GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניסן סלומינסקי: אתם צריכים לעשות רוחבי.
ניסן סלומינסקי: איפה שזה רלוונטי צריכים לשנות באותו זה.
ניסן סלומינסקי: אתם תעשו ביחד.
<ניצן רוזנברג: מה זה תקנה 10?
<ניצן רוזנברג: היא כמו תקנה 1?
<איילת פלדמן: פרט 1 הוא אגרת הגשה ופרט 10 זה אגרת קיבול.
<איילת פלדמן: לאחר שהבוחן החליט שהפטנט כשיר לרישום, צריך לשלם אגרה עבור קיבול הבקשה.
<ניצן רוזנברג: אבל זה לא אותו דבר כמו אגרת בקשה.
<ניצן רוזנברג: אז השאלה אם אתם צריכים ללכת לשר האוצר על זה שוב פעם?
<ניצן רוזנברג: אתם צריכים ללכת לוועדת האגרות שוב פעם?
<איילת פלדמן: זה אותו נושא.
<איילת פלדמן: זה אותו נושא של האגרה.
ניסן סלומינסקי: רגע, הנושא הראשון זה 2,000 שקל, מזה 40% הנחה, נכון?
ניסן סלומינסקי: עכשיו, מה זה הנושא השני?
<איילת פלדמן: 700 שקל.
<ניצן רוזנברג: זה עוד הנחה.
<ניצן רוזנברג: זאת אומרת, זה משהו שאתם צריכים - - -
<איילת פלדמן: זה עוד הנחה.
<איילת פלדמן: זאת שאלה שאנחנו נבדוק אם נדרש אישור שר האוצר.
<איילת פלדמן: ככלל, כאשר מדובר בתיקון שהוא באותו נושא שכבר אושר בידי ועדת האגרות הבין-משרדית – לא צריך אישור.
<איילת פלדמן: זה דבר שאני יכולה לבדוק אותו, אבל כאן זה נובע.
<איילת פלדמן: זה עולה - - -
ניסן סלומינסקי: בדיון הקודם היא הייתה אצלנו.
<ניצן רוזנברג: - - - הנחה גבוהה יותר ממה - - -
<איילת פלדמן: לא, זו אותה הנחה, אותה הנחה, רק בשני מקומות שונים.
<ניצן רוזנברג: כן, אז את מקבלת 40% מ-2,000 שקל, ועכשיו את אומרת - - -
ניסן סלומינסקי: 40% מ-2,000 שקל ו-40% מ-700 שקל.
<ניצן רוזנברג: ה-40% מה-700 שקל זה לא משהו - - -
<איילת פלדמן: נכון, אבל לוועדת החוקה, חוק ומשפט יש כמובן מנדט לעשות שינוי כאשר מדובר באותו נושא.
ניסן סלומינסקי: אם אפשר להקל, זה בסדר.
<אסא קלינג: רק שמת לב שכבר ניתנת היום הנחה על פרט 10 למבקשים פרטיים.
<איילת פלדמן: בפרט 10 יש הנחה מקבילה למבקשים פרטיים.
<איילת פלדמן: אנחנו פשוט מבקשים את אותה הנחה של המוסדות להשכלה גבוהה גם בפרט 10.
<איילת פלדמן: זו פשוט השמטה מפה.
<איילת פלדמן: זה היה אמור להיות גם בפרט 10.
<ניצן רוזנברג: אם כבר מדברים על השמטות, אז אני רציתי לשאול אתכם לגבי פרט 5.
<איילת פלדמן: פרט 5 היה אמור להיות מקביל באופן מלא לפרט 3.
<איילת פלדמן: הייתה אמורה להופיע בו האמירה ש"במספר עמודים לא יימנו רצפים גנטיים".
<איילת פלדמן: לא הייתה כוונה לעשות אגרה שונה לבקשה לאומית או לבקשה שנכנסת לשלב לאומי, ואכן זו צריכה להיות אגרה אחידה.
<ניצן רוזנברג: אז אם זו השמטה מבחינתכם, אז אנחנו נוסיף את הסיפא שישנה בפרט 3 לפרט 5.
<ניצן רוזנברג: "במספר העמודים לא יימנו רצפים גנטיים".
ניסן סלומינסקי: עכשיו, רצפים גנטיים זה הכוונה, את כל הגנום האנושי?
ניסן סלומינסקי: כלומר, את כל הספר השמן הזה?
ניסן סלומינסקי: או מה זה?
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע איך זה בא.
ניסן סלומינסקי: זו הכוונה?
<איילת פלדמן: כן, אבל על זה לא משלמים עמלה.
ניסן סלומינסקי: אז כאילו זה תמיד מצורף, אוטומטית, ועל זה לא משלמים.
<איילת פלדמן: זה מצורף - - - למתאימים לפי הנושא של בקשת דיבידנד, לא מצורף תמיד.
<איילת פלדמן: מצורף רק מה שנדרש לצורך אותה בקשה.
<ניצן רוזנברג: הוראות תחילה, תחולה?
<איילת פלדמן: הוראת תחילה ותחולה: אנחנו מבקשים לדחות את התחילה מ-30 יום ל-60 ימים.
<ניצן רוזנברג: של כל התקנות?
<איילת פלדמן: של כל התקנות, כן.
<איילת פלדמן: והתקנה שמחייבת מייצגים וחברות להגיש מסמכים באתר ההגשה, היא תתחיל רק שישה חודשים מיום התחילה.
