GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מוריה כהן בקשי: זה נשמע פשוט, אבל זה משהו שמצריך אסטרטגיה.
מרב מיכאלי: אני חושבת שזה הגיוני לגמרי שזה מצריך אסטרטגיה.
ניסן סלומינסקי: כן, אם זה אני מסכים.
מרב מיכאלי: אבל, אדוני, רק מה שאני מבקשת זה שללוח הזמנים - -
ניסן סלומינסקי: יצרפו את זה.
מרב מיכאלי: - - יתווסף גם העניין הזה של כל ההחלטות האלה - -
ניסן סלומינסקי: בוודאי, זה פשיטא, הרי זה לא יזוז בלי זה.
מרב מיכאלי: - - גם לעניין רשימת אנשי המקצוע או נשות המקצוע שנפנה אליהם, וגם סוגיית עורכי-הדין ועורכות-הדין, והמכרזים של עורכי-הדין.
<מוריה כהן בקשי: מכיוון שאנחנו נמצאים עכשיו בין החגים, אני חושבת שלהתלות את כל החוק – לא אכפת לי שייקבע שנצטרך תוך חודש להעביר את הדיווח הזה, אני לא בטוחה שנוכל את הדבר הזה לתת תוך - - -
ניסן סלומינסקי: אבל לפי החשבון שלנו כרגע, בין כה וכה המליאה תתכנס רק ב-12 באוקטובר, אז יש לך בדיוק חודש.
<מוריה כהן בקשי: רצינו שאם יהיה כינוס שיתכנס באמצע, ננסה להכניס את זה בגלל הבעייתיות של זה.
ניסן סלומינסקי: אחר כך נקבל החלטה שנצמיד את זה למתווה הגז, ויש סיכוי שלפחות שתי ישיבות יהיו עד ה-12 באוקטובר של מתווה הגז, ויביאו את כולם מחוץ-לארץ וכו', ובסוף לא יעשו הצבעה, בסדר, לא חשוב.
ניסן סלומינסקי: אז אם זה יקרה, נדבר.
ניסן סלומינסקי: אבל כרגע אני מניח שזה יהיה ב-12 באוקטובר, אז יש לכם חודש, ובכיף.
ענת ברקו: אני רוצה לשאול משהו, אפשר?
ניסן סלומינסקי: כן, ענת, ודאי.
ענת ברקו: אני רוצה לשאול אתכם ביחס להכשרות שאתם מתכוונים להעביר.
ענת ברקו: מה התהליך?
ענת ברקו: איזה סוג של הכשרות?
ענת ברקו: תחת איזה קורת גג?
ענת ברקו: מי יוביל אותם?
ענת ברקו: מה יהיה תהליך ההסמכה?
ענת ברקו: האם זאת רק עבודה סוציאלית, יגיעו מהדיסציפלינה של עבודה סוציאלית או פסיכולוגיה או מקצועות אחרים שהם טיפוליים?
<ענת ענבר: קודם כול, אצלנו עובדים כבר 70 עובדים סוציאליים.
<ענת ענבר: כולם, כמו שאמרתי, במכרזים הם כבר מגיעים עם כישורים שנדרשים על-פי חוק.
<ענת ענבר: זה דבר ראשון.
<ענת ענבר: דבר שני, כל העובדים שלנו עוברים הכשרה בגישור, גישור כללי וגישור במשפחה.
ענת ברקו: אבל קורסים של גישור הם קורסים של כמה חודשים.
<ענת ענבר: לא.
<ענת ענבר: אנחנו עושים קורסים אינטנסיביים פנימיים שלנו.
<ענת ענבר: גישור כללי הם עושים בחוץ, קונים; גישור במשפחה - אנחנו עושים את הקורסים באופן עצמאי.
<רחל אבידן: אבל זה נכון, ההכשרה לוקחת זמן.
<ענת ענבר: בגלל זה דיברנו על הארכה.
<ענת ענבר: אבל 70 עובדים כבר עברו את כל ההכשרות.
<ענת ענבר: אנחנו מדברים על תוספת.
<ענת ענבר: 70 עובדים כבר עברו את ההכשרות, רובם, 90% מהם מטפלים משפחתיים מוסמכים.
ענת ברקו: יש לי שאלה, מטפלים משפחתיים ותהליכי גישור זה לא אותו הדבר.
<רחל אבידן: אנחנו יודעים.
ענת ברקו: המיומנויות האלה שונות לחלוטין.
ענת ברקו: אני רוצה להבין כמה זמן לוקחת ההכשרה, לפחות השלמה של הכשרה בנושא של גישור.
<ענת ענבר: אז אני חוזרת ואומרת, כל העובדים כרגע מגשרים בגישור כללי ובגישור במשפחה.
<ענת ענבר: אנחנו מדברים פה על קליטת התוספת של העובדים פלוס ההכשרה שלהם.
ענת ברקו: מהו משך ההכשרה?
<רחל אבידן: משך ההכשרה שלהם זה אחת לשבוע לאוריינטציה התחלתית של העובד במשך 12 מפגשים, זה 12 שבועות, זה שלושה חודשים.
<ענת ענבר: תוך כדי שהם עובדים.
<רחל אבידן: כשהם כבר בעבודה, ובערך כחודשיים-חודשיים וחצי לגישור וגישור במשפחה.
<רחל אבידן: זה נותן לנו חמישה וחצי חודשים, כשישה חודשים.
ענת ברקו: זה תוך כדי עבודה.
