GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אמי פלמור: אני רוצה להודות לחברי, שקיבל את ההחלטה החשובה לקבל את האחריות גם על הנושא של המשפטנים, ולא להתבלבל מזה שיש משפטנים באירוע, הם שוליים בסיפור הזה, וטוב שכך, כי היחידות האלה הן קודם כל יחידות טיפוליות.
<אמי פלמור: חשבנו שמי שמנהל את היחידה, תחת סמכותו צריכים להיות כולם, כדי שלא יבוא פתאום המשפטן ויגיד: לא, אני מקבל הוראות ממישהו אחר, או אני בא לעבודה על פי סדר יום של ארגון אחר.
<אמי פלמור: זה לא נכון, זה לא בריא, והממשלה גם צריכה ללמוד לעבוד בצורה יותר מרוכזת ופחות בירוקרטית, וזאת הבשורה הגדולה שהגענו איתה היום.
<אמי פלמור: לגבי תהליך היישום, אני רוצה להגיד גם שהבטחנו את תמיכתנו מול האוצר, והבנתי שהאוצר נתן גיבוי לתוספת הזאת, שעוד פעם לא נלקחה בחשבון.
<אמי פלמור: אני רוצה להגיד שהכוח שיש לכנסת ברגעים האלה להגיד: צריך לתקצב את הדבר הזה, אנחנו זקוקים לכוח הזה.
<אמי פלמור: לשמחתי, במשרד הרווחה הדבר הזה טופל.
<אמי פלמור: אני אתן עכשיו לחברי לדבר על שלבי היישום.
<אמי פלמור: אנחנו כמובן נתמוך, נסייע, נייעץ איפה שצריך אותנו, אבל משרד הרווחה לחלוטין מסוגל לצאת לדרך עם היישום, ובהקדם האפשרי.
<אליעזר יבלון: אדוני היושב ראש, חברות הכנסת, אני מצטרף לכל מה שמנכ"לית משרד המשפטים אמרה.
<אליעזר יבלון: אני כחדש בתפקיד, היתה לנו רק פגישה אחת ובזה סגרנו את העניין, זאת אומרת לא היינו צריכים הרבה זמן ולא היינו צריכים יותר מדי לחשוב, כי היינו ענייניים.
<אליעזר יבלון: אני חושב שגם משרד המשפטים וגם משרד הרווחה הסתכלו בהיבט מאוד ענייני.
<אליעזר יבלון: כמו שמנכ"לית משרד המשפטים אמרה, הגענו למסקנה שעיקר המטלה היא באמת של משרד הרווחה, צריך להגיד בהגינות וביושר, והצלחנו להגיע להחלטה הזאת, מפני שלצורך הדיון בינינו הנחנו שאין בעיית תקציב, כי ברגע שמערבים תקציב בתוך המהלכים, זה מתחיל להסתבך, מתחילים לדבר על כסף ולא מתחילים לדבר על העיקרון שחשוב לממש.
<אליעזר יבלון: הגענו באמת להחלטה משותפת, שהאחריות – שאלתם מי אחראי לתהליך, מי אחראי לכל המשימה – נמצאת במשרד הרווחה.
<אליעזר יבלון: זאת החלטה משותפת.
<אליעזר יבלון: יחד הגענו למסקנה הזאת, ואני חושב שהיא נכונה, שהאחריות במשרד הרווחה.
<אליעזר יבלון: אנחנו התנסחנו מאוד בזהירות במסמך שהעברנו ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת ניסן, וכתבנו שהאוצר הביע נכונות.
<אליעזר יבלון: "הביע נכונות" היא מילה מאוד עדינה ולא משהו מחייב.
<אליעזר יבלון: אני כן מבקש להבהיר, כמו שאנחנו התייחסנו לעניין הזה ללא היבט של כסף כדי להגיע לפתרון אמיתי ונכון, חובה לתקצב את העניין.
<אליעזר יבלון: אם לא יהיה לעניין הזה תקצוב, אין למשרד הרווחה כרגע מקורות.
<אליעזר יבלון: נכון שמשרד הרווחה צריך לעשות את העבודה, הוא צריך להיות אחראי לכל התהליך, אבל אני מבקש שכן תתקבל כאן החלטה פוזיטיבית בעניין הזה.
<אליעזר יבלון: לגבי הזמנים אם אדוני שאל, ההערכה שלנו שבגלל העניין של קליטת אנשים, בגלל התהליך, אני מוכן לקחת סיכון ולומר שאני מניח שעד יולי נצליח לגייס את כל מה שצריך ולהתחיל במהלך.
<אליעזר יבלון: זה סיכון, מפני שאני כבר מכיר שתהליכי הקליטה קצת ארוכים יותר ממה שאני לוקח על עצמי, אבל עדיין אני חושב שזה יהיה נכון לעשות כאן מאמץ משותף כדי להתחיל עם העניין הזה, כי כמו שאמרו חברות הכנסת, באמת מדובר בדיני נפשות.
<אליעזר יבלון: אני מסכים שההיבט הוא דיני נפשות, ואני מסכים שצריך להתייחס לזה בזווית הזאת, ואז צריכים לקחת גם סיכונים בהיבט של לוח זמנים.
<אליעזר יבלון: לוח זמנים של חצי שנה בערך הוא מספיק נכון כדי שנצליח לקלוט.
