסכימו.
<ענת הר-אבן: יכול להיות שמהר מאוד כל החייבים יחליטו שאף אחד מהם לא מסכים, אז בפרמטר של צו ההבאה והמאסר נכשלנו.
הלשכה המשפטית: כמה לא הסכימו, זאת אומרת, גם כמה לא הסכימו.
<ענת הר-אבן: ברור, אנחנו נעשה מדידה במהלך חלק מהתקופה או כולה, נביא את הנתונים בפני הוועדה.
<יוסף ויצמן: זה אולי 5% מכלל החייבים שמתייצבים.
ניסן סלומינסקי: אם תוכלו גם להביא, למרות שזה קצת מסוכן - התוצאה.
ניסן סלומינסקי: אם באמת כתוצאה מזה היה מצב שהרשם הלך לקראת, אם כי זה לא קנה מידה, כי יכול להיות שגם אם הוא לא היה דרך המערכת, אלא בזה, אבל תנסו.
<יוסף ויצמן: בהתאם לתיק.
ניסן סלומינסקי: השאלה השנייה שלי, אתם עושים פיילוט.
ניסן סלומינסקי: נניח הפיילוט מצליח, מה המגמה שלכם?
ניסן סלומינסקי: רק להשאיר את זה בין אילת לאשדוד, או המגמה שלכם להרחיב את זה בעוד מקומות בארץ?
ניסן סלומינסקי: כלומר, גם במקומות שזה קרוב, נניח, בין רעננה לתל אביב?
<ענת הר-אבן: יכול להיות.
<ענת הר-אבן: קשה לי להגיד היום, צריך למדוד את ההצלחה, את שיעור ההיענות, את שיעור ההסכמה.
<ענת הר-אבן: אם שיעור ההסכמה יהיה מאוד גבוה ונצליח, אז יש מצב.
ניסן סלומינסקי: את צריכה להבין ששיעור ההסכמה - זה לא דיון לעכשיו.
ניסן סלומינסקי: אבל את צריכה להבין שפה, בגלל המרחק העצום, יש לאדם נטייה להסכים כדי לא לבזבז זמן עד שהוא יגיע לארץ, עוד ימי עבודה וכו'.
ניסן סלומינסקי: אם מדובר במרחקים יחסית קרובים, אז כל הטיעונים האלה יכולים ליפול.
ניסן סלומינסקי: טוב, זה עוד דיה לצרה בשעתה.
<ענת הר-אבן: אם ההליך הזה יצליח, אז אפשר להעתיק אותו גם להליכים נוספים.
אורי מקלב: אדוני היושב ראש, מבחינתנו, בסקר שביעות רצון שיהיה לאחר התקופה שיבקשו את ההארכה, זה צריך להיות לא רק הפרמטרים של כמה שהשתמשו, גם שביעות הרצון, נדמה לי שזה הלימה בין הדברים.
אורי מקלב: אבל דרך המייצגים שלהם, או דרך אלה שהיו בעצמם, לשאול אותם אם הרגישו שמשהו נפגם בגלל התהליך הזה, זה בין הזוכה לבין החייב - זה הפרמטר שצריכים לראות.
אורי מקלב: זה שזה יצמצם את כוח אדם, זה שזה יצמצם את הטלטלה מפה לפה, זה ברור, לזה נוצר.
אורי מקלב: אנחנו מעניין אותנו התהליך הזה.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על תהליך, האם התהליך באמת נותן את המענה שהוא נותן היום והוא לא פוגע משהו בתהליך, בזה צריך להתמקד.
ניסן סלומינסקי: שלוש שנים זה הרבה, שנה אחת זה קצת.
ניסן סלומינסקי: נעשה לשנתיים?
<יוסף ויצמן: אם כבר באמצע אדוני, אני רק מעלה את האפשרות.
אורי מקלב: אם זה בסך הכול פיילוט, וזה רק מרצון - - -
<יוסף ויצמן: אנחנו אף פעם לא יודעים מה קורה בפועל, דברים משתנים פתאום.
אורי מקלב: אני מבין אותך.
ניסן סלומינסקי: אורי, שני הצדדים, גם נירה שלו, שהיא מייצגת את החייבים מעמותת "ידיד".
ניסן סלומינסקי: יוסי מייצג יותר את הזוכים, שניהם מבקשים פחות.
אורי מקלב: ודאי - - - חייבים אותם.
ניסן סלומינסקי: אני מציע שנתיים.
ניסן סלומינסקי: מאחר וכולם מסכימים אנחנו נצביע על זה.
ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר את חוק ההוצאה לפועל (היוועדות חזותית) (הוראת שעה), תשע"ו 2015.
ניסן סלומינסקי: השינוי שעשינו שזה יהיה פיילוט לשנתיים.
ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר ירים את ידו?
ניסן סלומינסקי: פה אחד.
ניסן סלומינסקי: אושר.
ניסן סלומינסקי: אנחנו במסגרת יום מיגור השיח האלים והבריוני במרחב הווירטואלי וברשתות החברתיות, יוזמה מבורכת של רויטל סויד.
ניסן סלומינסקי: כל הכבוד.
ניסן סלומינסקי: הכנסת מקיימת יום שמוקדש לנושא והוועדות נותנות זמן להעלות את הנושא בראייה שלה.
ניסן סלומינסקי: אנחנו כוועדת החוקה חוק ומשפט רצינו להעלות את הנושא של האלימות, ואני רק אקח כדוגמא כדי שנבין, את אלנבי 40.
ניסן סלומינסקי: אנחנו לא רוצים לדבר על מה שקרה באלנבי 40, נושא שנתון לחקיקת משטרה, נושא פלילי או לא, שזה סיפור נפרד.
ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים לדבר על מה שקרה לאחר מכן.
ניסן סלומינסקי: מה זה לאחר מכן?
ניסן סלומינסקי: תוך כדי כי היום בתוך שניות זה עולה לרשתות וכל עם ישראל רואה וכל עם ישראל שותף, דבר שהוא נורא ואיום מכל ההיבטים.
ניסן סלומינסקי: זאת דוגמה אחת אבל יש אין ספור דוגמאות שעולות וגורמות לפגיעה קשה מאוד כאשר ברוב המקרים בהיבטים האלה מדובר בנשים אם כי הרשת, לצערי, פתוחה גם לפגוע בכל דבר שרק יכול להיות ועושה זאת בלי מגבלה כי בחלק מהמקרים גם אין שמות ואדם יכול להסית, להדיח, להוציא שם רע, להעליל אחרים וזה כשאת בקרה ואין כלום.
ניסן סלומינסקי: יש שיח אלים שהוא נורא.
ניסן סלומינסקי: אנחנו התמקדנו עכשיו קצת יותר בשיח שפוגע בנשים אבל אני חושב שזה אותו הדבר.
ניסן סלומינסקי: ניתן לרויטל, שהיא היוזמת, לפתוח ואחר כך נשמע את חיים ואת לילך.
רויטל סויד: צהרים טובים.
רויטל סויד: עם חלק מהאנשים אנחנו כבר נפגשים בישיבת ועדה שנייה או שלישית היום.
רויטל סויד: אני אחזור על הדברים שאמרתי, ומי ששמע אותם, ישמע שוב.
רויטל סויד: כיושבת ראש השדולה למאבק בשיח אלים ובריוני ברשת, יזמתי לפני שלושה חודשים את היום המיוחד הזה כאשר באמת רוב ועדות הכנסת דנות בהיבטים השונים של השיח האלים והבריוני שיש ברשת.
רויטל סויד: שיח אלים ובריוני שאנחנו מכירים אותו הוא בעיקר בבני נוער אבל גם אצל מבוגרים ולצערי הרב גם בקרב נציגי הציבור, הוא שפה חדשה שלא היינו מורגלים בה לפני המדיה החברתית, האינטרנט, שפה חדשה בה כל אחד מרשה לעצמו להשתלח.
רויטל סויד: אנחנו נמצאים מאחורי מקלדת, אנחנו נמצאים מאחורי מסך, אנחנו לא עומדים פנים אל פנים אל האדם שבפנינו.
רויטל סויד: העכבות והחסמים מוסרים לחלוטין וכל אחד מרשה לעצמו לכתוב ולומר כל דבר.
רויטל סויד: לא בכדי יש סקרים שמראים שמעל שבעים אחוזים מהאנשים אם היו חושבים פעמיים על מה שהם כתבו, לא היו כותבים את זה ו-47 אחוזים בהחלט היו גם מבקשים להסיר תכנים פוגעניים אותם העלו לרשת.
רויטל סויד: בוועדה הספציפית הזאת שהיא ועדת חוקה חוק ומשפט, מצא לנכון יושב ראש הוועדה לייחד את הדיון לדברים שהם כבר מעוגנים בחקיקה כי השיח האלים והבריוני ברשת, רובו לא מעוגן בחקיקה, רובו איננו עבירה פלילית.
רויטל סויד: כל מה שהוא איומים, הסתה, גזענות, הסרטים הפוגעניים שתכף נדבר בהם, אלה דברים שהם בגדר עבירות פליליות ממש ויש גם חקיקה בנושא.
רויטל סויד: כאן אנחנו נשמח לשמוע את אנשי המשטרה כיצד אתם מתמודדים עם זה וכמובן את הפרקליטות לגבי הגשת כתבי אישום.