<רחל אבידן: כשהם עובדים, הם צופים.
<ענת ענבר: כן, הם כבר עובדים והם כבר מקבלים הדרכה, ויש עליהם פיקוח, ויש מנהלת בכל יחידה שמפקחת על העובדים.
<ענת ענבר: אני רוצה עוד להוסיף לגבי מה שנאמר קודם.
<ענת ענבר: לא ישבנו בידיים משולבות, אנחנו כל הזמן עובדים לקראת קליטת החוק הזה, אנחנו מכשירים את העובדים - בשבוע שעבר עשינו יום עיון עם סימולציות; לפני חודש עשינו לעובדים יום ללמידת החוק עם היועצים המשפטיים.
<רחל אבידן: הכנו תוכנית הכשרה.
<ענת ענבר: הכנו תוכנית; הכנו את המידע במהות.
<ענת ענבר: בעצם, אנחנו מבחינת המהות מוכנים מקצועית.
<רחל אבידן: ברגע שיהיו לנו עוד תקנים.
ענת ברקו: הם מקבלים הסמכות?
<רחל אבידן: למגשרים במשפחה.
<ענת ענבר: כן, בוודאי.
ניסן סלומינסקי: שולי.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להמשיך את מה שענת אמרה, ולא להכביר במילים אחרי הפתיחה המרהיבה והמרשימה כל כך של מוריה.
שולי מועלם-רפאלי: החוק הזה, ברורה הנחיצות שלו, היא נטחנה עד דק שנים רבות לפני שחברת הכנסת מרב מיכאלי ואנוכי הגענו לכנסת הקודמת.
שולי מועלם-רפאלי: ברור היה לכל בר בי רב שהמציאות שבה בני-זוג נלחמים האחד בשני יש לה אולי מרוויחים מעטים, אבל בעיקר הרבה מאוד מפסידים מתוך התא המשפחתי.
שולי מועלם-רפאלי: אז החוק הזה ברור לו וראוי לו ונכון לו, ונמצאות פה נשים, וגם כנראה גברים שלא נמצאים כאן, שיכולים עוד הרבה ללמד אותנו למה החוק הזה כל כך נחוץ, ולמה הם לא ישבו באמת בחיבוק ידיים למרות שעברו חודשים רבים.
שולי מועלם-רפאלי: אז בעניין הזה אני חייבת להגיד לחבר מלשכת עורכי-הדין, הניסיונות לחזור שוב אל מקומות שאני חושבת שמוצו בדיונים בוועדה הזאת, בטח בדיון האחרון שהתנהל פה, שבו באופן מחפיר, לא רק המכתב האחרון של לשכת עורכי-הדין, אלא לשכת עורכי-הדין גייסה - - -
<רונן לפיד: - - -
שולי מועלם-רפאלי: לא, ברשותך, אתה לא תגיב עכשיו למה שאני אומרת.
שולי מועלם-רפאלי: גייסה לחצים חיצוניים על חברי הכנסת שהובילו את החוק.
שולי מועלם-רפאלי: נמצאת פה חברת הכנסת מיכאלי, אני נמצאת כאן, חבר הכנסת יריב לוין – באמת, הפעלתם עלינו גם במרחב הפוליטי שלנו וגם במרחב הציבורי הכללי פחות או יותר – לא זוכרת ששפכו את דמנו כל כך כמו בהצעת החוק הזאת.
שולי מועלם-רפאלי: עוד לא שמעתי שארגוני הנשים יצאו נגד חברתי מרב מיכאלי כמו שאתם כמעט הצלחתם לבלבל אותם ולגרום להם לעשות ביום שהחוק הזה הובא בפעם האחרונה לאישור בוועדה, וברוך השם עבר בקריאה שנייה ושלישית.
שולי מועלם-רפאלי: הדבר הנוסף שאני רוצה להביע פה כחברה במפלגתה של שרת המשפטים, להגיד באופן חד-משמעי שביום שהמכתב הנוראי הזה, שיצא על-ידי יושב-ראש לשכת עורכי-הדין, הגיע לחברינו עורכי-הדין ששייכים אף הם למפלגת הבית היהודי והועבר אלי בתדהמה – כמי שפרסמה שהצעת החוק הזאת עברה וקיבלה על זה מחמאות רבות – מייד שאלתי את חברתי שרת המשפטים, שכמובן הכחישה את זה מייד, אמרה כמו שמוריה אמרה, שהעניין הוא יישום שהוא תלוי תקציב, אותו כולנו מבינים.
שולי מועלם-רפאלי: יש לנו ביקורת על האוצר שלא נמצאים כאן, יש לנו ביקורת על נציבות המדינה שלא נמצאת כאן, ראוי היה גם לאלה וגם לאלה להיות בדיון הזה.
שולי מועלם-רפאלי: בכאב גדול אני מקבלת את העשרה חודשים האלה, כי עדיין אני חושבת שהאמת היא הדבר החשוב.
שולי מועלם-רפאלי: והאמת היא שיחידות הסיוע האלה ופגישות המהות הם הדבר החשוב.
שולי מועלם-רפאלי: ולעשרת החודשים האלה אנחנו, בסדר, אנחנו בכאב גדול נסכים.
שולי מועלם-רפאלי: אבל אני ממש רוצה שנצא מכאן כמו שאמרת, אדוני, לא עוד, עשרה חודשים ולא יותר.