<אליעזר יבלון: מה שאני מבקש מאדוני יושב הראש, שתצא מכאן החלטה שהתקציב אכן תקציב, ולא כמו שכתבנו נכונות.
ניסן סלומינסקי: תודה רבה לשני המנכ"לים.
ניסן סלומינסקי: מאחר שהייתי ראש מועצה וגם הייתי יושב ראש ועדת כספים בקדנציה הקודמת, אני גם יודע לקרוא את הדברים.
ניסן סלומינסקי: לכן פתחתי ואמרתי שאני מודאג, ואני לא בטוח שהמכתב הזה מספק אותנו.
ניסן סלומינסקי: ראיתי שיעל נמצאת כאן, פחדתי שהיא הולכת לצאת, אבל היא חזרה.
ניסן סלומינסקי: יעל, יש לנו כאן שני דברים שתלויים באוצר, אפשר להגיד שזה דבר אחד, אבל הוא מורכב משני דברים: ממערכת משרד הרווחה, כל התקנים, והדבר השני זה עורכי הדין.
<אליעזר יבלון: השאלה רק על עורכי הדין, כי משרד הרווחה כמשרד הרווחה לא צריך תוספת תקציב, אני מבהיר את זה.
ניסן סלומינסקי: זה חשוב לנו מאוד, שאם זה מופיע בתקציב שלכם, פתרנו חלק מהעניין, בסדר, לכן רצינו שיבוא המנכ"ל.
ניסן סלומינסקי: מהם אבקש תאריכים, יש לי פה, נראה אם הם עומדים בהם.
ניסן סלומינסקי: אני הבנתי שאתם הגדרתם 13 משרות של עורכי דין.
<אליעזר יבלון: 14, כאשר אחד מהם יהיה גם המנהל.
ניסן סלומינסקי: 14 זה מה שנדרש.
<קרן הורוביץ: והמספר הזה יתמודד עם כל המתגרשים של מדינת ישראל?
<קרן הורוביץ: זה פשוט לא ראלי.
ניסן סלומינסקי: אני מתנצל אם זו פעם ראשונה שלך בוועדה, כי את יודעת שבוועדה מבקשים אישור, מקבלים ומדברים, ולא נחסום שור בדישו, אבל בנוהל מסודר.
<קרן הורוביץ: צודק.
ניסן סלומינסקי: מאחר ובאוצר תלוי הנושא הזה, ובהנחה שהגדרתם שזה מה שחסר, 14 תקנים, יעל, יש אישור?
<יעל אגמון: יש אישור עקרוני למשרד הרווחה.
<יעל אגמון: אנחנו קיבלנו את הדרישה ל-14 תקנים - - -
ניסן סלומינסקי: תסבירי לי מה זה עקרוני.
ניסן סלומינסקי: מה זה אישור עקרוני?
<יעל אגמון: זה אומר שאנחנו אמרנו למשרד הרווחה שכשנבין מה הוא הצורך האמיתי, אנחנו נתקנן אותו.
<יעל אגמון: כרגע הפנייה של 14 תקנים הועברה אלינו לפני כשבוע.
<יעל אגמון: בסופו של דבר אנחנו נתקצב את התקנים שצריך לנושא הזה.
מרב מיכאלי: בסופו של דבר, מתי יהיה בסופו של דבר?
ניסן סלומינסקי: אחרי שתבינו את הצורך – מי, השר או המנכ"ל ינסו להבין את הצורך?
<יעל אגמון: זה לא ברמת שר ומנכ"ל, אנחנו פשוט מכירים את הדרישה בגדול, אנחנו רוצים לרדת לפרטים שלה.
<יעל אגמון: אם אכן הצורך הוא של 14 תקנים, משרד הרווחה יקבל את התקנים האלה, אנחנו פשוט רוצים לרדת לעומקה של הדרישה.
שולי מועלם-רפאלי: מה זה לרדת לעומקה של הדרישה?
שולי מועלם-רפאלי: שני המנכ"לים הרלוונטיים - - -
ניסן סלומינסקי: אנחנו נמצאים עכשיו באישור תקציב, אנחנו גם מכירים איך עובד האוצר, והוא יודע לעבוד מצוין ובזריזות, באמת, והסכום הזה לא בשמים.
ניסן סלומינסקי: לכן אנחנו צריכים לדעת.
ניסן סלומינסקי: לפני שאני מוריד את הרביזיה, אני צריך לדעת שהתקציב מאושר.
ניסן סלומינסקי: עד היום עבדנו עם האוצר, כך שברגע שהרפרנט אמר לנו: מאושר – סמכנו על זה ותמיד זה היה.
ניסן סלומינסקי: אם עדיין אין אישור, הוא אומר: רבותי, אני צריך לרדת לעומק, הכוונה שעדיין אין אישור.
ניסן סלומינסקי: אני צריך להבין אם יש אישור או אין אישור.
<יעל אגמון: יש הסכמות עם משרד הרווחה על כך שהם יקבלו תקנים לנושא הזה.
<יעל אגמון: על זה יש הסכמות.
ניסן סלומינסקי: על מה אין הסכמה?
<יעל אגמון: זה לא שאין הסכמה, יש פה עניין פנים ממשלתי מאיפה מביאים תקנים, אולי אפשר להביא חלק מהתקנים מבפנים.
<יעל אגמון: יש הסכמה שהם יקבלו תקנים, השאלה היא כמה תקנים.