רויטל סויד: בשאר הוועדות – ועדת חינוך, זכויות הילד, מדע – דיברנו לגבי דברים שהם בעיקר לא מעוגנים בחקיקה, כל מה שאנחנו מכירים, את הבריונות היום ברשת ואיך מתמודדים אתה.
רויטל סויד: אבל היום בוועדת החוקה חוק ומשפט אנחנו רוצים להתמודד עם תופעה של הפצת הסרטונים הפוגעניים, לרוב ובעיקר בעלי תכנים מיניים שזאת היא רעה חולה שרצה ברשת והיא גורמת לכמה וכמה תופעות.
רויטל סויד: בעבר, כאשר אדם נפגע מינית, הוא נפגע מינית באותה נקודת זמן וזהו.
רויטל סויד: הוא היה צריך להתמודד עם זה בשארית חייו, בינו לבין עצמו.
רויטל סויד: היום, כאשר סרטים מצולמים ומתועדים ועולים לרשת – האונס, הפגיעה המינית, התקיפה המינית, ההטרדה המינית – נכווית שוב ושוב הנפגעת כל פעם שסרטון מופץ בווטסאפ, בפייסבוק וכיוצא בזה.
רויטל סויד: יש לזקוף לחברת הכנסת יפעת קריב את החקיקה שלה ולחברת הכנסת עליזה לביא שהייתה יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת הקודמת והריצה את זה באופן מהותי, נתנה את הפלטפורמה ואת הבמה לחקיקת החוק הזה, החוק למניעת הטרדה מינית, החוק הזה מאפשר היום גם למשטרה וגם לפרקליטות להגיש כתבי אישום כנגד הפצת הסרטונים האלה.
רויטל סויד: למרות זאת, אנחנו עדים לתופעה הזאת ואני באמת אשמח לשמוע מכם, אנשי המשטרה, למה אין בכל זאת את היכולת או למה בכל זאת לא מסירים את הסרטונים האלה.
רויטל סויד: רק בשבוע האחרון שמענו על תופעת אלנבי 40, על בחורה צעירה שצולמה מקיימת מגע מיני עם מספר גברים.
רויטל סויד: היא טוענת שהייתה שיכורה, טוענת שזה היה בכפייה, אבל לא זאת הנקודה כרגע בשיח שלנו.
רויטל סויד: כרגע הנקודה בשיח היא העובדה שבניגוד להסכמתה – שזה מה שדורש החוק – הסרטים האלה הופצו ברשת.
רויטל סויד: יותר מזה, הם הגיעו לאתרים פורנוגרפיים ולא מוסרים מיד מהרשת.
רויטל סויד: שמענו גם על אירוע מאוד קשה שנחשף בחדשות ערוץ 2, על חיילת שצולמה על ידי מספר שוטרי מג"ב, כולם עירומים כביום היוולדם, למעט כומתה על הראש, שמקיימים אתה מגע מיני בזה אחר זה.
רויטל סויד: היא אומרת: די, די, די, לא לצלם.
רויטל סויד: הסרטון הזה רץ ברשת בצורה איומה וגם זה לא מוסר.
רויטל סויד: כשאנחנו יודעים שיש תופעות כאלה, וגם תמונות פוגעניות של נערות צעירות שלעתים מצלמות אחת את השנייה, חברה אחת מריצה את זה ומפיצה את זה וכיוצא בזה, חבר שנפרד מחברתו מריץ סרטונים, איך אנחנו מתמודדים עם התופעה הזאת שכבר מעוגנת בחקיקה והיא כבר הוגדרה כעבירה?
רויטל סויד: איך אנחנו מתמודדים עם זה?
רויטל סויד: אני באמת מודה לך על ייחוד הדיון.
רויטל סויד: נשמח לשמוע את חברת הכנסת עליזה לביא, עסקת בזה רבות כיושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת הקודמת וכמובן נשמח לשמוע את הגורמים המקצועיים.
עליזה לביא: אדוני, אני רוצה להודות לך על הדיון החשוב הזה ולברך אותך, רויטל, על היום בכנסת ובכלל על לקיחת הנושא הזה וההמשכיות שלו.
עליזה לביא: כמו שאני מכירה אותך, זה לא יסתיים היום.
עליזה לביא: אדוני היושב ראש, חוק הסרטונים שחוקק לפני כשנה, חוק פורץ דרך שאומץ במדינות נוספות, חוק שמובילה אותו חברת הכנסת לשעבר קריב, כמו שאמרת, נחקק בוועדה בתוך חוק הטרדה מינית.
עליזה לביא: אבל אדוני, כמעט שנה ונדמה שהוא לא נאכף.
