GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ענת ענבר: אני יודעת את מספר התקנים, אני לא בדיוק יודעת את הכימות הכספי.
<ענת ענבר: אני יכולה להגיד את מספר תקנים שאנחנו שיערנו שנצטרך להוסיף בהדרגה.
<ענת ענבר: דיברנו על סך הכול של 30 תקנים גם לבתי-הדין הרבניים וגם לבתי-המשפט לענייני משפחה.
ניסן סלומינסקי: יש כאן מישהו מהאוצר?
<נועה ברודסקי-לוי: לא, הם שלחו הודעה, אבל הם לא הגיעו.
מרב מיכאלי: הם שלחו, כפי שתוכל לראות, אדוני היושב-ראש, מכתב.
ניסן סלומינסקי: 30 תקנים.
ניסן סלומינסקי: מישהו יודע כאן לעשות לי חשבון כמה כסף זה?
<אמיר זימן: יש פה את אומדן העלות.
ניסן סלומינסקי: כן, כמה?
ניסן סלומינסקי: במספר.
<אמיר זימן: סך הכול 5.2 מיליון שקל.
<ענת ענבר: על כמה תקנים זה?
<אמיר זימן: תוספת עובדים סוציאליים זה 2.4 מיליון שקל, עלויות תפעול - 0.61 מיליון שקל, 2.2 - - -
ניסן סלומינסקי: כמה בסך הכול?
ניסן סלומינסקי: רגע, רבותי, לאט לאט.
<ענת ענבר: זה היה בהצעת החוק.
<אמיר זימן: זה האומדן שצורף להצעת החוק.
ניסן סלומינסקי: כמה זה סך הכול?
ניסן סלומינסקי: 6-5 מיליון?
שולי מועלם-רפאלי: 5.2, ניסן.
ניסן סלומינסקי: זה הכסף.
ניסן סלומינסקי: מוריה, את רוצה להגיד לי שהאוצר לא מצא את הסכום הזה כדי להפעיל את כל המערכת הזאת?
<ענת ענבר: לא היה תקציב.
ניסן סלומינסקי: 5 מיליון?
ניסן סלומינסקי: דרך אגב, כמה כסף בזבזו עכשיו כשהורידו עוד פעם את המסים על המשקאות המשכרים?
ניסן סלומינסקי: זה עשרות או מאות?
מרב מיכאלי: אדוני, זו הממשלה שאתה חבר בה.
<אמיר זימן: כמה עולות ההתדיינויות המשפטיות האלה?
ניסן סלומינסקי: הייתי בממשלה כשהעלינו, עכשיו פתאום הורידו.
מרב מיכאלי: ואתם עדיין חברים גם בממשלה הזאת, אבל בסדר, אדרבה.
ניסן סלומינסקי: אז אפשר היה לקחת קצת קצת מזה ולעשות מה – לא מצליח להבין, אני בשוק.
<מוריה כהן בקשי: אז אגיד, א', הנתונים שפה הם הנתונים של תחילת הדיונים.
ניסן סלומינסקי: 10 מיליון, תכפילי, 10 מיליון זה הכסף?
<מוריה כהן בקשי: מאה אחוז, אבל אני רוצה להדגיש, היום כשהחוק נכנס לתוקפו, כשעבר בקריאה שנייה ושלישית זה היה עם תקצוב של האוצר ועל דעת האוצר.
<מוריה כהן בקשי: הבעיה היא בעיה של מימוש, כי כשהצעת החוק הזאת התקבלה ביום האחרון של הכנסת כשכבר לא היה לנו תקציב מדינה, וזה נאמר בצורה מאוד מפורשת בתזכיר החוק, בהצעת החוק שפורסמה.
<מוריה כהן בקשי: הבעיה היא של מימוש תקציב.
<מוריה כהן בקשי: כיוון שלא היה תקציב מדינה חדש בין היום שבו נחקק החוק לבין המקום שאנחנו נמצאים בו ברגע זה, אי-אפשר היה לממש.
<ענת ענבר: נכון.
ניסן סלומינסקי: תירוץ טוב.
ניסן סלומינסקי: אז בואו נעשה עכשיו, בהנחה - - -
מרב מיכאלי: זה לא נכון שאי-אפשר היה, יש מקרים חריגים, זה ידוע, מה גם - - -
ניסן סלומינסקי: מרב, תני לי דקה, אחר כך אתן לך.
מרב מיכאלי: סליחה, אדוני היושב-ראש, מתנצלת.
ניסן סלומינסקי: בהנחה שבאמת בנובמבר – נדמה לי ב-12 או ב-17 בנובמבר – התקציב יעבור, כי אחרת לא תהיה ממשלה, בהנחה שזה יעבור, את אומרת שהתקציב והכול בסדר, רק הייתה בעיה שאין תקציב מדינה.