ניסן סלומינסקי: אם את מגיעה מחר למנכ"ל משרד הרווחה ואומרת לו: אדוני, באגף ההוא יש לך תקנים ופה יש לך תקנים ואנחנו לא מממנים את זה, נאשר לך לקחת תקנים משלך לזה, אז לא עשינו דבר.
<יעל אגמון: לא, זה לא מה שאמרתי, אמרתי שסיכמנו עם משרד הרווחה שייתנו תוספת של תקנים לעניין.
מרב מיכאלי: אבל לא סוכם כמה.
ניסן סלומינסקי: מתי יסוכם כמה?
ניסן סלומינסקי: שבוע הבא אנחנו צריכים להצביע.
<יעל אגמון: אני יכולה להתחייב שעד שבוע הבא ניתן תשובה על מספר סופי.
שולי מועלם-רפאלי: למה אי אפשר היה לתת תשובה עד היום?
שולי מועלם-רפאלי: אני לא מבינה את גרירת הרגליים הזאת.
מרב מיכאלי: אדוני ברשותך, חייבים למתוח גבול.
ניסן סלומינסקי: רגע, אני מתחתי גבול, אם היא הבינה, כי בשבוע הבא יש גם הצבעות על התקציב.
מרב מיכאלי: לא, זה לא מספיק טוב.
ניסן סלומינסקי: אם מישהו לא מבין מה המשמעות, אם יש הצבעות על התקציב ואם אין תשובה, אין תקציב.
ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה להבין ממנה מה הזריזות - - -
<יעל אגמון: לא, יש סיכום עקרוני עם המשרד, זה לא דיוני תקציב.
ניסן סלומינסקי: סיכום עקרוני צריך להיות לגבי 14 תקנים, או שתגידו: אנחנו מאשרים לכם שבעה תקנים, אז אני אדע, אפשר לבצע את הפרויקט או לא?
ניסן סלומינסקי: אישור עקרוני לא עוזר לנו הרבה.
ניסן סלומינסקי: העובדה שאתם מנסים ללקט תקנים מתוך המשרד, המשמעות היא שזה ייפול, כי עיקרו של החוק זה התרכובת הזאת של העובדים הסוציאליים והפסיכולוגים שכבר נלקחים מתוך המשרד, זה כבר תקציב שהמשרד כיווץ את עצמו, מצא אותם והוא מפעיל את זה, זה לא בנוהל הרגיל מה שנקרא, הוא כיווץ את עצמו.
ניסן סלומינסקי: אם תגידו לו: עכשיו תביא עוד תקנים מתוך זה, הכול נופל.
ניסן סלומינסקי: זה שאת אומרת: אישרנו, אבל עדיין לא – לא נותן דבר.
ניסן סלומינסקי: ממי את יכולה לקבל אישור?
ניסן סלומינסקי: את יכולה לצאת לדבר ולחזור אלינו?
<יעל אגמון: כן, תנו לי שתי דקות.
ניסן סלומינסקי: אני אתן לך שתי דקות.
מרב מיכאלי: אדוני ברשותך, זה מאוד חשוב לי, אני מצטערת להגיד.
ניסן סלומינסקי: שלחנו אותה לשתי דקות לדבר ולחזור עם אישור.
מרב מיכאלי: גם יעל אומרת שיהיו תקנים, רק לא אומרת כמה.
ניסן סלומינסקי: בגלל זה שלחתי אותה, וביקשתי שהיא תחזור עכשיו עם תשובה.
מרב מיכאלי: אבל כשהיא תחזור, אנחנו נגיד לפרוטוקול את התנהלות האוצר בסיפור הזה, באמת אדוני זה ממש מגוחך.
מרב מיכאלי: יושבים פה - -
שולי מועלם-רפאלי: - - אנשי מקצוע, עשו עבודה שלמה במשרד הרווחה יחד עם משרד המשפטים, זה המספר שהם מביאים, אז עכשיו האוצר צריך לחשוב על זה?
שולי מועלם-רפאלי: כי באוצר יש אנשים שמבינים ביישום של זה יותר טוב מאנשי המקצוע הרלוונטיים?
מרב מיכאלי: האוצר התחייב בפניי והאוצר התחייב בפני הוועדה, והאוצר התחייב כבר שלוש פעמים בדרך, וכבר היכה על חטא על כך שבדרך הם חזרו בהם באמצע.
מרב מיכאלי: פשוט אי אפשר לתאר את ההתנהלות הזאת, זה ממש חולני.
<אמי פלמור: אני אולי בכל זאת אגיד משפט לזכות העמיתים שלנו באוצר, שבכל נושא אנחנו מביאים בפני האוצר את תכניות העבודה שלנו, את ההערכות שלנו, והנושאים נידונים מהותית ומקצועית, לפעמים בצורה מעצבנת, אבל בסופו של יום בצורה עניינית.
<אמי פלמור: האם זה נכון לפרוס את הדברים בצורה כזאת או מן הראוי לעשות את זה אחרת?
<אמי פלמור: אני חושבת שזה איזון בריא בסוף.
<אמי פלמור: בוודאי יושב הראש, שהיה יושב ראש ועדת הכספים, יודע שהמחויבות של אנשי האוצר היא גם לשמר מסגרות כאלה ואחרות ולוודא שלא מתפרעים עם הערכות מוגזמות, אז בוא ניתן להם את ההזדמנות לעשות את הבדיקה.