עליזה לביא: שמענו נתונים גם מהמשטרה וגם מהפרקליטות.
עליזה לביא: יש שינוי מ-2014 ו-2015 אבל אין הבשלה לכתבי אישום ואין כל כך היכרות של הציבור עם הכלי המאוד חשוב הזה.
עליזה לביא: החוק הזה הוא חוק בודד במערכת הזאת שקיימת והולכת והופכת להרבה יותר מורכבת ומסובכת.
עליזה לביא: אין גוף אחד שאפשר לבוא ולתת את האצבע או למחוק סרטון במקום אחד אבל מה קורה עם המקומות האחרים והנוספים?
עליזה לביא: צריך להיות כאן שיתוף פעולה בין כולם, אבל צריכה להיות כאן מערכת התבוננות מדויקת.
עליזה לביא: לא יתכן שבשם חופש הביטוי והאינטרנט הפתוח והמונגש לכולנו - עם כל היתרונות ועם זה שכולנו נעזרים בו, על השמעת דעות, על הרחבת השיח – צריכה להיות כאן מערכת שלמה שבאה ושומרת על מרחב ציבורי בכלל ועל מרחב ציבורי אינטרנטי נקי בפרט.
עליזה לביא: החוק הזה קיים אבל לתחושתנו ולהבנתנו הוא לא נאכף.
עליזה לביא: הוא לא מוכר מספיק על ידי הציבור ולפי הדיווחים שקיבלנו במסורה בוועדות הקודמות הפניות הן לא רבות.
עליזה לביא: אני אשמח מאוד שהבמה כאן בוועדת חוקה חוק ומשפט באמת תתייחס מתוך המקום המקצועי וההתבוננותי על מה קורה לחוק, על איך מקדמים ואיך מבשילים לכתבי אישום.
עליזה לביא: אני אעצור כאן ואני אשמח לשמוע את התגובות, אבל אם אפשר יותר בהרחבה מאשר הייתה בוועדות הקודמות.
ניסן סלומינסקי: האמת היא – אני אגיד רק לכם אבל אל תוציאו את זה החוצה – שככל שהמדע מתקדם יותר, מצד אחד יש המון תועלות אבל מצד שני יש המון קשיים ואסונות.
ניסן סלומינסקי: כולנו זוכרים את הדילמות שהיו למפתחי פצצת האטום שמצד אחד זה מביא כל כך הרבה יתרונות אולי, אבל מצד שני הוא טומן בחובו סכנות.
ניסן סלומינסקי: אותו דבר, הרשתות החברתיות שמצד אחד כנראה יש בהן ברכה בתחומים מסוימים אבל מצד שני יש בהן נזקים והם עוד ילכו ויצטברו, ילכו ויגדלו מהרבה מאוד דברים.
עליזה לביא: עולם הטכנולוגיה הקדים את המחוקק.
עליזה לביא: תמיד הוא יקדים את המחוקק.
ניסן סלומינסקי: לא רק שהוא יקדים אלא שהמחוקק גם לא מסוגל ואין לו שליטה.
ניסן סלומינסקי: זה מזכיר לי – שוב, הכול בשיחת רעים – את ההמנון של הפרטיזנים מול גרמניה שהייתה הכי מתקדמת בכל מה שרק אפשר, במדע, ברוח, בתרבות.
ניסן סלומינסקי: ההמנון שלהם היה: צועד אדם קדימה או לג'ונגל הוא חוזר.
ניסן סלומינסקי: כלומר, אדם צועד קדימה אבל יכול להיות שהצעידה קדימה הרבה פעמים מחזירה אותנו דווקא לג'ונגל.
ניסן סלומינסקי: צריך לזכור את זה טוב טוב בכל ההתפתחויות שישנן, שאי אפשר לעמוד מולן.
ניסן סלומינסקי: המדע מתקדם, הוא מביא גם תועלות והשאלה איפה יהיה המצב בו נאבד את השליטה והנזק יגבר על התועלת ולא נוכל לעצור אותו.
ניסן סלומינסקי: אני אומר את זה רק מהרהורי לבי.
ניסן סלומינסקי: זה מלווה אותי כבר הרבה זמן.
ניסן סלומינסקי: הנזקים של הרשתות – לילדים שלנו אולי הם יהיו פחותים, נראה את זה בעוד דור – יהיו בלתי הפיכים.
עליזה לביא: השאלה מה תפקידנו כאן.
ניסן סלומינסקי: לא רק בזה.
ניסן סלומינסקי: משפחה שיושבת, תראי איך היא יושבת.
ניסן סלומינסקי: היא מדברת בינה לבין עצמה או שכל אחד יושב עם הדבר שלו?
ניסן סלומינסקי: נעזוב את זה ונחזור לענייננו.