שולי מועלם-רפאלי: אם נלך אחורה לכל השנים של ועדת שנהב, עוד הבזבוז של הזמן, והאש הזאת שמוריה דיברה עליה כבר התלקחה בבתים רבים, וראוי היה לנו מאוד מאוד שננסה לצמצם את הזמן הזה.
מרב מיכאלי: אדוני, ברשותך, רק עוד שתי שאלות קונקרטיות.
מרב מיכאלי: אחת, מתי משרד המשפטים חושב לפרסם את התקנות לחוק?
<מוריה כהן בקשי: טיוטה של התקנות בהיבטים המשפטיים יש לנו, אבל יש פה את ההיבטים שדיברתי עליהם של המודל בעיקר.
<מוריה כהן בקשי: אני יכולה להגיד את זה, זה מודל של ההפניה החוצה שקשור גם אגב לסוגיה אחרת שעולה פה, של תקנות בתי-המשפט (רשימת מגשרים), איזה רשימה, מי יפקח עליה.
<מוריה כהן בקשי: יש פה סוגיות שלובות.
<מוריה כהן בקשי: לכן, גם החודש הזה קצת קשה לנו בגלל שזה קשור לאותה סוגיה.
מרב מיכאלי: כל מה שביקשנו תוך חודש זה לוח זמנים.
שולי מועלם-רפאלי: זה לוח זמנים.
<ענת ענבר: מתווה.
<נועה ברודסקי-לוי: זה לוח הזמנים של המכרז הזה.
<מוריה כהן בקשי: בינתיים להגיד כיוון, אבל לא נוכל להגיד כמו פה, מכרזים וכו'.
ניסן סלומינסקי: את המתווה תוכלו לתת.
מרב מיכאלי: כמה זמן אתם צריכים בשביל לסגור את הדברים האלה?
מרב מיכאלי: שלושה חודשים?
מרב מיכאלי: ארבעה חודשים?
ניסן סלומינסקי: אתם לוקחים לכם זמן לכל דבר ונותנים את התחנות.
שולי מועלם-רפאלי: מוריה, ההחלטה על הפניה החוצה או לא היא מהות בחוק הזה.
<מוריה כהן בקשי: נכון, ודאי, אני רק אומרת שיש שם - - -
מרב מיכאלי: אבל, מוריה, אתם לא יכולים להתחייב לזה שבעוד ארבעה חודשים תוכלו כבר לפרסם תקנות ואת כל הדברים האלה?
<ענת ענבר: אני אוכל.
<רחל אבידן: כן, כן.
<מוריה כהן בקשי: את זה נוכל להגיד.
מרב מיכאלי: אז זה כל מה שאנחנו מבקשות.
מרב מיכאלי: תיתנו את התאריך הזה, שנוכל לראות אם אכן זה קורה.
<מוריה כהן בקשי: את זה נוכל להגיד, ואני יכולה - - -
ניסן סלומינסקי: היא התכוונה להגיד שלושה חודשים, ואת נתת לה חודש נוסף.
ניסן סלומינסקי: הם התכוונו לשלושה חודשים.
שולי מועלם-רפאלי: היית לארג'ית אתם.
שולי מועלם-רפאלי: תזכרו את זה לפעמים הבאות, בבקשה.
ניסן סלומינסקי: תעשו את התחנות.
מרב מיכאלי: זאת אני, אני לארג'ית.
<מוריה כהן בקשי: את סדר הגודל נוכל להגיד.
מרב מיכאלי: לא עניין של סדר גודל.
מרב מיכאלי: תעשו סדר גודל ותתחייבו לתאריך.
מרב מיכאלי: והדבר האחרון, אני חושבת על עוד דבר שצריך להוסיף ללוח הזמנים - זה סוג של קמפיין ליידוע הציבור בדבר הזה, חודשיים לקראת העשרה חודשים.
<ענת ענבר: וגם לזה צריך תקציב.
מרב מיכאלי: גם את זה צריך לתקצב וגם לזה צריך להיערך.
מרב מיכאלי: אומנם ראיתי בחוק ההסדרים שמקצצים, נדמה לי 25 מיליון שקל מתקציב הפרסום של המשרדים, של הממשלה בכלל, אבל כדאי להזדרז ולשריין תקציב לעניין הזה.
מרב מיכאלי: כדאי לברר כבר עכשיו באחריות מי זה.
מרב מיכאלי: - - - באחריות משרד המשפטים.
ניסן סלומינסקי: כשבונים את התקציב, להכניס גם את הפרסום לתוך התקציב, ושיהיה איגום של כל זה בלי קשר למשרד - - -
מרב מיכאלי: תראה, אדוני היושב-ראש, כל התקציב שדיברנו עליו הוא בעצם שיאי כוח-אדם, תקנים.
מרב מיכאלי: אין פה כסף מעבר לזה שהוא כסף.
מרב מיכאלי: הפרסום, הקמפיין, הוא הדבר היחידי שהוא כסף ממש, ועליו כרגע לא דובר עדיין, לדעתי.
מרב מיכאלי: אני לא יודעת אם זה כסף שצריך בנוסף או שזה מתוך תקציב של משרד המשפטים, שיש לו גם ככה לקמפיינים שלו, אין לי מושג.
מרב מיכאלי: אבל כדאי לברר את זה ולחזור גם עם זה שאם יש צורך בעבודה נוספת מול האוצר או מי שלא יהיה, אז שנדע את זה מראש, ושוב לא נגיע לעמוד מול שוקת שבורה בזמן אמת.