שולי מועלם-רפאלי: בעיה של מימוש התקציב.
ניסן סלומינסקי: ברגע שהוא יעבור, אני מניח שתוך חודש אחד הכול נפתר, נכון?
<מוריה כהן בקשי: לצערי הרב, במהלך התקופה מאז שהחוק פורסם עשינו מאמצים גדולים מול משרד הרווחה, אולי הם יגידו על זה יותר, לנסות לפרסם מכרזים לפני שיש תקציב מדינה, לפעמים מאשרים דבר כזה, יש דבר כזה.
<מוריה כהן בקשי: לא הסתייע ולא הצליח עם הדחיפה.
<מוריה כהן בקשי: גם ניסינו לדחוף כמשרד המשפטים לדבר הזה.
<מוריה כהן בקשי: מיום שמפרסמים, ואנחנו רוצים ומתכוונים ודיברתי גם עם משרד הרווחה, שמחר צריך, עכשיו גמרנו, יש לכם את האישור לפרסם אז מחר מפרסמים, זה אומר אפילו לא לחכות לאחרי החגים, צריך לצאת עם זה.
<מוריה כהן בקשי: אבל מהיום שמפרסמים מכרז ועד שמגייסים את העובדים ומגיעים למצב שאנחנו מאוישים ומתחילים לפעול, זהו.
ניסן סלומינסקי: כמה זמן זה לוקח להערכתך?
<מוריה כהן בקשי: ההערכה היא שהדבר הזה לוקח בסביבות עשרה חודשים.
ניסן סלומינסקי: עשרה חודשים?
<קריאה: נציבות שירות המדינה.
ניסן סלומינסקי: מה, למכרז?
ניסן סלומינסקי: כמה זמן זה מכרז?
<ענת ענבר: זה הליך של מכרז פנימי ומכרז חיצוני והכשרה של העובדים והכניסה לעבודה וכל המבחנים שקשורים לזה, התהליך הוא בערך עשרה חודשים.
ניסן סלומינסקי: מי יוביל את המכרז הזה?
<ענת ענבר: נציבות שירות המדינה.
<ענת ענבר: מכרזים של עובדי מדינה.
ניסן סלומינסקי: איזה משרד?
<מוריה כהן בקשי: משרד הרווחה.
ניסן סלומינסקי: מי כאן מייצג את משרד הרווחה?
<ענת ענבר: אני.
ניסן סלומינסקי: את יכולה לתת לי פחות או יותר לוח זמנים?
ניסן סלומינסקי: לא עשרה חודשים, ובעוד עשרה חודשים אני אקבל בקשה נוספת.
<ענת ענבר: אני מדברת על עשרה חודשים.
ניסן סלומינסקי: את יכולה לתת לי לוח זמנים, שאדע שברגע שהאבן הראשונה לא מתממשת, אז כבר אדע שזה לא וכבר אז ניתן דפיקה על השולחן, מה שנקרא.
<ענת ענבר: לי נאמר היום שמייד אחרי החג, מייד אחרי ראש השנה אפשר לפרסם כבר 18 מכרזים.
<ענת ענבר: כלומר, את החלק הראשון אפשר לפרסם מיידית.
ניסן סלומינסקי: דיברתם על 30, לא?
<ענת ענבר: אבל זה החלק הראשון, והחלק השני יהיה בינואר 2016.
ניסן סלומינסקי: למה אי-אפשר לפרסם את כולם ביחד?
<ענת ענבר: אני לא יודעת.
<ענת ענבר: זה מה שנאמר לי היום מיידית.
ניסן סלומינסקי: על-ידי מי?
ניסן סלומינסקי: מי אומר לך את זה?
<ענת ענבר: התקציבן של המשרד שלנו ובשיחות עם האוצר, עם הרפרנטית של המשרד שלנו באוצר.
<ענת ענבר: אנחנו מתחייבים מייד אחרי ראש השנה לפרסם את המכרזים.
ניסן סלומינסקי: אז בואו נעשה ככה, אנחנו מדברים על כך שאם נניח התקציב מאושר בנובמבר, למרות שאני רואה פה מהאוצר עצמו שאומר שאין בעיה לפרסם את המכרז גם בלי קשר לתקציב.
מרב מיכאלי: יש פה התחייבות בכתב.
ניסן סלומינסקי: אבל נניח שכן.
ניסן סלומינסקי: בואו נכתוב, בדצמבר מתפרסם מכרז, ואני לא מבין למה רק על חלק ולא על הכול.
<ענת ענבר: לא בדצמבר, עכשיו.
שולי מועלם-רפאלי: אבל היא אמרה שעכשיו מתפרסם מכרז של חלק.
<ענת ענבר: ביום רביעי.
שולי מועלם-רפאלי: היא אמרה שאחרי ראש השנה אפשר לפרסם מכרז על 18 תקנים.
ניסן סלומינסקי: יותר טוב.