ניסן סלומינסקי: לילך, נתחיל אתך ואחר כך נעבור לחיים.
<לילך וגנר: אני רציתי להציג את העשייה של משרד המשפטים בתחום הזה.
<לילך וגנר: באמת לפני שנה וחצי, בינואר 2014, עבר התיקון לחוק למניעת הטרדה מינית, הצעת חוק פרטית של חברת הכנסת קריב שקודם בוועדה לקידום מעמד האישה בראשות חברת הכנסת עליזה לביא.
<לילך וגנר: אנחנו אימצנו את התיקון הזה.
עליזה לביא: לא בקלות.
<לילך וגנר: לא בקלות.
עליזה לביא: בואו נדבר על ה-לא בקלות.
<לילך וגנר: לא בקלות בכלל, מאחר שלתפיסתנו כל המעשים האלה אסורים היו ועודם, גם לפי חוק הגנת הפרטיות.
<לילך וגנר: אבל אני חושבת שהתיקון הזה הוא תיקון חשוב מאוד בשני היבטים.
ניסן סלומינסקי: כשיש מכת מדינה, צריך לעשות משהו שיבליט את זה.
עליזה לביא: אנחנו שומעים כאן חזרה בתשובה.
עליזה לביא: אולי יהיה לנו יותר קל בהמשך.
עליזה לביא: לא היה פשוט אתכם.
<לילך וגנר: חזרה בתשובה ואימוץ נלהב.
<לילך וגנר: התיוג של המבצע של העבירה כמטריד מינית, יש לו משמעות גם בהיבטים פרקטיים שקשורים להליכים הדיוניים וגם בהיבטים של לכנות את המעשה בשמו, בקונוטציה הראויה לו.
<לילך וגנר: לא רק פגיעה בפרטיות – רק, אני אומרת בעירבון מוגבל כי הפגיעה בפרטיות היא חמורה ביותר לפי תפיסתנו – אלא גם הטרדה מינית.
<לילך וגנר: הדבר השני שאני חושבת שהתיקון הזה חשוב מאוד זה שבזכות הדיונים בוועדה לקידום מעמד האישה בתיקון הזה, נדון ההיבט הרחב של הפצה על ידי אדם שלא צילם את הסרטון.
<לילך וגנר: זאת אומרת, מה שאנחנו קוראים חוליית הביניים.
<לילך וגנר: לא הבן אדם שפוגע בפרטיות, אותו בן זוג שמצלם את בת זוגו, אפילו לעתים בהסכמתה, ואחר כך מתאוות נקם מפיץ את הסרטונים לאחר הפרידה, אלא בן אדם שמקבל סרטונים בווטסאפ, בפייסבוק ובכל אמצעי המדיה – אני חושבת שהיום זה אינסטגרם – ופשוט מעביר אותם לחברים שלו, בכלל בלי לחשוב יותר מדי על ההשלכות של המעשים שלו כלפי אותו קורבן שצולמה.
<לילך וגנר: אני חושבת שהדיון הזה הוא דיון חשוב.
<לילך וגנר: משרד המשפטים לקח את הצעת החוק וכמו שאנחנו תמיד אומרים שתיקוני חקיקה אם לא חזות הכול, יצא בקמפיין תקשורתי חינוכי.
<לילך וגנר: 400 מתנדבים של משרד המשפטים הלכו ללמד בבתי ספר שיעור, לאחר שהייתה מצגת מאוד יפה יחד עם משרד החינוך אותה בנו, למניעת בריונות ברשת.
<לילך וגנר: גם אני השתתפתי בהעברת השיעורים האלה באולפנה לבנות ואני חושבת שהקשר הזה עם בני הנוער – זה היה בדיוק לפני היציאה שלהם לחופשת הקיץ – זה עניין מאוד משמעותי.
<לילך וגנר: זה להעלות את כל הדיונים שלנו כאן
<לילך וגנר: לרמת המציאות בשטח ולנסות לגרום לבני הנוער להבין את התוצאות של המעשים שלהם שהם עושים אותם כלאחר יד מבלי להקדיש לכך מחשבה יתרה.
<לילך וגנר: גם להבהיר להם שמדובר בעבירה פלילית והם יכולים להיענש עליה, דבר שהוא מאוד חשוב והוא חלק מהקמפיין שחיים ויסמונסקי השתתף בו, הקמפיין המצולם ששודר בערוצי הטלוויזיה ובתקשורת.
<לילך וגנר: זה גם להעמיד אותם במקום של הקורבן, לגרום להם להבין איזה רגשות, אך הקורבן הרגיש בסיטואציות האלה כאשר הפרטיות שלו נפגעה, כאשר עניינים של צניעות שלו פתאום הם לעיני כל.