<איילת פלדמן: זאת אומרת, 60 ימים פלוס שישה חודשים.
<איילת פלדמן: בתקופת - - -
ניסן סלומינסקי: רגע, עוד פעם, למה שישה חודשים?
ניסן סלומינסקי: לא שמעתי.
<איילת פלדמן: דיברנו בתחילת הדיון הקודם שיהיו גורמים שיהיו מחויבים להגיש מסמכים בהגשה אלקטרונית.
<איילת פלדמן: החובה הזאת תיכנס לתוקף רק חצי שנה לאחר שהתקנות נכנסות לתוקף.
<איילת פלדמן: בחצי השנה הראשונה כל הציבור יהיה רשאי להגיש בנייר או בהגשה אלקטרונית כחלופה, ורק חצי שנה אחר כך תיכנס לתוקף החובה להגיש באתר ההגשה.
<איילת פלדמן: וסעיף ג' להוראת התחילה והתחולה מתייחס - - -
ניסן סלומינסקי: שפה אתם אומרים שאנחנו יוצאים מתוך הנחה שמי שכבר יש לו איזה פטנט אז הוא בטח גם יודע להפעיל מחשב או אינטרנט.
<איילת פלדמן: לא מי שיש לו פטנט, אלא מדובר בחברות שיש להן, בדרך כלל, עורכי פטנטים - - -
ניסן סלומינסקי: מה זה "חברות"?
ניסן סלומינסקי: סנדלר המציא פטנט תוך כדי עבודה, איזה פטנט מיוחד, נניח.
<אסא קלינג: אז הוא לא יהיה חייב - - -
<איילת פלדמן: אז הוא לא יהיה חייב, כי הוא אדם פרטי.
ניסן סלומינסקי: הנה, דוגמה: אני אגיש בקשה, ואין לי מחשב, נכון?
מיכל רוזין: לא, אבל יש.
ניסן סלומינסקי: אז אין לי כי אני לא עובד איתו.
ניסן סלומינסקי: אז איך אני אגיש אותו?
<איילת פלדמן: אדוני אדם פרטי ויוכל להגיש בנייר.
ניסן סלומינסקי: לחצי שנה.
ניסן סלומינסקי: אבל מה קורה אחרי חצי שנה?
<איילת פלדמן: אנשים פרטיים יוכלו להגיש בנייר תמיד.
ניסן סלומינסקי: כל הזמן.
<איילת פלדמן: כל הזמן.
<איילת פלדמן: חצי השנה - - -
ניסן סלומינסקי: נועדה רק לחברות הגדולות שיתארגנו.
<איילת פלדמן: חברות גדולות ומייצגים.
ניסן סלומינסקי: שטבע תתארגן להגיש דרך המחשב ולא בכתב.
<איילת פלדמן: חברות גדולות ומייצגים גם: עורכי דין ועורכי פטנטים שזה עיסוקם.
<איילת פלדמן: רק הם - - -
ניסן סלומינסקי: אז הם צריכים חצי שנה להתארגן על זה.
<איילת פלדמן: והוראת התחילה האחרונה מתייחסת לנושא של קיצור מועד הערעור.
<איילת פלדמן: אנחנו מחילים את קיצור מועד הערעור רק לגבי החלטות שיינתנו ביום התחילה או אחריו.
ניסן סלומינסקי: טוב, נשארנו לנו רק שני הנושאים.
<אבי אביטל: אני ברשותך רק רוצה לחזור אחורה שנייה אחת לאיזשהו סעיף שככה עבר ולא שמנו לב אליו: סעיף 191 שבו מדובר על קיצור משך הזמן להגשת ערעורים.
<אבי אביטל: אני בכל זאת רוצה להציג את העמדה של אגודת עורכי הפטנטים, שאנחנו מתנגדים לקיצור הזה, כיוון שפה ישנו עניין שהקיצור הזה יכול לפגוע ביכולת של המגישים, בעיקרם מגישים מחוץ לארץ, להגיש ערעורים פוטנציאליים.
ניסן סלומינסקי: עוד פעם, מה הבקשה שם?
<אבי אביטל: הבקשה מדברת על קיצור משך הזמן להגשת ערעור מחודשיים ל-45 יום.
<אבי אביטל: והעניין לכאן שנושא הפטנטים הוא בדרך כלל נושא סבוך ומורכב.
<אבי אביטל: ערעורים שמוגשים מוגשים בדרך כלל בתחומים טכנולוגיים שישנם לפעמים הרבה תשומות שיש להשקיע בהגשת מסמכים מהסוג הזה, ולכן אנחנו - - -
ניסן סלומינסקי: רגע, והערעור שאתה מדבר עליו זה ערעור על עצם הפתיחה?
ניסן סלומינסקי: כי אני לא זוכר.
ניסן סלומינסקי: או רק אחרי שיש החלטה של - - -
<אבי אביטל: ערעור על כל החלטה שישנה.
<ניצן רוזנברג: של הרשם.
<אבי אביטל: של הרשם.
<אבי אביטל: ערעור על כל החלטה של הרשם - - -
ניסן סלומינסקי: החלטה של הרשם או החלטה של הבוחן?
ניסן סלומינסקי: של הרשם או של הבוחן?
<ניצן רוזנברג: לא, רק של הרשם.
<ניצן רוזנברג: עכשיו אנחנו בשלב הסופי, הרשם קיבל את ההחלטה, ועכשיו, השלב הבא זה להגיע לבית המשפט.