ניסן סלומינסקי: לכן שלחתי אותה, אני מכיר את המערכת, והסכום הוא כזה שהוא לא יפיל את התקציב, לכן אני מקווה שנקבל את האישור.
מרב מיכאלי: אין לנו ויכוח על זה שצריך להיות איזון, אמי.
מרב מיכאלי: זה לא שחברות וחברי הכנסת רוצות לפרוץ את כל המסגרות ולא אכפת לנו, אבל פה נעשתה עבודה, שאנחנו ביקשנו מראש ממרכז המחקר של הכנסת לעשות עבודה שתיתן הערכה כמה צריך וכמה יעלה.
מרב מיכאלי: אני אומרת לך את זה באופן אישי, אלמלא אני קיבלתי הסכמה מהאוצר, לפני שהחוק עבר, אני לא הייתי נכנסת לדבר הזה.
מרב מיכאלי: הדבר המדהים הוא שהמילה שלהם לא שווה כלום, היא פשוט לא שווה כלום, אי אפשר לעבוד ככה.
ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, אפשר לעבוד עם האוצר מצוין, רק לפעמים צריכים סבלנות, לפעמים צריכים תחכום ולפעמים צריכים קצת עוצמה.
מרב מיכאלי: לא צריכה סבלנות, עובדים מסודר.
ניסן סלומינסקי: כשיעקב הלך לפגוש את עשו, הוא הלך לדורון, תפילה ומלחמה, פעם את צריכה את זה, פעם את זה ופעם את זה.
ניסן סלומינסקי: במקום לשיר עכשיו שירי ארץ ישראל עד שהיא תחזור, בלי להרגיז אתכם, נמצאים כאן שני גופים, אולי יותר, שביקשו לדבר.
ניסן סלומינסקי: אני אמרתי להם שהחוק קיים, אנחנו לא דנים על החוק, אנחנו עכשיו רק על היישום, אבל בכל אופן אם הם נמצאים, אם תוכל בחמש לדבר והגברת רקמן.
<אמי פלמור: כן, אני אשמח להסביר לה למה מדובר בסדר גודל כזה של עורכי דין, ואז אולי זה יחסוך חלק מהטרוניה.
<אמי פלמור: אני אגיד במשפט שיהיה לה זמן להתכונן לדברים שהיא רוצה להגיד.
<אמי פלמור: היחידות האלה אמורות לעסוק בטיפול ובמשהו שיאפשר למשפחה לפני שהיא מתפרקת להבין את האפשרויות שעומדות בפניה, ולכן המשפטנים בתהליך הזה לא אמורים לייצג את בני הזוג אחד כנגד השני, לא אמורים להתחיל לנהל הליך משפטי בתוך האירוע הזה, אלא אמורים לתת שיקוף של זכויות בתוך הליך של פירוק משפחה, במידה שיתרחש.
<אמי פלמור: התפקיד הזה, ולכן גם משרד הרווחה לקח על עצמו אחריות, הוא תפקיד נלווה לאירוע טיפולי, שבא להעמיד על הזכויות, ולכן ההערכה היא שמדובר בתפקיד מאוד מוגדר, שלאחר מכן בהחלט יכול להיות שכל אחד מבני הזוג ייקח עורך דין וירצה באמצעותו לנהל את ההליך או לנהל את המשא ומתן בין שני הצדדים.
<אמי פלמור: אם את שומעת פה את ההתנפלות על האוצר או את ההיסוסים של האוצר, אני חושבת שזה נכון לזכור, שלא צריך להתחיל עם איזה overkill של גדודים של עובדים שאולי לא צריך אותם, ושיורשה לי להגיד בתור משפנטית, אולי עדיף שהמשפטנים יהיו החלק השולי באירוע הזה, שהוא אירוע טיפולי, ושזה לא יהיה ליבת הסדר ההתדיינות בשלב הזה.
ניסן סלומינסקי: אמת, ואנחנו מראש הגדרנו שההשתתפות שלהם היא לא בייעוץ לזה.
מרב מיכאלי: אני רק אומרת שיש קו דק בין שני הקצוות.
מרב מיכאלי: אני בוודאי חושבת שעיקר האירוע הוא טיפולי והסכמי חד משמעית – זה קצה אחד, והקצה השני הוא שאנחנו רוצות שכאשר החוק ייושם, הוא יהיה אפקטיבי, ושלא יקרה שיהיו המתנות ארוכות מדי בתור או זוגות שכן זקוקים לשירות הזה שנותן היועץ/יועצת משפטית ולא מקבלים אותו, כי אין מספיק מהם.
מרב מיכאלי: אני מסכימה אתך, אני לא רוצה לשכור אנשים שאחר כך לא תהיה להם עבודה או שזה יהיה בזבוז כספי ציבור, ממש לא.
מרב מיכאלי: מצד שני הקצה השני יכשיל פשוט את החוק.
ניסן סלומינסקי: מאחר שיעל נכנסה, נשמע אם יש לה תשובה, ואחר כך נחזור אליכם.
<יעל אגמון: משרד האוצר מחויב לחקיקה הזאת מתחילת הדרך.
<יעל אגמון: כפיש המנכ"ל כתב, יש בינינו הבנות.
<יעל אגמון: אנחנו מגבים את המכתב, אבל שוב, אלה האמירות שאני יכולה להגיד עכשיו.
ניסן סלומינסקי: מחר אפשר לקחת 14 עורכי דין?