<לילך וגנר: אני חושבת שהמהלך הזה הוא מהלך חשוב והוא מהלך משלים.
<לילך וגנר: זה דבר ראשון שרציתי לעדכן כי באמת זה היה קמפיין מאוד מאוד רציני שלא נשאר רק ברמה של בואו נתקן חוקים אלא נרד לשטח וננסה לגרום לבני הנוער, שהם הציבור שלנו, להפנים אותם.
<לילך וגנר: דבר שני, מבחינת האכיפה, וחיים ירחיב על כך.
<לילך וגנר: התיקון לווה בשתי הנחיות מאוד חשובות של המשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים, שבאמת יוצקות תוכן גם לפן של חקירה וגם לפן של העמדה לדין של התביעה, של הגשת כתבי אישום, שמחדדות את כל המושגים שמופיעים בתיקון החוק ובדיוק מדברים על הנושא הזה שהזכרתי אותו מלכתחילה – מתי אותו בן אדם שרק קיבל והעביר אולי לבן אדם אחד, אולי לקבוצת חברים, מתי א אותה חוליית ביניים צריך להעמיד לדין כדי לשרש את התופעה.
<לילך וגנר: אני אעביר את הדגל לחיים ואחר כך אני אמשיך לפרט.
ניסן סלומינסקי: אנחנו באמת דברים על הדבר הזה, אבל לפעמים זה מזכיר לי את מה שהיה בחלם.
ניסן סלומינסקי: יש שם גשר ונפער בו חור.
ניסן סלומינסקי: מכוניות נסעו על הגשר ונפלו אחת אחרי השנייה.
ניסן סלומינסקי: מה עשו אנשי חלם?
ניסן סלומינסקי: קודם כל הביאו רופאים, עזרה ראשונה, שיטפלו בפצועים.
ניסן סלומינסקי: לאט לאט המקום התרחב עד שקם שם בית חולים גדול.
ניסן סלומינסקי: בא אדם אחד ואמר, חבר'ה, פשוט תסתמו את החור בגשר.
ניסן סלומינסקי: אתם מטפלים בתוצאה.
ניסן סלומינסקי: אמרת שיצאתם במסע הסברה רחב לפיו כשאתה מקבל, אל תעביר, אבל לא פתחנו מסך על אותה אחת שלא תעשה את הדבר הזה כדי שלא יהיה מה להעביר?
ניסן סלומינסקי: מרגע שיש חור בגשר ולא סותמים אותו, את יודעת מה זה להשתלט על הכול?
ניסן סלומינסקי: זה משהו שהוא בלתי ניתן לשליטה.
<לילך וגנר: היושב ראש, אתה מתפרץ לדלת פתוחה.
<לילך וגנר: אחד הדברים הראשונים שאומרים לבני הנוער בשיעור זה שמה שאתה לא רוצה שיפורסם, אל תצלם.
<הילה סגל: משרד החינוך עושה עבודה נוספת בעניין.
ניסן סלומינסקי: בכנסת אומרים שמה שאתה רוצה שלא יפורסם, אל תדבר.
רויטל סויד: לרוב מדובר בנערות ובנערים ולא תמיד הן יודעות שהן מצולמים.
רויטל סויד: זה לא הסיפור בכלל.
עליזה לביא: המודעות, לוקח לה זמן.
עליזה לביא: אני מצטערת שאני חוזרת על הדברים שלי.
עליזה לביא: זאת נקודה מאוד משמעותית כי גם העבודה שלנו מולכם, מול משרד המשפטים - שלצערי לוקה ולקה בקיבעון מחשבתי, ולקיתם בקיבעון מחשבתי, כי העובדה שהיה לנו מאוד קשה לעבוד מולכם ולהסביר לכם את המציאות המשתנה ואת ההשלכות.
עליזה לביא: אני לוקחת את זה כ-קייס סטאדי.
עליזה לביא: תשמע את השופטת לשעבר סביונה רוט לוי שאומרת שהורים אמרו לה שהמקום הכי בטוח הוא החדר של הילדים שלהם.
עליזה לביא: להורים אין מודעות שהמקום הפך להיות אלים וזה קורה בתוך החדר הפרטי.
עליזה לביא: אני מדברת כאן על קיבעון, על חוסר הכרות עם המערכת שהולכת ומשתנה כל הזמן.
עליזה לביא: התפקיד שלנו כאן – אתה מדבר על הדורות הבאים - להבין חמישים צעדים קדימה ולראות איך אנחנו מתגייסים כולנו, וכן אדוני, לא מהמקום הזה של לבוא ולהקניט אלא גם אנחנו כולנו לוקים.
עליזה לביא: אני רואה היום את הנכדה שלי שכבר לוקחת את הטלפון וכבר קופצים לי דברים.