<מוריה כהן בקשי: אגב, יש פה עוד סוגיות שיכול להיות שיש בהן היבטים שהם לא תקנים, למשל, הסוגיה של הסיוע המשפטי, ואנחנו דנים בה ולא רוצים לשים אותה בצד.
ניסן סלומינסקי: סיוע משפטי, ויכול להיות שגם יצוצו לכם מקומות.
ניסן סלומינסקי: עם מקומות אתם מסודרים?
ניסן סלומינסקי: איפה היחידות האלה יושבות?
<ענת ענבר: אנחנו מתארגנים להרחבת מקומות, נכון.
ניסן סלומינסקי: אז גם זה יכול לעלות כסף.
ניסן סלומינסקי: אבל את כל זה צריך לקחת בתקציב, כמו כל דבר.
ניסן סלומינסקי: ואפילו מה שתשתו בדיונים, כי אם יש כל כך הרבה דיונים גם שותים בטח, לא?
<ענת ענבר: רק מים.
ניסן סלומינסקי: אז תכניסו גם את התקציב של השתייה והאכילה בתוך זה.
מרב מיכאלי: מים, ולא קרים.
ניסן סלומינסקי: נשארה לנו הסוגיה האחרונה.
ניסן סלומינסקי: מה אנחנו עושים בגישור הזה שבין שבוע הבא לבין כינוס הכנסת כדי לאשר את הדחייה, בהנחה שנאשר אותה עוד מעט.
ניסן סלומינסקי: מה את מציעה?
<נועה ברודסקי-לוי: חשבנו גם עם משרד המשפטים – אנחנו בדרך כלל מאוד לא מעודדים חקיקה רטרואקטיבית, אבל במצב הנוכחי, ובגלל שאנחנו לא חושבים שזה יפגע באנשים באיזשהו אינטרס הסתמכות של מישהו; ומצד שני, כדי למנוע מצב שזה יכנס לתוקף, ואז זה יפגע ואולי יעורר יותר שאלות והתדיינויות משפטיות על מי שהגיש בתקופה בין לבין – חשבנו שאולי במקרה הזה בכל זאת עדיף לקבוע שהתיקון הזה של הדחייה יכנס לתוקף ב-17 לספטמבר, גם אם זה באופן רטרואקטיבי.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, יכנס אחרי שייגמר?
<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת, גם אם זה יעבור נגיד ב-12 באוקטובר זה ייחשב כאילו ב-17 בספטמבר.
<נועה ברודסקי-לוי: כמו שאמרתי, זה משהו חריג, אנחנו בדרך כלל מאוד לא מעודדים.
ניסן סלומינסקי: אני מאוד מתנגד לחקיקה רטרואקטיבית, אבל - - -
ענת ברקו: למה צריך לעשות חקיקה רטרואקטיבית?
ניסן סלומינסקי: כי אחרת מה שיקרה, בשבוע הבא החוק יכנס לתוקף, אף אחד לא בנוי לזה, יבוא זוג, הם לא בנויים, ופתאום כמה תקופות אחרי כן הוא נדחה, זה משהו קצת לא נורמלי.
<נועה ברודסקי-לוי: זה עלול לעורר שאלה, מי שהגיש בין לבין, האם הוא כן היה אמור להגיש לפי - - -
ניסן סלומינסקי: שלושה שבועות הוא יהיה בתוקף, ואז באישור המליאה שתאשר את החוק הוא עוד פעם יבוטל, יידחה, זה מצב לא נורמלי.
<נועה ברודסקי-לוי: זה כמובן לא דבר טוב, אנחנו מאוד לא מעודדים.
<מוריה כהן בקשי: אגב, התלבטנו בשאלה הזאת אם צריך או לא צריך, אין פה בעצם הרבה משמעות מעשית, אבל בכל זאת ברמה התיאורטית יכול להיות שתבוא איזושהי טענה של מישהו שהיה צריך להגיש ולמה לא הגיש.
<מוריה כהן בקשי: אני חושבת שברמה המעשית זה פחות משמעותי, אבל למען הסר ספק חשבנו – לכן זה גם פחות חמור בעינינו כאן החקיקה הרטרואקטיבית, כי היא לא באמת עושה פה איזה מין שינוי רטרואקטיבי שזה פתאום מטיל איזה מס רטרואקטיבי.
ניסן סלומינסקי: כן, אני מבין, בגלל זה אני מוכן לזה.
<מוריה כהן בקשי: זה יותר למען הסר ספק, באמת, הסעיף הזה.
<נועה ברודסקי-לוי: עוד מילה על זה.
<נועה ברודסקי-לוי: אבל כדי שבכל זאת אנשים ידעו, כי אנחנו בעצם הולכים להעביר את זה במליאה, אם זה יאושר בוועדה, רק אחרי שזה כבר יכנס לתוקף, חשבנו שצריך שבתי-המשפט, בתי-הדין, המזכירויות ידעו להגיד לאנשים שהם לא אמורים לפעול לפי החוק הזה, אם זה באמצעות שלטים או שכל המזכירים והמזכירות ידעו להגיד את זה.
<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת, זה צריך איזושהי היערכות.
<מיכל פיין: הציבור צריך לדעת.
<מיכל פיין: החוק קיים בספר החוקים, מי שפותח את ספר החוקים, החוק נכנס לתוקף.
ניסן סלומינסקי: אז מי מטפל?