<ניצן רוזנברג: עד היום היו 60 ימים.
<ניצן רוזנברג: הם מציעים לקצר את זה ל-45, כמו בסדר דין אזרחי.
ניסן סלומינסקי: נאמר ככה: יש טעם בדבריך.
ניסן סלומינסקי: רק מצד שני זה - - -
<אבי אביטל: יש פה איזשהו יישור קו - - -
ניסן סלומינסקי: אני אסביר לך למה: מאחר והדיון הזה כבר נמשך חמש שנים, עד שהגיעו כבר לשלב הזה; זאת אומרת, אז אותה חברה בחוץ לארץ, הרי לא פתאום היום נפל עליה משהו: תשמע, יש פטנט, הורג אותנו, אנחנו צריכים להתנגד.
ניסן סלומינסקי: היא כבר חמש שנים מלווה, מרחוק אפילו, מלווה את כל התהליך הזה.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, בשבילה זה לא משהו שנפל עליה עכשיו, והיא צריכה התארגנות ולהכין את הכול.
ניסן סלומינסקי: אז לכן, אני מניח שחברה, גם בחברה בחוץ לארץ, אם היא עוקבת אחרי הדברים - - -
<אבי אביטל: יש בהחלט טעם בטיעון הזה.
<אבי אביטל: השאלה מה משיגים עם הקיצור הזה מלבד זה שכאן הופכים את זה ליותר קשה קצת.
<אבי אביטל: אני לא נכנס למקרים ספציפיים כאן ולמצבים ספציפיים - - - בעיקרון, אבל - - -
ניסן סלומינסקי: יש כאן כל כך הרבה תהליכים, וכל תהליך יש לו זמן וזמן וזמן.
ניסן סלומינסקי: כל העסק הזה הוא ככה, לא כל כך זה.
ניסן סלומינסקי: כל העיכובים האלה או כל הזמנים האלה יוצרים אי ודאות גדולה שלהערכתי היא לא טובה לשני הצדדים.
ניסן סלומינסקי: לשני הצדדים.
<אבי אביטל: כן, אבל זאת נקודת קצה.
<אבי אביטל: זאת אומרת, once התקבלה החלטה של רשם – זו האפשרות לקבל החלטה אם הולכים קדימה בערעור ולשים את - - - את ההליך הזה.
ניסן סלומינסקי: יש לכם איזו סיבה – זאת אומרת, בין חודשיים ל-45 יום?
<איילת פלדמן: אנחנו חושבים שהפחתה של 15 ימים היא לא פוגעת בזכות הגישה לערכאות.
<איילת פלדמן: היום יש חוסר אחידות בעניין המועדים לערעור על החלטות רשם.
<איילת פלדמן: רשם הפטנטים נותן החלטות מכוח ארבעה חוקים שונים: פקודת המדגמים, חוק הפטנטים, פקודת סימני המסחר וחוק להגנת - - -.
<איילת פלדמן: היום שניים מדברי החקיקה האלה קובעים ערעור של 30 יום ושניים מדברי החקיקה קובעים ערעור של חודשיים.
<איילת פלדמן: אנחנו פשוט רוצים לאחד את כל המועדים על החלטות הרשם.
<איילת פלדמן: אנחנו לא מקצרים רק פטנטים.
<איילת פלדמן: התכנון של משרד המשפטים הוא לאחד את כל המועדים ל-45 ימים.
<איילת פלדמן: כלומר, להאריך בסימני מסחר ובמדגמים ולקצר בפטנטים.
<איילת פלדמן: זה מה שאנחנו עושים כאן, וגם לפי חוק - - -, ולעשות מועד אחיד כמו בתקנות סדר הדין האזרחי.
<איילת פלדמן: חוסר אחידות עשוי לבלבל את הציבור, ואנחנו חושבים שיש יתרון רב להשוואת המועדים.
ניסן סלומינסקי: השוואת מועדים זה דבר - - -.
ניסן סלומינסקי: אתה מרגיש שזה ממש - - -
<אבי אביטל: אמרתי, יישור קו אל מול סדר הדין האזרחי זה בסדר.
<אבי אביטל: זו מטרה אולי בפני עצמה.
<אבי אביטל: לא מקודשת אבל מטרה.
<אבי אביטל: אבל מצד שני צריך להזכיר שנושא הפטנטים והגשת הערר בתחום הזה הוא כנראה לא - - - מבחינת המורכבות הטכנית והתשומות למה שנדרש בנושא של סימני מסחר - - -
<איילת פלדמן: אבל גם בתיקי בתי משפט, הרי אותן חברות זרות מדיינות גם במערכת בתי המשפט ושם יש להן 45 ימים.
<איילת פלדמן: וגם שם, אם יש לקוח זר צריך לתרגם לו את ההחלטה.
<איילת פלדמן: מדיינות, ובבתי המשפט יש תיקים מורכבים גם כשהם כוללים רק צדדים ישראלים.
<איילת פלדמן: ואם קורה מצב חריג שבו - - -
ניסן סלומינסקי: בואו נאמר, הניסיון שיש לכם, על הנושא הזה היו כבר עררים, התנגדויות או איך שנקרא לזה, מקבוצות או מאנשים, מחברות מחוץ לארץ?
ניסן סלומינסקי: היו כבר?
<איילת פלדמן: יש ערעורים על החלטות רשם.
<איילת פלדמן: אני לא יודעת להגיד את ההתפלגות של ערעורים מטעם ישראלים או מטעם זרים.