עליזה לביא: מה אנחנו עושים כדי למנוע את זה?
ניסן סלומינסקי: יש לזה תשובה.
ניסן סלומינסקי: זאת לא תשובה שתקבל כאן בחדר, אבל יש לזה תשובות.
ניסן סלומינסקי: אני אומר שאת צודקת, צריך לטפל בזה אבל גם צריך גם לטפל ביצירה של הנושא.
רויטל סויד: אני אשמח לשמוע את נתוני משרד המשפטים על כתבי אישום, על חקירות, על התמודדות, על ענישה.
<חיים ויסמונסקי: אני מנהל את תחום הסייבר בפרקליטות ואני כבר מתנצל מראש שמיד אחרי הישיבה אני יוצא לשירות מילואים שנקבע מראש ולא משהו שנקבע עכשיו.
<חיים ויסמונסקי: הפרקליטות בדרך כלל רגילה לדבר בכתבי אישום ואז הציפייה, כאשר מגיע נציג פרקליטות, היא שנתחיל להציג כמה כתבי אישום וכמה הרשעות, ואני מיד אומר את המספר, אבל לפני כן אני רוצה לומר שהפרקליטות פנתה למנכ"לית משרד המשפטים, וזה דבר שהוא חריג בנוף וזר ל-DNA של הפרקליטות, ואני לא בטוח כמה פעמים חברי הכנסת הנכבדים שמעו אמירה כזאת מנציג הפרקליטות.
<חיים ויסמונסקי: אמרנו שזאת תופעת פשיעה קודם כל כי היא הוכרזה על ידי הכנסת כתופעת פשיעה.
<חיים ויסמונסקי: היא פשיעה.
<חיים ויסמונסקי: היא חמש שנות מאסר.
<חיים ויסמונסקי: זה תיק בטיפול פרקליטות ולא תביעה משטרתית והכול טוב ויפה.
<חיים ויסמונסקי: יחד עם זאת, אנחנו מזהים מאפיינים משפטיים טכנולוגיים של התופעה הזאת שמביאים אותנו לשתי מסקנות.
<חיים ויסמונסקי: מסקנה אחת שאני לא חושב שתאהבו לשמוע ומסקנה שנייה שאני מקווה שאני כן אצליח להעביר את הדברים ואולי היא תזכה לאיזושהי הערכה.
<חיים ויסמונסקי: המסקנה שלא נאהב לשמוע - כולנו ולא רק חברי הכנסת – היא שיש בעיה, ותמיד תהיה בעיה, ולא משנה אם נגדיל את התחום הזה בפרקליטות ונגדיל אותו במשטרה וכולי, יש בעיות אינהרנטיות בביצוע עבירות מהסוג הזה באינטרנט.
<חיים ויסמונסקי: נקודה.
<חיים ויסמונסקי: בכל זאת, רק להגיד למה.
<חיים ויסמונסקי: בגלל שאתה מנצל את המרחב הבינלאומי של הרשת.
<חיים ויסמונסקי: אני יכול להעביר מסר ממני ללילך וגנר, שנינו ישראלים שיושבים בישראל אבל המסר יעבור בכמה תחנות, לפעמים בתחנות משוכללות במיוחד, ואז זה יעבור בארבע מדינות שאחת מהן היא נניח מדינת אויב ואני לא יכול לקבל ממנה עזרה משפטית.
<חיים ויסמונסקי: כלומר, יש כאן פלטפורמה שלעולם זה יהיה המצב, גם אם אני אשים את מיטב המומחים.
<חיים ויסמונסקי: שנית.
<חיים ויסמונסקי: יש לי אנונימיות.
<חיים ויסמונסקי: אני יכול לפתוח את החשבונות שלי בשם כוזב ולפעמים אפשר לפצח את הזהות שלי, לפעמים זה יותר קשה ולפעמים בלתי אפשרי.
<חיים ויסמונסקי: שלישית.
<חיים ויסמונסקי: הראיה נדיפה.
<חיים ויסמונסקי: הוזכר כאן אינסטגרם אבל אינסטגרם זה כל כך 2013, כמו שאומרים, ויש לך כל מיני סנפצ'ט שגם זה 2014, ואני יודע שאני לא אקטואלי, שאני יכול להעביר מסר והמסר מתפוגג מאליו.
<חיים ויסמונסקי: ברגע שהוא מגיע אל הנמען, הוא מתפוגג ואז בעצם אני מעביר את המסר העברייני נניח אבל אחר כך הוא כבר לא קיים יותר.
<חיים ויסמונסקי: הוא נמחק.
<חיים ויסמונסקי: כלומר, יש לו השמדה עצמית.
<חיים ויסמונסקי: ראיות נדיפות.