<אברהם אלטלף: - - - הקמפיין של כניסת החוק לתוקף - להודיע שיש חוק, הוא רק נדחה, והוא יכנס לתוקף - - -
<נועה ברודסקי-לוי: אבל לא יספיקו לעשות את זה עד ה-17 בספטמבר.
<מוריה כהן בקשי: חשבתי שיהיו פה הנהלת בתי-המשפט, ואני רואה שהם לא נמצאים.
<נועה ברודסקי-לוי: גם חשבנו.
<נועה ברודסקי-לוי: הזמנו אותם לדיון, אבל הם לא הגיעו.
<אמיר זימן: אולי באותה הודעה של שרת המשפטים שמאשררת עוד פעם את הרצון להכניס את החוק ולא לדחות אותו, ובהזדמנות הזאת להסביר.
<מיכל פיין: אפשר אולי באמצעות הודעת דוברות באתר בתי-המשפט.
<נועה ברודסקי-לוי: אבל זה לא מספיק, כי אנשים שמגיעים לא יודעים.
<אמיר זימן: והודעה לעיתונות, פרסום בעיתונות.
<נועה ברודסקי-לוי: אבל גם הודעה כזאת בכל מקום - - -
<מיכל פיין: זה חוסך.
<מוריה כהן בקשי: אני לא יכולה פה להתחייב כי אין פה את הנהלת בתי-המשפט, אבל נפנה להנהלת בתי-המשפט ובינינו לבין הנהלת בתי-המשפט נמצא דרך של פרסום במזכירויות, באתר.
<נועה ברודסקי-לוי: אז תמצאו את הדרך לפרסם.
<אמיר זימן: אפשר לבקש מלשכת עורכי-הדין להפיץ שהחוק יכנס בעוד עשרה חודשים ובינתיים לא להפנות אנשים.
<רחל אבידן: גם צריך לבדוק שלא יהיו גורמים שרוצים שהוא לא יכנס וניכשל וידגישו את זה בכוונה.
ניסן סלומינסקי: אבל שמישהו רק ייקח לתשומת לבו לבדוק באמת איך זה מתפרסם.
שולי מועלם-רפאלי: אז מוריה אמרה שמשרד המשפטים ינהלו את זה מול הנהלת בתי-המשפט.
<מוריה כהן בקשי: על איזושהי דרך מעשית.
מרב מיכאלי: אשמח שהוועדה תקבע דיון מעקב בעוד שישה חודשים.
ניסן סלומינסקי: ושוב, לפי לוחות הזמנים שלהם, אחרי שאקבל, אתם תהיו האמונות על זה שברגע שאבן אחת לא מתממשת כבר אז להתריע, לא לחכות שישה חודשים.
ניסן סלומינסקי: בסדר, נשמח.
<מוריה כהן בקשי: היינו רק מבקשים שהדיווח הזה לא יהיה כהתליה בדרך של רוויזיה בגלל החשש שלנו, אבל לשיקול היושב-ראש.
ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, אם תהיו בסדר, אז לוח הזמנים יהיה בידי לפני כינוס המליאה והכול יהיה בסדר.
ניסן סלומינסקי: אם פתאום ראש הממשלה יכנס את המליאה לנושא של מתווה הגז אז נדבר, אבל איך אומרים, זה כבר לא סביר עכשיו.
ניסן סלומינסקי: אם כי אי-אפשר לדבר על דבר סביר כבר.
<אברהם אלטלף: מתחם הסבירות השתנה.
ניסן סלומינסקי: אני מודה, כן.
ניסן סלומינסקי: בכל אופן את צריכה להקריא.
<נועה ברודסקי-לוי: "הצעת חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה) (תיקון מס' 2) (דחיית תחילה), התשע"ה–2015 – 1.
<נועה ברודסקי-לוי: תיקון סעיף 7 – בחוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה), התשע"ה–2014 (להלן – החוק העיקרי), בסעיף 7, במקום "תשעה חודשים" יבוא "שנה ושבעה חודשים".
<נועה ברודסקי-לוי: 2.
<נועה ברודסקי-לוי: תיקון סעיף 8 – בסעיף 8 לחוק העיקרי, במקום "החל מספטמבר 2016" יבוא "החל מיולי 2017".
<נועה ברודסקי-לוי: " רק אבהיר, מדובר פה על הדיווחים לוועדה, שזה יהיה גם שנה מרגע שזה נכנס לתוקף.
<נועה ברודסקי-לוי: ואנחנו מוסיפים: "3.
<נועה ברודסקי-לוי: תוקפו של חוק זה מיום ד' בתשרי התשע"ו–17 בספטמבר 2015.
<נועה ברודסקי-לוי: " כך שזה יחול.
ניסן סלומינסקי: את הנושא של לוח הזמנים אנחנו לא מכניסים פה, אלא זה רק בהבנה שבינינו.
<נועה ברודסקי-לוי: אתה צריך להודיע על רוויזיה אחרי שמצביעים.
ניסן סלומינסקי: כן, מייד אודיע את זה.
ניסן סלומינסקי: חברי חברי הכנסת, נצביע.
ניסן סלומינסקי: ושוב, אני אחרי כן לבד אגיש את הרוויזיה כדי לוודא שאכן לוח הזמנים יגיע אלינו בזמן.
ניסן סלומינסקי: ואני מגיש רוויזיה.
ניסן סלומינסקי: עכשיו הכדור אצלכם.