ניסן סלומינסקי: אתם יודעים.
ניסן סלומינסקי: מה אתם לא יודעים להבחין אם זו חברה ישראלית או לא?
<איילת פלדמן: יכולים להבחין - - -
ניסן סלומינסקי: אז אני שואל: יש כבר?
ניסן סלומינסקי: ואנשים עמדו במטלות?
ניסן סלומינסקי: או כמה זמן לקח?
ניסן סלומינסקי: או איך זה הולך?
ניסן סלומינסקי: אני לא חי את העולם הזה כדי לדעת, אבל בהנחה שחברה לא רוצה למשוך, אז 45 ימים זה זמן מספיק?
<איילת פלדמן: אנחנו סבורים שכן.
ניסן סלומינסקי: ויש לכם במציאות, בפועל, בחמש השנים האחרונות, כבר קרו כאלה דברים, והגישו תוך 45 יום או תוך חודשיים או שבוע?
ניסן סלומינסקי: איך זה הלך?
<איילת פלדמן: טבע האדם הוא שכשיש לו חודשיים - - -
<טל בנד: אף אחד לא מגיש לפני הזמן, אדוני.
<איילת פלדמן: יש לו חודשיים, הוא יגיש - - -
ניסן סלומינסקי: מה, מחכים עד היום האחרון?
<איילת פלדמן: תמיד.
<טל בנד: יומיים, שלושה.
<איילת פלדמן: ובכל מקרה צריך גם לזכור שתקנות סדר הדין האזרחי עצמן מבנות בתוכן את האפשרות לקבל הארכת מועד.
<איילת פלדמן: אם חברה זרה רואה שהיא נתקלת בקשיים, אפשר לבקש להאריך מועד להגשת ערעור.
ניסן סלומינסקי: - - - אפשר להגיד על שיהוי ולבטל את ההתנגדות?
ניסן סלומינסקי: כמו שהיה - - -
<ניצן רוזנברג: לא, השיהוי זה במנהלי.
<ניצן רוזנברג: הם לקחו את זה מתוך תקנות - --
ניסן סלומינסקי: כן, כשהיה גם.
ניסן סלומינסקי: שיהוי אתה רואה שהוא מגיש את זה ביום האחרון, סימן שהוא משך זמן.
<טל בנד: אבל אדוני, זה לוקח זמן.
<טל בנד: זה לא שהערעור מוכן ואנשים מחכים איתו.
<טל בנד: אנשים לא מכינים את הערעור - - -
ניסן סלומינסקי: טוב, רבותיי, שני הנושאים – איך אנחנו מתקדמים עם זה?
<ניצן רוזנברג: מה הייתה ההצעה שלכם בתקנה 189?
<איילת פלדמן: אני חושבת שהדברים כאן לא היו ברורים - - - על השולחן.
<טל בנד: אדוני, מה שאני רציתי לומר זה מאוד קצר: אני פשוט התבקשתי על ידי התאחדות התעשיינים - - - בנייר העמדה שלנו אנחנו כתבנו שהנושא של תקנה 191, כמו הנושא של תקנה 189, הם נושאים חדשים.
<טל בנד: לא התגבשה הדעה לגביהם.
<טל בנד: ואני הצבעתי בנייר העמדה על הקושי שדיבר עליו חברי כאן מבחינת המועד להגשת הערעור.
<טל בנד: לאחר הזמן שאדוני נתן לנו, מיום חמישי האחרון ועד היום, נעשתה איזושהי בדיקה פנימית, ועמדת התאחדות התעשיינים תומכת בתיקון המוצע לתקנה 191.
<טל בנד: לגבי תקנה 189 – הנוסח שהוצע כאן על ידי עורכת הדין איילת פלדמן בתחילת היום הוא נוסח שמקובל עלינו.
<טל בנד: זה בהמשך לשיחות שלנו.
<ניצן רוזנברג: שהנושא של סעד עיקרי, אם זה בקשה לסעד עיקרי זה יהיה - - -
ניסן סלומינסקי: אוקיי, מה אנחנו מסכמים?
<איילת פלדמן: אנחנו נקבל את הערות הוועדה, הן לגבי תקנה 180א – שאלת ההיעדרות של יושב ראש הוועדה.
<איילת פלדמן: הסמכות תישאר יושב ראש הוועדה.
<איילת פלדמן: וגם בתקנה 189 - - -
<ניצן רוזנברג: תקנה 180א ותקנה 181.
<איילת פלדמן: וגם בתקנה 189, ובלבד שלא יפחת מחודש מיום הדרישה.
ניסן סלומינסקי: אתם לא רוצים להכניס שום פרט?
ניסן סלומינסקי: לי לא אכפת אם הייתם מכניסים פרט.
<איילת פלדמן: לא.
<ניצן רוזנברג: לא רוצים לסייג את זה?
<ניצן רוזנברג: כי זה בסדר, הסיוג שהצגתי, רק באיזושהי דרך - - -
ניסן סלומינסקי: כי מבחינתי, אם זה על דברים טכניים לא אכפת לי.
ניסן סלומינסקי: אוקיי, אז מה אנחנו בכל אופן נעשה רק עם הוועדה?
ניסן סלומינסקי: כי אני מבין שהוועדה, איך אומרים, מפאת היעדרות ממושכת - - -
<איילת פלדמן: אמרנו שאנחנו מקבלים.