<יעל אגמון: שוב, אנחנו הגענו להבנות עקרוניות מול המשרד ואנחנו מגבים את המנכ"ל.
ניסן סלומינסקי: מה זה אומר?
<יעל אגמון: זה אומר שעל הפרטים הקטנים זה נושא פנים ממשלתי ואנחנו נפתור אותו בתוך הממשלה בימים הקרובים.
ניסן סלומינסקי: בתוך הממשלה?
ניסן סלומינסקי: זה יעלה כסעיף בממשלה, לפני מתווה הגז או אחרי?
<יעל אגמון: לא, לא בממשלה, זה יעלה בין הפקידות הרלוונטית בתוך משרדי הממשלה וזה ייפתר בימים הקרובים.
ניסן סלומינסקי: את מבינה שבאמירה הזאת שאת אומרת, למעשה נשארת רביזיה והחוק הזה בסוף ייפול, את מבינה את מה שאת אומרת?
ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה להעמיס עליך, את צריכה להעביר את זה הלאה.
ניסן סלומינסקי: מול מי את עומדת?
<יעל אגמון: אני תחת יאיר פינס באגף תקציבים.
ניסן סלומינסקי: הוא היה צריך לבוא לפה.
<דורית ואג: לדעתי הוא לא בארץ.
ניסן סלומינסקי: מתי תהיה לך תשובה יותר טובה?
<יעל אגמון: באמת לפני ההצבעה, אנחנו נסגור את זה בימים הקרובים.
ניסן סלומינסקי: ממש בימים הקרובים?
ניסן סלומינסקי: בסדר, נראה.
ניסן סלומינסקי: ניתן עכשיו חמש דקות ללשכת עורכי הדין, חמש דקות למרכז רקמן ואני שוב מבקש מחבריי ומחברותי להתאזר בסבלנות.
<שלומי באשי: אני עורך דין שלומי באשי, יושב ראש הפורום לענייני משפחה בלשכת עורכי הדין.
<שלומי באשי: כבוד היושב ראש, גם אני הייתי צריך להתאזר בסבלנות רבה כאשר שמעתי את חברותי חברות הכנסת המכובדות.
<שלומי באשי: אני בשם הלשכה מקדם בברכה ומקבל כל ניסיון להגיע להסדר, לאו דווקא בדיני משפחה, אלא בכל תחום במשפט, אבל אני דוחה מכל וכל את הניסיון לצבוע את לשכת עורכי הדין ואת עורכי הדין כששי אלי קרב, כרודפי בצע כסף, כי זה מה שאני שמעתי.
<שלומי באשי: אני דוחה את זה מכל וכל.
<שלומי באשי: אני תוהה ביני לבין עצמי, מתי חברות הכנסת המכובדות היו בבית המשפט לענייני משפחה ושמעו דיון.
<שלומי באשי: האמירה הזאת לא עושה חסד לא רק עם ציבור עורכי הדין, אלא גם עם ציבור השופטים, הנהלת בתי המשפט ולשכות הסיוע ועובדי הרווחה, שעושים לילות כימים, וזה כל מה שאני עושה, רק דיני משפחה, לילות כימים כדי להביא צדדים להסכם.
<שלומי באשי: שופטים יושבים שעות ומנסים להביא צדדים להסכם, שולחים לגישורים חיצוניים, גם אצל שופטים בדימוס, גם אצל עורכי דין, ואנחנו עושים כל מה שאנחנו יכולים על מנת להביא זוג לידי הסכם.
<שלומי באשי: חברת הכנסת מועלם חושבת אולי שהחוק הזה יגזול פרנסה מעורכי הדין.
שולי מועלם-רפאלי: לא, אתם, צריך לדייק במה שאמרתי, אמרתי שעורכי הדין טענו כלפי שאני גוזלת את פרנסת עורכי הדין בחוק הזה, זאת הטענה.
<שלומי באשי: אני יושב ראש הפורום שמונה שנים, אני מקיים את הישיבות בלשכה, מעולם לא עלתה טענה כזאת, אני לא יודע מי טען את זה בפניך, בטח לא מלשכת עורכי הדין.
ניסן סלומינסקי: שלומי, תנסה להתמקד במה שאתה רוצה.
<שלומי באשי: אני רוצה לנסות ולומר, שאם בפרנסה עסקינן – ואני אצבע רגע את הנושא של הפרנסה בנושא של זמן שיפוטי בבית משפט – החוק הזה יעמיס יותר על בית משפט, מכיוון שלקוחות ירצו למצוא את עצמם בצורה המהירה ביותר מגיעים לשופט באולם בית משפט, שיושב מאחורי דגל ישראל, כי יש לזה משמעות.
<שלומי באשי: הדברים האלה ייעשו במסגרת הגשה של בקשות לסעדים זמניים, בתקנות שתתקין השרה, כי הרי החוק הזה, אין בו התקנות שהשרה צריכה להתקין מה אנחנו כן יכולים לעשות בתקופת תום עיכוב ההליכים, כן או לא, לדוגמה: מזונות זמניים, הסדרי ראייה של אבא שלא רואה את הילדים שלו, אוכל שלא מקבלים כי כי בעל או אישה סגרו חשבון בנק ולקחו כרטיסי אשראי.
<שלומי באשי: אז מה יקרה בסופו של דבר?
<שלומי באשי: יהיה shifting של כל הדיון הזה, ואנחנו גם מדברים עם ציבור השופטים, מה יקרה?