שולי מועלם-רפאלי: שנה טובה ומתוקה.
<קריאות: שנה טובה.
ניסן סלומינסקי: שתהיה שנה טובה, כתיבה וחתימה טובה.
ניסן סלומינסקי: אני מברך את כולם.
ניסן סלומינסקי: רק לידיעה – סביב השולחן תמיד תהיה עדיפות לחברי הכנסת, לכשיגיעו.
ניסן סלומינסקי: אז שכל אחד ייקח את הסיכון שלו.
ניסן סלומינסקי: אני מתנצל מראש על אי הנעימות.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לקבל בברכה את האורחים הנכבדים.
ניסן סלומינסקי: יש לנו כאן את אבי ליכט, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה - אני מקבל אותו בברכה.
ניסן סלומינסקי: את משה אשר, ראש לשכת המסים.
ניסן סלומינסקי: את אפי, שזאת הזדמנות לברך אותו לפני כולם על בחירתו לראש לשכת עורכי הדין.
ניסן סלומינסקי: את דוד, שעדין אתנו ואנחנו שמחים מאד מאד על כמה שיותר תהיה אתנו, וכמובן את כל האורחים הנכבדים, כל אחד לפי כבודו ומעלתו.
ניסן סלומינסקי: אם אני אתחיל לפרט אז אני אפספס.
ניסן סלומינסקי: יצחק קדמן וכל האחרים, אני מתנצל מראש.
ניסן סלומינסקי: הנושא הוא נושא לא פשוט ואני רוצה רק שני כללים, שתדעו איך שנהוג בוועדה: כשאחד מדבר, אף אחד לא מדבר.
ניסן סלומינסקי: הזכות היחידה יש רק ליושב ראש לשאול או להתפרץ באמצע, וכל מי שמרגיש שהוא מוכרח לדבר, ירשום על פתק ויקבל.
ניסן סלומינסקי: דבר שני, מי שרוצה לדבר, פרט לחברי הכנסת - -
<קריאה: אדוני, יש פה גם את ממלא מקום ראש רשות האכיפה והגביה, דן בן סימון.
ניסן סלומינסקי: אז סליחה, אמרתי שאני מתנצל, אני מקבל גם אותך.
ניסן סלומינסקי: את איציק לטוביץ', ידידי, המשנה לראש הלשכה אבל שוב, אני אתחיל לפרט ואני אפספס.
ניסן סלומינסקי: אז אני אומר שהדבר השני - כל מי שרוצה לדבר, שיעביר פתק ודורית תרשום ואנחנו נשתדל לתת לכולם.
ניסן סלומינסקי: אם נצליח לסיים את כל הדיון הזה היום, מה טוב.
ניסן סלומינסקי: אם לא, מיד נקבע עוד יום בשבוע הבא, ואני מקווה שנסיים את הפרק הזה היום ובשבוע הבא.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה בכמה מילים לפתוח ואחר כך אתן את רשות הדיבור לאבי ליכט.
ניסן סלומינסקי: מקובל אצלנו שאנחנו מדברים בשמות פרטיים ובלי התארים אחרי שפעם ראשונה הצגנו אותם.
ניסן סלומינסקי: נמצאת כאן חברתי, חברת הכנסת מרב מיכאלי, שהיא בעלת החוק הפרטי שאליה הצטרפה הממשלה אתמול בהצעת החוק הממשלתית.
ניסן סלומינסקי: כמובן שנשמח לשמוע אותך גם בהמשך הדרך, שתוסיפי ותעירי.
מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב ראש.
מרב מיכאלי: אני רוצה להודות לך, כמובן.
מרב מיכאלי: אני יודעת ששמך הולך לפניך בניהול עניינים של הדיונים כאן, בוועדה, בתקופה הקצרה שאתה כאן.
מרב מיכאלי: אני באמת אמרתי את זה אמש במליאה, שרק אפשר לברך על החוק הזה, ואני מאד מאד מאושרת שיש לי הזכות שהחוק שלי מגיע להתמזג עם חוק ממשלתי כל כך חשוב.
מרב מיכאלי: יש לנו כמה הערות, כמובן, שנשתדל להכניס ולשפר בהמשך אבל אין ספק שהיוזמה הזאת – ואני רוצה להודות גם למשרד המשפטים, גם למשרד האוצר.
מרב מיכאלי: שרת המשפטים הקודמת ציפי לבני התחילה את המהלך הזה.
מרב מיכאלי: כמובן דוד מדיוני מההוצאה לפועל וכל הצוות שלו.
מרב מיכאלי: בסופו של דבר, אדוני, כל פעם אני מזכירה את הבסיס: ההוצאה לפועל היא היום ה"חצר האחורית" של מדינת ישראל.
מרב מיכאלי: יש בה 770,000,750,000 נשים וגברים, גברים ונשים שיש להם תיקים בהוצאה לפועל.
מרב מיכאלי: סדר גודל של 2,500,000 תיקים אחרי שמדיוני עשה שם קציר מסוים.
מרב מיכאלי: זה מספרים לא מתקבלים על הדעת, זה רבע מהאוכלוסייה הבוגרת במדינת ישראל שיש לה תיקים פתוחים בהוצאה לפועל, רובם המכריע לא באמת יהיו מסוגלות ומסוגלים לשלם את החובות האלה לעולם.
מרב מיכאלי: ההפטר הזה הוא צעד ראשון והכרחי בדרך לשיקום חלק מוחלש מאד בחברה הישראלית, שבאמת זה לטובת כולם.