<איילת פלדמן: הסמכות תהיה ליושב ראש הוועדה בלבד.
ניסן סלומינסקי: לא, הפוך.
ניסן סלומינסקי: עכשיו אני שואל אבל הפוך: מאחר והוועדה מתכנסת רק פעם בשנה.
ניסן סלומינסקי: אני מניח שחלק מזה זה בגלל היעדרות היושב ראש.
ניסן סלומינסקי: ושוב, אנחנו מדברים על "עיוור", כי - - -
<אסא קלינג: לא, לא - - -
<איילת פלדמן: לא, לא, הוועדה - - -
<טל בנד: ואגב הבג"ץ, אדוני, היא תתכנס ויהיו לה עוד הליכים והכול יהיה בסדר.
<אסא קלינג: שיהיה ברור, הייתה כאן הצעה לשיפור.
<אסא קלינג: הוועדה פועלת.
<אסא קלינג: פיזית היא התכנסה פעם אחת.
<אסא קלינג: כפי שציינתי כבר לפרוטוקול, הוועדה פועלת ועובדת ונותנת החלטות בכתב: בין בהתכנסות טלפונית, בין בהתכתבויות באימייל.
<אסא קלינג: כולנו עובדים בדבר הזה ומוציאים החלטות ביניים.
<אסא קלינג: הייתה כאן הצעה שחשבנו שנצליח לשפר.
<אסא קלינג: אני מבין שישנן השגות.
<אסא קלינג: אנחנו נמשיך.
<אסא קלינג: והיושב ראש - - -
ניסן סלומינסקי: טוב, אז זהו, אז אנחנו צריכים להצביע על אישור הצו.
ניסן סלומינסקי: טוב, אז אנחנו רוצים לאשר את תקנות הפטנטים (נוהלי הרשות, סדרי דין, מסמכים ואגרות) (תיקון מס' 2), התשע"ה-2015, בעניין הגשה אלקטרונית של מסמכים לרשות הפטנטים ונושאים נוספים.
ניסן סלומינסקי: וזה אני אומר בלי קשר לדיון האמיתי שנצטרך לעשות: איך אנחנו מביאים את כל ההליך הזה מחמש שנים; עכשיו אני מבין שזה צחוק – חמש שנים.
ניסן סלומינסקי: זה לפחות שבע או שמונה או תשע שנים.
<אסא קלינג: רק במקרים של התנגדויות, אדוני.
<אסא קלינג: 42 בקשות מתוך 4,000.
ניסן סלומינסקי: ואני מבין מעורך הדין טל בנד שבטח יש הרבה מאוד התנגדויות תמיד.
ניסן סלומינסקי: אם יש - - -
<אסא קלינג: כפי שציינתי, 42 התנגדויות על 4,000 פטנטים שניתנו, אדוני.
<איילת פלדמן: אחוז אחד.
ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אבל חמש שנים ודאי, ואנחנו מאוד רוצים לקצר ולקצר לטובת כולם.
ניסן סלומינסקי: ומצאנו פטנט, ואני ארשום אותו כפטנט: איך אפשר לקצר כשכולם מרוויחים.
ניסן סלומינסקי: כולם.
ניסן סלומינסקי: אפילו משרד האוצר.
ניסן סלומינסקי: אז זה פטנט טוב, ואנחנו נעשה על זה ישיבה נפרדת.
ניסן סלומינסקי: אוקיי, מי בעד לאשר את התקנות עם כל התוספות וכל השינויים שעשינו כאן?
ניסן סלומינסקי: מי בעד, ירים את ידו.
ניסן סלומינסקי: הצבעה בעד – פה אחד נגד – אין נמנעים – אין תקנות הפטנטים (נוהלי הרשות, סדרי דין, מסמכים ואגרות) (תיקון מס' 2), התשע"ה-2015, נתקבלו.
ניסן סלומינסקי: טוב, אושר פה אחד.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, שיהיה בהצלחה, שיהיה לכם בהצלחה, ולזרז כמה שאפשר.
ניסן סלומינסקי: צהריים טובים, גם בסוף אבל גם בהתחלה נאחל לכולם שנה טובה, כתיבה וחתימה טובה, ומילוי כל משאלות הלב הפרטיות והכלליות, אבל רק לטובה.
שולי מועלם-רפאלי: אמן.
ניסן סלומינסקי: עכשיו נתחיל.
ניסן סלומינסקי: מי רוצה להציג לנו?
ניסן סלומינסקי: את תציגי?
ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לומר שאנחנו לא דנים עכשיו בחוק עצמו.
ניסן סלומינסקי: החוק עצמו כבר אושר והוא קיים כחוק.
ניסן סלומינסקי: אנחנו דנים עכשיו בבקשה של המדינה – תכף נשמע את הסיבות – להאריך את תאריך כניסתו.
ניסן סלומינסקי: לכן, אני מציע ומבקש לא להיכנס לחוק.
<מוריה כהן בקשי: הצעת החוק הזו מבקשת לדחות בעשרה חודשים את כניסתו לתוקף של החוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה) שהיה אמור להיכנס לתוקף ב-17 בספטמבר השנה.
ניסן סלומינסקי: תסבירי קצת על החוק הזה, כי חשוב לנו לדעת אם הוא חשוב או לא.
ניסן סלומינסקי: אם הוא לא חשוב אז אפשר, אם הוא חשוב אולי לא.