<שלומי באשי: הדיונים המשפטיים המהותיים יתחילו כבר בסעדים הזמניים.
<שלומי באשי: בסעד זמני, כשאני אבקש עיקול בתביעה למזונות, זה לא בתביעה למזונות, כי אני לא יכול להגיש תביעה למזונות, אז אני אגיש עיקול על כספים.
<שלומי באשי: איך אני אנמק את זה?
<שלומי באשי: אני אגיד: בעוד 85 יום כשייגמר עיכוב ההליכים, אני אגיש תביעה למזונות, ושם אני רוצה מזונות זמניים ועיקול.
<שלומי באשי: השופט יקרא לנו לדיון וינהל את התיק.
<שלומי באשי: התיק למעשה יתחיל להתנהל במסווה של דיונים.
<שלומי באשי: אני לא מצליח להבין מאיפה 14 התקנים.
<שלומי באשי: אני רוצה לומר לכבוד היושב ראש, יש 14 בתי משפט לענייני משפחה במדינת ישראל, כמות זהה של בתי דין רבניים.
<שלומי באשי: אני יודע מידיעה אישית, שכל שופט, כל הרכב, כל מותב יושב על יומן של בין 500 ל-1,000 תיקים.
<שלומי באשי: אנחנו מדברים על 14 תקנים, זה פחות מחצי עורך דין לערכאה שיפוטית, איפה יש דבר כזה?
<שלומי באשי: חברת הכנסת מיכאלי ביקשה ממרכז המחקר והמידע להביא לה תסקיר שיגיד לה כמה תיקים נפתחים.
<שלומי באשי: הוא דיבר על בין 11,000 ל-23,000 תיקים בשנה.
<שלומי באשי: מי יטפל בזה?
<שלומי באשי: עורך דין, שגם אגב החוק לא קבע שום קריטריון איך הוא יגויס, מה הם הכישורים המשפטיים של אותו עורך דין, האם הוא עבר הסמכה, האם הוא מבין בדיני משפחה.
<שלומי באשי: נקודה אחת.
<אמי פלמור: לא קראת את החוק ואתה לא מבין את תפקידו.
שולי מועלם-רפאלי: אתה פשוט לא ישבת בדיונים על החוק, אני מצטערת.
ניסן סלומינסקי: יש לו חמש דקות, הוא יסיים אותן ומי שירצה ירשום את ההערות ואחר כך יוכל להגיב.
<שלומי באשי: קודם כל, בדיונים שהתקיימו בדצמבר 2014 היו נוכחים נציגי הלשכה וכל הנקודות האלה עברו.
<שלומי באשי: החוק הזה עבר בלי שההסתייגויות שלנו ייבחנו, קחו את זה כעובדה מוגמרת.
<שלומי באשי: החוק עבר, אני מבין את זה, ואנחנו צריכים להתקדם הלאה.
<שלומי באשי: אני רק רוצה לשאול שאלה, עורך הדין הזה שאת רוצה להמעיט בתפקידו, כי ההליך הוא טיפולי, עדיין אמור לבוא ולייעץ לגבי הזכויות המשפטיות.
<אמי פלמור: לא, לא נכון.
<שלומי באשי: סליחה, אז זה גרוע מאוד.
<שלומי באשי: בן אדם שמגיע להליך טיפולי ורוצים להגיע להסדר, צריך לדעת מה מגיע לו.
<קריאה: לא, אתה לא מבין - - -
<שלומי באשי: רבותי, עורך דין ו-let alone מגשר או מטפל, לא יכול לטפל בתיק, אם הוא לא יודע מה הן הדרישות.
<שלומי באשי: לבוא להליך טיפולי מעין משפטי בלי כתבי טענות?
<שלומי באשי: אני אומר, איך נפסוק מזונות זמניים?
<שלומי באשי: אני אפילו לא יודע מה השתכרות הצדדים, אין לו נתונים כספיים, הוא יושב ומנסה לטפל לא כדי להחזיר לשלום בית – חברים, אנחנו לא מדברים על זה, אנחנו מדברים על פירוק תא משפחתי במדינת ישראל בצורה המהירה ביותר.
<בתיה ארטמן: אתה לא מבין את מהות החוק אם אתה מדבר ככה.
<שלומי באשי: בוודאי שאני מבין, כל ההסתייגויות האלה היו במהלך הדיונים שאנחנו קיימנו בדצמבר.
<שלומי באשי: העובדה שהחוק עבר כמו שהוא עבר, והעובדה שהיום אין לכם התקציב, כי אתם לא יודעים כמה תקנים לגייס, היא לא בכדי.
<שלומי באשי: נתתי באנקדוטה קטנה את הלקונות שיש בחוק.
<שלומי באשי: לא בכדי החוק הזה עוכב, לא בכדי המערכת לא מסוגלת לקבל את ההשלכות המסיביות שיש לחוק הזה.
<שלומי באשי: עוד פעם, לצבוע כותרת ולהגיד: אנחנו רוצים לעשות שלום ולהגיע להסכמים כמה שיותר מהר בדרך טיפולי זה מאוד יפה, זה מצטלם טוב, זה נשמע טוב, זה לא פרקטי, ובדבר אחד אני מצטרף לחברת הכנסת מיכאלי, אם רוצים שהחוק הזה ייושם, צריך לדעת שהוא ייושם כהלכה, זאת אומרת שהצדדים יוכלו להתדיין במסגרת הטיפולית הזאת שאתם קבעתם ולצאת עם תוצאות.