מרב מיכאלי: זה לא רק לטובת האזרחיות והאזרחים האלה עצמם אלא לטובת מדינת ישראל ולטובת החברה הישראלית, שגם יוכלו להשתקם כלכלית ואחרת.
מרב מיכאלי: לחזור ולהיות אזרחיות ואזרחים תורמים ומועילים יותר לחברה.
ניסן סלומינסקי: מאחר ולי היה קשה מאד עד שהבנתי, אז אני רוצה להגיד מראש שמתוך 80,000 תיקים מדובר על 14,000 תיקים של כאלה שכנראה מישהו, ותכף נבדוק מי, בדק וראה שאין סיכוי ואין תכלית לנושא הזה, והולכים לפתור את בעייתם ולתת להם אפשרות להתחיל מחדש את החיים.
ניסן סלומינסקי: דבר שני שאני הבנתי, שאם יתברר שאחד מהם עשה את עצמו ופתאום יתגלה שיש לו רכוש, כלומר שהוא רימה – כל ההסדר הזה וההפטר נפסק והכל חוזר כאילו לא עשו אתו שום דבר ויגבו ממנו מה שיגבו.
ניסן סלומינסקי: דבר שלישי: אני מבין שזו הוראת שעה.
ניסן סלומינסקי: הכוונה שמדובר על אלו וזהו.
ניסן סלומינסקי: אם זה היה מסלול קבוע, אז כל אחד היה אומר: תשמע, אני אעשה את המשחק ובסוף אכנס למסלול ההוא ואני אשתחרר.
ניסן סלומינסקי: מדובר על אלה שכבר נמצאים שם.
ניסן סלומינסקי: אין מישהו אחר שיוכל להיכנס, וזו המשמעות של הוראת שעה.
ניסן סלומינסקי: אם כך, זה מקל מאד על אותם שחששו, ביניהם אני, לנושא של הרמאים.
ניסן סלומינסקי: כמובן שתוך כדי ההצגה אנחנו נרצה גם להבין מי יוכל לוודא שכל ה-14,000 האלה אכן הם אמתיים כי זו מאסה אדירה ויצטרכו לבדוק את זה.
ניסן סלומינסקי: אז על כל זה, אני מניח שנשמע תוך כדי הדיון וכמו שאמרתי, אני אתן לאבי ליכט לפתוח, ואחר כך נמשיך.
<אבי ליכט: בוקר טוב.
<אבי ליכט: אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת החוק הממשלתית: חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 47 והוראת שעה) (הפטר לחייב מוגבל באמצעים).
<אבי ליכט: אדוני, אני מבקש לגזול דקה וקצת מזמנה של הוועדה להגיד משהו אישי לזכרו של חבר הכנסת דודו רותם: אני ישבתי פה הרבה שנים עם דודו, ידעתי תמיד שאני בזווית של 45 מעלות ותמיד אראה אותו.
<אבי ליכט: אני יודע שהיתה לו תדמית מעט מחוספסת, אבל במהלך השנים למדתי להכיר שמדובר באדם חם, ערכי, עם לב גדול.
<אבי ליכט: ניהלתי אתו עשרות שעות של דיונים בחדרו אפוף העשן, שבו הוא המשיך לעשן בניגוד לחוק כל השנים.
<אבי ליכט: למדתי להכיר אדם מאד מיוחד.
<אבי ליכט: חשוב להגיד שבמהלך השנים דודו דחף שורה ארוכה מאד של תיקונים שבעצם שינו את פני המשפט המסחרי, גם בחברות, גם בחדלות פירעון וגם בהוצאה לפועל, והוא ראוי לכל הערכה על כך.
<אבי ליכט: יהי זכרו ברוך.
ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לומר שאנחנו עשינו לפחות ישיבה אחת כאן לזכרו - -
<אבי ליכט: אבל אני לא הייתי...
ניסן סלומינסקי: לא, בסדר גמור.
ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר, שלא יראה כאילו - -
<אבי ליכט: חס ושלום.
<אבי ליכט: ובנסיבות משמחות בהרבה, אנחנו נפרדנו השבוע מדוד מדיוני, שעזב את תפקידו כראש רשות האכיפה והגביה.
<אבי ליכט: דוד אדם מאד מיוחד, שבנה מהיסודות את הרשות הזאת והוא זכאי לקרדיט ענק על המלאכה שהוא עשה.
<אבי ליכט: בעיניי הוא אחד מהמנהלים המוכשרים ביותר בשירות הציבורי.
<אבי ליכט: אדם מאד מקורי, חכם, שונה קצת מהדגם שאנחנו מכירים אבל מאד מסור.
<אבי ליכט: בסוף, כל מה שקורה בשנים האחרונות בהוצאה לפועל, וזה הרבה מאד, צריך לרשום לזכותו.
<אבי ליכט: אני מאד עצוב שהוא עוזב אותנו, ואני מאחל לו הצלחה רבה בכל אשר יפנה.
ניסן סלומינסקי: אני אציע בסוף שזה יהיה הוראת שעה, הנושא של עזיבתו.
<אבי ליכט: אין בעיה, מאה אחוז.
<אבי ליכט: עכשיו, אחרי שגזלתי את זמנה של הוועדה, אני רוצה להתחיל לתאר בקצרה את החוק שלנו:
<אבי ליכט: הצעת החוק הזאת באה לתקן עוול לעשרות אלפי אנשים.