<מוריה כהן בקשי: קודם כול, החוק להסדר התדיינויות בענייני משפחה הוא חוק שבעיני עושה מהפכה בעולם המשפחה ברמה המשפטית, אבל לא רק המשפטית, אלא באמת ברמה האנושית הרווחתית בכל ההיבטים של המשפחה.
<מוריה כהן בקשי: מטרתו של החוק, להביא לכך שסכסוכי משפחה ייפתרו בדרכי שלום ללא צורך בהתדיינויות משפטית.
<מוריה כהן בקשי: ההנחה היא – וזה דבר שמקובל על כל המומחים ועל כל מי שמתעסק בענייני משפחה – שהסכסוך המשפטי המשפחתי בבית-המשפט בסכסוכי משמורת, סכסוכי מזונות, סכסוכים כספיים, הוא סכסוך ששלוב מאוד מאוד חזק בסכסוך הבין-אישי שבין בני המשפחה, בעיקר בין בני-זוג, וסכסוכים שנוגעים לילדים.
<מוריה כהן בקשי: ההתדיינות המשפטית בבית-המשפט גם מושפעת ממה שקורה בתוך הבית, ממה שקורה בהיבטים הרגשיים בין הצדדים, אבל גם משפיעה עליהם במובן זה שככל שההתדיינויות המשפטית נמשכת יותר, ככל שיש יותר כתבי טענות, חקירות נגדיות, מומחים וכו', הסכסוך מסלים והדבר משפיע ומסלים את הסכסוך בבית.
<מוריה כהן בקשי: מי שנפגע מזה בראש ובראשונה אלו הילדים של בני-הזוג, ולכן סכסוכי משפחה שנפתרים בדרכי שלום מתוך הסכמה גם מונעים את הסלמת הסכסוך ואת ההתדיינות עם כל הנזקים שלה.
<מוריה כהן בקשי: אבל גם התוצאה שלהם היא בדרך כלל שהם פחות נפתחים מאשר הכרעות שיפוטיות שמתקבלות על-ידי בית-משפט.
ניסן סלומינסקי: מי יודע לעשות את הדבר הנפלא הזה?
<מוריה כהן בקשי: במדינות העולם יש מודלים שונים לגבי – זה בעצם מודל שקיים היום בהרבה מאוד ממדינות העולם, שטרם הגשת כתב תביעה עם כל הפירוט שלו וטרם ההתדיינויות השיפוטית הצדדים צריכים למצות דרכים חלופיות ליישוב סכסוך שנעשות במסגרת ההליך השיפוטי.
<מוריה כהן בקשי: יש מדינות שעשו את זה על-ידי בכלל הליך טרום משפטי; יש מדינות שעשו את זה בתוך בית-המשפט על-ידי עובדים של המדינה; יש מדינות שמפנות החוצה; יש מדינות שהבינו שזה חלק מתפיסת הרווחה של המדינה וזה בא אחר כך על חשבון המחלקות לשירותים חברתיים ומקבילותיהם במדינות השונות, והבינו ששווה להשקיע פה מומחה כלכלי ומומחה בתחום הטיפולי ומומחה גישורי ומומחה בכל מיני היבטים של הסכסוך.
<מוריה כהן בקשי: המודל שנבנה כאן בהצעת החוק בנוי על מודל שבנתה ועדה שישבה עוד בשנת 2005 בראשות כבוד השופט שנהב שישבו בה מומחים: נציגים של בתי-הדין השונים, נציגי גישור, עורכי-דין, שופטים, וביחד ניסו ליצור איזשהו מתווה במשך הרבה זמן.
<מוריה כהן בקשי: בזמנו הופץ תזכיר, אבל לקח הרבה שנים עד שבאמת בכנסת האחרונה הוא הופץ מחדש ועבר.
<מוריה כהן בקשי: המתווה שבנוי כאן
<מוריה כהן בקשי: בנוי בעצם על שני שלבים: שלב ראשון הוא שלב ההפניה ליחידת הסיוע שהוא שלב מנדטורי.
<מוריה כהן בקשי: כל מי שמגיש בקשה, מי שרוצה לפנות באיזושהי תובענה שמוגדרת, יש רשימה – זה לא כל סכסוכי המשפחה, זה לא סכסוך ירושה, יש כמה סכסוכים שיוצאים, לא אלימות במשפחה, אבל הסכסוכים הבולטים יותר – מי שרוצה להגיש תובענה לא יגיש כתב תביעה.
<מוריה כהן בקשי: שוב, בגלל שבכתב התביעה עצמו כתובים הדברים הקשים, אלא להגיש בקשה ליישוב סכסוך, הוא יופנה ליחידת הסיוע שליד הערכאה השיפוטית, אם זה בית-משפט ואם זה בית-הדין.
<מוריה כהן בקשי: יחידת הסיוע כצומת מאוד משמעותי של זוג שמגיע לגירושין תעשה כמה דברים שמפורטים בחוק.
<מוריה כהן בקשי: היא קודם כול תעשה סוג של אינטק כדי להכיר את הצדדים, לראות בכלל מה מצב הסכסוך ביניהם, אולי זה רק איזה מין משהו ראשוני שקרה ונכון שהצדדים בכלל יחזרו לטיפול משפחתי; אולי נכון להפנות לגישור; אולי נכון לעשות דברים אחרים.
<מוריה כהן בקשי: אחרי שהיא מכירה את הצדדים היא גם נותנת להם מידע על סכסוך הגירושין בהיבט המשפחתי, על ההשלכה על ילדים, על ההיבטים המשפטיים של הסכסוך המשפחתי.