<חיים ויסמונסקי: הדבר האחרון והוא הוזכר כאן, שהעסק הוא ויראלי.
<חיים ויסמונסקי: אין שרת מרכזי.
<חיים ויסמונסקי: זה עובר וזה מתפזר.
<חיים ויסמונסקי: אז, כשבאה המשטרה לחקור את זה בדיעבד, היא לא בהכרח תצליח להגיע לכל שרשרת הפרסום.
<חיים ויסמונסקי: הדבר הזה הוביל אותנו למסקנה שצריך כמובן ביד קשה ובמדיניות אכיפה לצורך העניין אקטיבית, היכן שמצליחים להביא לגילוי, בוודאי של החוליה הראשונה ושל החוליה שהפיצה לקבוצה גדולה, ואז צריך להגיב בכתבי אישום, אבל צריך לא פחות מזה להעלות מודעות, לחנך וכולי.
<חיים ויסמונסקי: לכן לא רק משרד החינוך במערכי השיעור הטובים שלו אלא משרד המשפטים.
<חיים ויסמונסקי: לא רק קמפיינים בתקשורת של כל מיני עמותות אלא גם קמפיינים יזומים של משרד המשפטים.
<חיים ויסמונסקי: אחרי שאמרתי את זה, בכל זאת קצת נתונים.
<חיים ויסמונסקי: אני בטוח שהנתונים שבידינו לא מאוד מדויקים מכל מיני בעיות של מערכת המחשוב של הפרקליטות ואני לא אלאה אתכם, אבל בכל זאת יש לי כרגע נתון על עשרה כתבי אישום שכרגע מתנהלים בעבירות על חוק הסרטונים.
<חיים ויסמונסקי: זה לא נתון מזהיר אבל יחד עם זאת, לא כל התיקים הגיעו עדיין לפרקליטות.
<חיים ויסמונסקי: מדובר בעבירות חדשות שלקח זמן להתלונן עליהן ולקח זמן לחקור אותן ולקח זמן להעביר, ואלה לא חשודים במעצר.
<חיים ויסמונסקי: כרגע עדיין מתנהלים כעשרה תיקים בעבירה הזאת.
<חיים ויסמונסקי: אני רוצה להגיד שחוץ מעבירה על חוק הסרטונים, צריך לזכור שפרסומים מיניים, יש מסגרת משפטית קצת רחבה יותר.
<חיים ויסמונסקי: הזכירה כאן לילך את חוק הגנת הפרטיות שגם שם יש כמה מאות תיקים בשנה וכמה עשרות בודדות של כתבי אישום ויש את עבירת פרסומי תועבה, סעיף 214, שגם שם היה תיקון חקיקה על צריכת תכני תועבה פדופילים.
<חיים ויסמונסקי: גם זה תיקון שעבר בוועדת החוקה בכנסת הקודמת, מה שנקרא תיקון 118 לחוק העונשין שאומר שגם הצרכן הוא מבצע עבירה ולא רק המפיץ או המחזיק או כל דמות אחרת.
<חיים ויסמונסקי: צריכה של חומרי תועבה פדופילים, גם זאת עבירה פלילית היום ששנת מאסר בצדה.
<חיים ויסמונסקי: זה סעיף שנוסף לפני פחות משנה.
<חיים ויסמונסקי: הפרקליטות כתבה הנחיה למשטרה ליצור האחדה בטיפול החקירתי מכיוון שיכולה להישמע טענה שאם פרשיה מסוימת כי יש לה הד ציבורי רב יותר, שם יחקרו ויחשפו יותר ויגיעו לכל החוליות בשרשרת, ובפרשיה שנייה לא יגיעו לכל החוליות, ואז יכולים לטעון את הטענה המשפטית שנקראת אפליה באכיפה.
<חיים ויסמונסקי: לכן מראש קידמנו את פני הרעה וניסינו לקבוע קטיגוריות.
<חיים ויסמונסקי: אני כבר אומר שחשוב להבין את זה כי בסוף יצא הקצף גם במעקב הבא.
ניסן סלומינסקי: מה ביקשתם מהמנכ"לית?
ניסן סלומינסקי: אני חוזר לתחילת דבריך.
<חיים ויסמונסקי: הלכנו למנכ"לית ואמרנו שאנחנו רוצים להיפרד מהתפיסה שהפרקליטות מדברת רק בכתבי אישום.
<חיים ויסמונסקי: אנחנו מבקשים ממך בתקציבים לפנות בקמפיין תקשורתי וציבורי רחב ועשינו מהלך גם בערוצי הברוד קאסט וגם בכל מיני מדיות חברתיות כדי להגיע אל הקטינים וממש פנינו לקהל הזה בהסברה.