<אבי ליכט: אנחנו מדברים היום במערכת על 80,000, והצעת החוק מטפלת בחלק גדול מהם בסוף, בערך 30,000 אני מקווה, שנשארו מאחור.
<אבי ליכט: צריך להגיד את זה בצורה מאד פשוטה.
<אבי ליכט: הם תקועים בתוך הליכים במערכת של הוצאה לפועל שלא מיועדים להם, שלא נועדו עבורם ואין להם תקווה לשיקום.
<אבי ליכט: אין שום תועלת חברתית בעובדה שהאנשים האלה ממשיכים להישחק בהליכי גביה כאשר אין להם מהיכן לשלם.
<אבי ליכט: ומה שאנחנו עושים פה היום הוא ניסיון, הוא צעד ראשון במטרה לתת תקווה לאנשים האלה, ולתקן את העוול שהמערכת במהלך השנים גרמה להם.
<אבי ליכט: חשוב מאד להבין שלא היה פה עוול מתכוון אלא להיפך.
<אבי ליכט: אנחנו מטפלים באוכלוסייה שמוגדרת כחייבים מוגבלים באמצעים.
<אבי ליכט: המסלול הזה של חייב מוגבל באמצעים נולד מכוונה טובה.
<אבי ליכט: הוא נולד מרצון לטפל באנשים שחייבים הרבה כסף, ואין להם מהיכן לשלם.
<אבי ליכט: לכן, המנגנון הוצע במטרה לפרוס את החובות שלהם ולתת להם איזה שהוא אופק להחזיר את החוב, בכפוף לשורה של הגבלות שהוטלו עליהם כדי למנוע מהם להעמיק את החוב ולהחמיר את מצבם.
<אבי ליכט: הבעיה היא שהכוונה הטובה הזאת בחלקה הצליחה אבל במקרים רבים היא לא הצליחה, והתוצאה שהמסלול הזה גרם היא תוצאה קשה.
<אבי ליכט: יש הרבה מאד אנשים, אנחנו מדברים על עשרות אלפים, שתקועים במערכת הזאת הרבה מאד שנים.
<אבי ליכט: משלמים בכל חודש סכומים זעומים, לפעמים אפילו מתחת לשיעור הריבית.
<אבי ליכט: הם נמצאים תחת הגבלות מאד קשות, שלא מאפשרות להם לצאת לדרך חדשה, ובעצם אין להם אופק.
<אבי ליכט: אין להם שום תקווה לצאת מהמצב שלהם.
<אבי ליכט: אנחנו חטאנו לאנשים האלה, ופה אנחנו באים לתקן.
<אבי ליכט: הרעיון הוא מאד פשוט: אנחנו מבקשים להעניק במשך תקופה מסוימת לרשם ההוצאה לפעול לתת הפטר מחובות לאנשים שנמצאים מספר שנים בסטטוס של חייב מוגבל באמצעים.
<אבי ליכט: חשוב להבין שאנחנו לא מטפלים בכל הקבוצה, אנחנו מטפלים בחלק מהקבוצה, באלה שאנחנו רואים כאנשים חסרי התקווה ומי שההפטר לא יפגע יתר על המידה בנושים שלו.
<אבי ליכט: אנחנו מדברים על תנאי סף מאד קשיחים.
<אבי ליכט: מדובר על אנשים שנמצאים כבר חמש שנים בתהליך ובסטטוס הזה.
<אבי ליכט: החובות שלהם יחסית קטנים, של 800,000 שקל ואין להם נכסים.
<אבי ליכט: מדובר באנשים תמי לב שעומדים בתנאי התשלום ולא פעלו בחוסר תום לב.
<אבי ליכט: התיקון שאנחנו מציעים מסדיר את תנאי הסף לכניסה לתהליך, את ההליכים להגשת הבקשה ואת הדיון בבקשה, וגם את ההתנגדות של הנושים לבקשה.
<אבי ליכט: חשוב להבין שמדובר במהלך מאד חדשני, שעד היום נמנענו מלנקוט אותו.
<אבי ליכט: עד היום, ההליך של הפטר נתפס כהליך יחסית חריג, שמצריך החלטה שיפוטית של בית משפט.
<אבי ליכט: מחיקת חוב נתפסת כמשהו שבית משפט צריך להכריע בו בהליכים לפי פקודת פשיטת הרגל ולא לפי חוק ההוצאה לפועל.
<אבי ליכט: כאן, אנחנו מבצעים קפיצה כפולה: הקפיצה הראשונה – אנחנו מעבירים את ההליכים, לפחות את חלקם, מהליכים שיפוטיים להליכים מינהליים, וההליכים יהיו לפי חוק ההוצאה לפועל ולא לפי פקודת פשיטת הרגל.
<אבי ליכט: נשאלת השאלה אם ישנה מערכת של פשיטת רגל, למה צריך בכלל את החוק הזה?
<אבי ליכט: התשובה פשוטה: היום, מערכת פשיטת הרגל לא מתפקדת בצורה טובה, היא מאד עמוסה, התשתית המשפטית שלה מאד מיושנת והיא רוויה בהליכים מיותרים, ולא מנוהלת בצורה שמאפשרת לטפל במאסה הגדולה של החובות האלה.
<אבי ליכט: - -
ניסן סלומינסקי: זה עומד להשתנות או שזה יישאר ככה?
<אבי ליכט: כן, אני תכף אסביר גם את זה.