<מוריה כהן בקשי: ואז בעצם היא מנסה אתם ביחד, בעד ארבע פגישות מהות כאלה, לתפור את המתווה ליישוב הסכסוך בהסכמה.
אורי מקלב: עכשיו את מסבירה למה אסור לדחות את החוק?
אורי מקלב: כל זה דברי הסבר למה אסור לדחות את החוק.
<מוריה בקשי כהן: הוא שאל מה החוק.
<מוריה בקשי כהן: הלוואי ויכולנו לא לדחות את החוק, אני מסכימה אתך.
ניסן סלומינסקי: רק שנייה, אני רוצה לשאול עוד מעט.
ניסן סלומינסקי: אבל, בוא, דקה.
אורי מקלב: את פשוט מייתרת את הדברים, את מסבירה למה אסור.
<מוריה כהן בקשי: מסכימה למה צריך להיות פה המינימום, זה כן.
<מוריה כהן בקשי: לא אמעיט מחשיבות החוק.
אורי מקלב: מסיבות תקציביות?
<מוריה כהן בקשי: ובשלב הזה גם נבנים הסדרים זמניים לצורך התקופה הזאת של ניסיון יישוב הסכסוך בהסכמה.
<מוריה כהן בקשי: אם הצדדים מסכימים להמשיך יש לי את שלב ב'.
<מוריה כהן בקשי: שלב ב' הוא השלב שבו הם מופנים להמשך יישוב הסכסוך בהסכמה.
<מוריה כהן בקשי: אמרתי, יש קבוצה מסוימת ששייכת בכלל לטיפול משפחתי.
<מוריה כהן בקשי: אבל לאלה שילכו לדרכים להגעה גם להסכם גירושין או להסכם שיסיים את הסכסוך בהסכמה יש לנו את כלי הגישור ויש כלים נוספים היום בתחום המשפחה.
<מוריה כהן בקשי: הם יופנו להליכים האלה בהסכמה, יש אופציות שונות, ושם ינסו להגיע להסכם.
<מוריה כהן בקשי: יגיעו להסכם, יחזרו לאישור ההסכם ובזה נגמר הסיפור.
<מוריה כהן בקשי: לא יגיעו להסכם, למרות כל המהלך הזה, יש להם אז את האופציה לחזור לערכאה השיפוטית.
<מוריה כהן בקשי: אז גם הם יבחרו - אותו צד שפנה הוא גם זה שיבחר לאיזו ערכאה שיפוטית, יש לו הזדמנות להגיש את כתב התביעה.
<מוריה כהן בקשי: הרעיון הוא שבשלב הראשון לא יהיה מוטרד ממרוץ הסמכויות - ללכת לפה, ללכת לשם, הוא יתפוס סמכות, אבל הוא לא קובע עכשיו לאן הוא הולך.
<מוריה כהן בקשי: תנסה להסכים, לא ילך, נגיע לשם.
<מוריה כהן בקשי: זאת הצעת החוק.
ניסן סלומינסקי: ומי צריך להיות ביחידה הנפלאה הזאת?
ניסן סלומינסקי: כבר הוגדר מי צריך להיות ביחידה הזאת?
ניסן סלומינסקי: איזה אופי?
ניסן סלומינסקי: איזה אנשים?
ניסן סלומינסקי: מה הסוג?
<מוריה כהן בקשי: היחידה הזאת קיימת היום.
<מוריה כהן בקשי: יחידות הסיוע היום קיימות מכוח חוק בית-המשפט לענייני משפחה ומכוח חוק בתי-דין דתיים יחידות סיוע.
<מוריה כהן בקשי: כאשר בבתי-הדין הרבניים זה כבר מאויש, בבתי-הדין האחרים זה בתהליך.
ניסן סלומינסקי: מי מאייש?
<מוריה כהן בקשי: היום יושבים שם קודם כול עובדים סוציאליים, ונמצאים גם ריטיינרים שהם: פסיכיאטר כשצריך לפעמים, פסיכולוג כשצריך לפעמים בסוג מסוים של סכסוך.
<מוריה כהן בקשי: היום יחידות הסיוע בנויות מצד אחד להליך המשפטי הרגיל בדיני משפחה, זאת אומרת, במהלך המשפט בית-המשפט – אחרי קדם משפט או במהלך הדיון – מגיע למסקנה שנכון להפנות את הצדדים ליחידת הסיוע לנסות להגיע להסכמות.
<מוריה כהן בקשי: הוא מפנה, זה דבר של יום ביומו, הם עובדים, נמצאת פה ענת ענבר, היא תוכל אולי להגיד יותר, אבל זאת עבודה שנעשית.
<מוריה כהן בקשי: בנוסף לכך, יש כבר בבית-המשפט לענייני משפחה גם הליך כזה של בקשה ליישוב סכסוך.
<מוריה כהן בקשי: הליך הבקשה ליישוב סכסוך כיום הוא וולונטרי, הוא לא חובה.
<מוריה כהן בקשי: מי שמגיש את הבקשה הזאת, זה די דומה למה שנמצא כאן.
<מוריה כהן בקשי: כאשר הגישורים עצמם, הניסיון להגיע ליישוב הסכסוך בהסכמה היום נעשה בחלקו ביחידת הסיוע עצמה, בחלקו החוצה.