<בתיה ארטמן: זאת לא התדיינות.
<שלומי באשי: זאת בוודאי התדיינות.
<שלומי באשי: הלכה למעשה, סעיף 3 לחוק, לא אומר אם עורך דין פרטי יכול להצטרף לפגישה הראשונה.
<שלומי באשי: בהתחלה רציתם שהוא לא יוכל, היום זה הושמט, זאת אומרת שאני היום יכול לבוא עם לקוחה שלי לפגישה הראשונה ביחידת הסיוע ולטעון טענות משפטיות.
<בתיה ארטמן: לא.
<שלומי באשי: מי אמר שלא?
מרב מיכאלי: אדוני, אפשר לתת ליועצת המשפטית של הוועדה לדבר?
מרב מיכאלי: אדוני עושה שירות מאוד גרוע לשולחיו.
<שלומי באשי: יש כאוס גדול בחוק הזה, יש לקונות גדולות, ואני הייתי ממליץ – אני חושב שהרביזיה שאדוני נתן היא נכונה – וחושב שגם צריך להגיש הצעת חוק לתיקוני חקיקה כאן במצב הזה.
<שלומי באשי: יש צורך לתקן את החוק הזה, באופן שהוא יהיה ישים ויעבור בציבור הישראלי, ולמעשה יישם את המטרה שלשמה אתם חוקקתם אותו.
<שלומי באשי: תודה.
מרב מיכאלי: אדוני, צריך להגיד ברשותך לפרוטוקול בשלב הזה, לפני שאתה ממשיך לנציגת מרכז רקמן, שיושב ראש לשכת עורכי הדין החדש שנכנס, אפי נוה, אני חושבת שאולי הדבר הראשון שהוא עשה אחרי שהוא נבחר זה לשלוח מייל בתפוצת הלשכה, מכתב שבו הוא כותב שהוא ממלא את הבטחת הבחירות שלו וגורם לשרת המשפטים לפעול לביטול החוק הזה.
מרב מיכאלי: לא שרת המשפטים בעצמה, אבל משרד המשפטים הכחיש מכל וכל את הדבר הזה, אבל צריך שיהיה ברור מה האינטרס, לפחות איך לשכת עורכות ועורכי הדין רואה את האינטרס שלה בסיפור הזה.
<שלומי באשי: שחוקים שלא יכולים להיות מיושמים, לא יעברו, זה אינטרס חד משמעי לא רק בדיני משפחה.
<קרן הורוביץ: אני חייבת לציין שאני הייתי בכל הדיונים שקדמו לחקיקת החוק הזה, ומהרגע שהחוק עבר – אמנם התנגדנו לחלקים ממנו – אבל מהרגע שהחוק עבר, מטרתנו שהיישום יהיה על הצד הטוב ביותר, כי החוק פה וצריך ליישם אותו בצורה טובה.
<קרן הורוביץ: אבל בתור אחת שהיתה בדיונים, היה פה ויכוח מאוד גדול במהלך הדיונים על תפקיד עורך הדין בפגישות האלה.
<קרן הורוביץ: דובר, וזה גם מה שחוקק בסופו של דבר, שעורך דין יהיה נוכח בחלק או בכל הפגישות, אלה דברי החוק, אני יכולה לקרוא את הסעיף אם יש צורך, כי דובר על זה שיש פה עניינים של זכויות, שחייבים ליידע את הצדדים לפני שהם פונים להליך גישור.
<קרן הורוביץ: יש פה עניינים של זכויות משפטיות, ועורך הדין לא נועד לטפל אלא ליידע על זכויות.
<קרן הורוביץ: אם עושים את המתמטיקה הפשוטה, כמו שהוא אמר שיש 14 בתי משפט לענייני משפחה, יש מספר דומה של בתי דין רבניים, יהיו תורים עצומים, זה יעצור את התהליך ברמה הפרקטית.
<קרן הורוביץ: תעשו את החשבון הפשוט, בכמה תיקים יצטרך לטפל עורך דין אחד, זה לא ישים.
<קרן הורוביץ: אם רוצים ליישם את החוק, צריך להקצות משאבים, זו השורה התחתונה.
<בתיה ארטמן: אני המומה פה מהדברים של לשכת עורכי הדין, כנראה שהם נובעים מחוסר הבנה של הנושא, שהמהות של החוק היא התפיסה של סכסוכי משפחה, הדרך הטובה ביותר לפתור אותם היא באמצעות הליך טיפולי והגעה להסכמות.
<בתיה ארטמן: התפקיד של עורך דין פה הוא רק ליידע את הצדדים, ויחפשו עורך דין שיש לו הכישורים המתאימים.
<בתיה ארטמן: יכול להיות שיבוא עורך דין גם מהשוק הפרטי, שיש לו הכישורים המתאימים להסביר לצדדים – תקרא את סעיף החוק.
<שלומי באשי: איך הוא יידע אם הוא לא יישב איתם?
<שלומי באשי: אני כדי לדעת את הזכויות של הלקוחה שלי, יושב איתה שעתיים, לוקח ממנה את כל החומר, מכיר את התא המשפחתי.
<קרן הורוביץ: כמה תיקים - - -?
ניסן סלומינסקי: נתתי לכם לדבר, ניסיתי לשמור על זכותכם, היא נגמרה.