<מוריה כהן בקשי: המתווה שפה מוצע הוא שהמהות, מפגשי היכרות ותיאום, שאני נורא מדגישה, הם ייחודיים, זה לא כמו המהות בסדר הדין האזרחי, זה מהות באמת בהיבט משפחתי.
<מוריה כהן בקשי: היא תיעשה ביחידת הסיוע עצמה עם אותם עובדים שקיימים היום, בתוספת של עורך-דין, מתוך ההכרה שיש פה היבטים גם של ההסדר הזמני לתקופת יישוב הסכסוך, יש פה היבטים נוספים, ולכן - - -
ניסן סלומינסקי: יש כבר ניסיון לפעילות של יחידות כאלו?
<מוריה כהן בקשי: יש ליחידות ניסיון של הרבה מאוד שנים.
<ענת ענבר: 17 שנים.
<מוריה בקשי כהן: אנחנו כבר מדברים על?
<אמיר זימן: 17 שנים.
<מוריה בקשי כהן: על 17 שנה.
ניסן סלומינסקי: ומה הניסיון הזה מורה?
<מוריה בקשי כהן: ענת תוכל להגיד לנו יותר.
ניסן סלומינסקי: לפני שהיא תענה, את אומרת לנו שהניסיון מצוין.
<מוריה כהן בקשי: הוא מוצלח.
<מוריה כהן בקשי: אנחנו חושבים שהניסיון הזה הוא נכון, רואים שזה עובד טוב, אז יכולה להיות ביקורת פה ושם על נקודה.
<מוריה כהן בקשי: אני חושבת שבסך הכול הציבור מרוצה מהשירות הזה.
ניסן סלומינסקי: מוריה, לפני שהיא תענה, תסבירי לי, אם זה כל כך נפלא, אז א', למה לקח 18 שנה עד שזה בא לידי חקיקה?
ניסן סלומינסקי: אם את אומרת שכבר אתם עובדים על זה כל כך הרבה זמן; ו-ב', אם כבר הייתה חקיקה סוף כל סוף אז למה עדיין אנחנו צריכים לדון בהארכה של זה?
ניסן סלומינסקי: למה זה לא מומש?
ניסן סלומינסקי: הייתם צריכים, איך אומרים, לחטוף את זה ובאותו היום לקבוע עובדה.
<מוריה כהן בקשי: אז אגיד שני דברים: קודם כול, אגב, אמרתי, יש גם את השלב השני של ההפניה הלאה שגם זה נמצא בחוק.
<מוריה כהן בקשי: מה שקורה זה שאני דווקא כמי שישבה באופן אישי בוועדת שנהב ב-2005, אני מהעתיקים בעניין הזה, יכולה להגיד שאין ספק שזה בא מאוחר וזה היה צריך לבוא קודם.
<מוריה כהן בקשי: מה שכן, צריך להבחין, מה שהיה קיים עד היום זה באמת יחידה, וזאת מהפכה גדולה מאוד שנעשתה עם הקמת בית-המשפט לענייני משפחה, שהיחידה הזאת עובדת לצד בית-המשפט לענייני משפחה ונותנת לו את כל הסיוע ונותנת לצדדים את הסיוע כדי להגיע להסכמה.
<מוריה כהן בקשי: זה שונה בכל זאת מהמתווה שנמצא כאן, משום שהמתווה שנמצא כאן בעצם עוצר את עצם הגשת כתבי התביעה, בא ועושה עוד צעד לעומת מה שעשינו עד עכשיו.
<מוריה כהן בקשי: זאת אומרת, צעד ראשון נעשה עד היום שאמר:
<מוריה כהן בקשי: תגישו תביעות רגילות עם כל מה שאתם כותבים והכל, בוא ננסה אחר כך לסדר את העניינים.
<מוריה כהן בקשי: פה באים ואומרים: אנחנו עושים עוד צעד, בוא ננסה למנוע בכלל את ההתחלה של הדבר הזה, לעשות הכול לפני כן ואז.
ניסן סלומינסקי: זה נפלא.
ניסן סלומינסקי: בגלל שזה כל כך נפלא, אז השאלה - - -
<מוריה כהן בקשי: יש בזה היבט תקציבי גדול.
<מוריה כהן בקשי: אז אני יכולה להגיד שב-2006 זה נקבר כי לא היה מי שידחף בהיבט התקציבי של הדבר הזה, זאת הסיבה.
ניסן סלומינסקי: מה ההערכה שלכם שזה דורש?
ניסן סלומינסקי: כמה תקציב זה דורש?
<מוריה כהן בקשי: עיקר ההערכה התקציבית פה זה באמת תגבור מאוד משמעותי של יחידות הסיוע.
<מוריה כהן בקשי: בגלל שאם עד היום הופנו חלק מהצדדים במהלך דיון – הקבוצה של הבקשה היא של "יישוב סכסוך" שהלכה לשם – היום אנחנו אומרים שאין זוג שיגיע לבית-המשפט לענייני משפחה או לבית-דין דתי ולא יעבור את יחידת הסיוע בדרך.
<מוריה כהן בקשי: יש פה תגבור משמעותי לדבר הזה.
ניסן סלומינסקי: מה ההערכה?
ניסן סלומינסקי: כימות כספי.
<מוריה כהן בקשי: ההערכה התקציבית היא בעיקר של תקנים בהקשר הזה, זה החלק העיקרי.
<מוריה כהן בקשי: אולי ענת תפרט פה את המספרים.
ניסן סלומינסקי: ענת, קודם כול אתן לך להסביר, כמה הכימות הכספי של זה?