<בתיה ארטמן: אני מבינה שיש חשש בלשכת עורכי הדין, אבל החשש לא מבוסס, כי עדיין הצדדים, כדי לחתום על הסכם או לא לחתום על הסכם, יוכלו להתייעץ עם כל עורך דין מטעמם.
<בתיה ארטמן: מי שרק מציג להם את האופציות, את ההשלכות, את כל הדברים האלה יהיה עורך דין.
<בתיה ארטמן: עכשיו אני גם עונה לך עורכת הדין הורוביץ, אנחנו עשינו הערכה, יכול להיות שאנחנו טועים בהערכה, אבל אנחנו יכולים לטעות כמו שטועים בכל הערכה של כוח אדם, ואם יש צורך, המשרד שלנו יודע מה לעשות כדי לבקש עוד.
<בתיה ארטמן: כרגע זאת ההערכה שלנו.
<בתיה ארטמן: אין לנו מספר מדויק של כל המשפחות שיגיעו לפתחנו, אבל יש לנו בכל אופן הערכה של המשפחות שהגיעו ליחידת הסיוע שהשופטים בעצמם היו מפנים, כי הם ידעו שאת התהליך אפשר לפתור רק באמצעות הליך טיפולי ביחידת הסיוע.
<בתיה ארטמן: אחוז המשפחות שאנחנו יודעים עליהן זה 80% מהמשפחות.
<בתיה ארטמן: אנחנו מעריכים שיהיו עוד 20%, ולפי זה עשינו את ההערכה.
<בתיה ארטמן: אז אני אומרת בואו נתחיל, אנחנו חושבים שזה ההליך המתאים, בתי המשפט משתמשים בכלי הזה כבר היום, זו לא המצאה חדשה.
<בתיה ארטמן: זו לא המצאה חדשה, זה לא פוגע בעבודה של עורכי הדין.
<שלומי באשי: אנחנו לא בעניין של העבודה של עורכי הדין.
<בתיה ארטמן: אני לא יודעת, זאת ההרגשה שאני קיבלתי.
<שלומי באשי: אדוני, כל הזמן מנסים לצבוע את עורכי הדין כאילו הם מפחדים על הפרנסה, וזה ממש לא נכון.
ניסן סלומינסקי: אוקי, אז הבעתם מחאה פעם אחת, פעמיים, זה נכנס לפרוטוקול וכולנו שמענו, בסדר.
<בתיה ארטמן: לכן אני אומרת שאתם צריכים קצת לשנות את המחשבה שלכם.
<בתיה ארטמן: החוק הזה הוא לטובת המשפחות ולטובת ילדי ישראל.
<בתיה ארטמן: אני חושבת שגם עורכי הדין כאן יצטרכו להתיישר קצת לפי התפיסה, שהסכסוכים האלה, ככל שהם מסתיימים יותר מהר ומגיעים יותר להסדרים, זה משרת את טובתם של כולם, ובמיוחד של הילדים.
<ענת ענבר: המהות, מטרתה לא לסיים את הסכסוך בתוך השלושה מפגשים האלה.
<ענת ענבר: המהות, מטרתה מאוד מוגבלת, רוב התיקים ייצאו לגישור בחוץ, לא אצלנו, הגישור לא ייעשה אצלנו ולכן אנחנו לא צריכים עורכי דין לגישור.
<ענת ענבר: אנחנו צריכים עורך דין למטרה מאוד מצומצמת.
<ענת ענבר: עשינו איזשהו אומדן של בערך שעה וחצי למשפחה כדי לתת מידע ראשוני, לשבת ולחשוב, לא בכל המשפחות.
<ענת ענבר: משפחה שמגישה למשל תיק הסדרי ראייה או חינוך, לא תמיד חייבת עורך דין.
<ענת ענבר: שימו לב, אנחנו מדברים על משפחות, לא תיקים, יש הרבה מאוד תיקים, שהעניין הטיפולי מסתיים והן לא צריכות עורך דין.
שולי מועלם-רפאלי: בשעות הרבות שדנו פה, הוועדה שמעה – ואני רק מצטטת את יושב ראש הוועדה, שהחוק קיים, אנחנו לא פותחים אותו, אנחנו מדברים על היישום שלו.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו, יש לנו אמון גדול באנשי המקצוע, שכבר נמצאים בעולם הזה.
שולי מועלם-רפאלי: אני חייבת לענות, שהנושאים שהעלית דוברו פה בדיונים והם נמצאים בחוק, הם חלק אינטגרלי.
שולי מועלם-רפאלי: שום חלק בחוק הזה לא נעשה בלי הרבה מאוד שעות של דיונים, כולל ביום האחרון, שאני אזכיר – מי שישב פה זוכר, ומי שלא, אני אזכיר לו, בערך שמונה שעות ביום האחרון ברצף.
שולי מועלם-רפאלי: אני רק אגיד לפרוטוקול, שכשאנשי מקצוע, לא חברות הכנסת שהן ממש לא מבינות בנושא כמובן, משתי הדיסציפלינות המרכזיות בחוק הזה אומרים מה המהות של החוק, יתכבד אדוני רק ויקשיב להן, לא מעבר לזה.
<אליעזר יבלון: ברשות
<אליעזר יבלון: כם, אני רוצה להוסיף נקודות שלדעתי מאוד חשובות להבנה של העיקרון.