ניסן סלומינסקי: רגע, חבר'ה.
מרב מיכאלי: אבל אפשר לפרסם את המכרז על כל התקנים.
<מוריה כהן בקשי: אפשר גם לקחת אחר כך ולהעביר.
ניסן סלומינסקי: ששש, רבותי, בואו נעשה סדר.
ניסן סלומינסקי: בין כסה לעשור אתם מפרסמים את המכרז.
מרב מיכאלי: למה להגיד בין כסה לעשור, היא אמרה ביום רביעי.
ניסן סלומינסקי: אז נכתוב, בין כסה לעשור - - -
מרב מיכאלי: לא, יום רביעי.
<רחל אבידן: אם הנציבות עובדת.
<אברהם אלטלף: צום גדליה, זה יותר טוב.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, בין כסה לעשור זה תאריך מכובד, מה שנקרא.
מרב מיכאלי: היא אמרה יום רביעי, יום למחרת ראש השנה.
<אברהם אלטלף: צום גדליה, אין ראוי מצום גדליה, נהפוך אותו ליום של - - -
<ענת ענבר: אנחנו יום למחרת מאשרים לנציבות שירות המדינה את הדרישות.
ניסן סלומינסקי: רבותי, תזרמו אתי, בין כסה לעשור.
ניסן סלומינסקי: אם אתם רוצים ביום רביעי, צום גדליה, בכבוד, מתפרסמים כל ה-30 מכרזים.
<ענת ענבר: אנחנו מודיעים לנציבות שירות המדינה היכן אנחנו רוצים להושיב את אותם עובדים, לאן צריכים להתפרסם המכרזים.
<ענת ענבר: מי שמפרסם את המכרזים זאת נציבות שירות המדינה, לא אנחנו.
ניסן סלומינסקי: רק רגע, אז למה אתם לא יכולים להודיע היום?
ניסן סלומינסקי: אתם הרי יודעים בדיוק.
ניסן סלומינסקי: אז למה לחכות?
<ענת ענבר: אנחנו לא מחכים.
שולי מועלם-רפאלי: יש לי שאלה, הרי ישבנו פה באותו היום עשרות שעות, כולנו, כל מי שיושב פה.
שולי מועלם-רפאלי: הרי ידענו שזה מאושר, ידענו שיש תקציב, למה עכשיו צריך רק להודיע לנציבות שירות המדינה איפה צריך להושיב את האנשים האלו?
<ענת ענבר: כי לא היה לנו היתר להתחיל לאייש את התקנים האלה.
<ענת ענבר: לא היה.
<רחל אבידן: גם היום נציבות שירות המדינה טוענת, ומשאבי אנוש אצלנו, שהם לא יאיישו אם הם לא יראו.
<רחל אבידן: היום יש אישור של האוצר אז אפשר להתחיל עם זה קדימה.
<רחל אבידן: לא היה אישור.
<ענת ענבר: בוועדה שישבנו ביקשנו דחייה, אם את זוכרת.
שולי מועלם-רפאלי: לא דיברנו על עשרה חודשים, ומאז כבר עברה חצי שנה.
ניסן סלומינסקי: שולי, ששש, רבותי
מרב מיכאלי: אם היינו מבקשים אז דחייה, אז היינו מגיעות לדחייה הבאה עם בקשת הדחייה.
ניסן סלומינסקי: רבותי, שלושה שלבים לתשובה: א', הכרת החטא, אז יש כאן הכרת החטא; ב', חרטה, אני גם רואה שיש כאן חרטה; עכשיו צריכים את הקבלה לעתיד.
ניסן סלומינסקי: אז אנחנו עוסקים עכשיו בקבלה לעתיד.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שאתן מודיעות לנציבות ביום רביעי אם אתן רוצות, על כל ה-30 מקומות, על הפריסה כולה.
<ענת ענבר: אבל בינתיים על ה-18 שקיבלנו.
שולי מועלם-רפאלי: לא, יש כאן התחייבות של האוצר.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש את כל הפריסה כולה, נקודה.
<ענת ענבר: על הפריסה כולה.
<ענת ענבר: היא קיימת.
<ענת ענבר: בסדר גמור.
ניסן סלומינסקי: אתם אומרים שמי שצריך להכין את המכרזים זו הנציבות.
ניסן סלומינסקי: יש כאן נציג לנציבות?
ניסן סלומינסקי: אין כאן אף נציג?
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שהנציבות יכולה לקבל את זה ולדגור על זה במשך חצי שנה?
<רחל אבידן: אנחנו לא יכולות לקחת על זה אחריות.
<ענת ענבר: אנחנו מאוד נשתדל לקדם את זה יחד עם הנציבות שגם היא מכירה את החוק הזה, מודעת אליו, ואנחנו מאוד נשתדל - - -
ניסן סלומינסקי: מהניסיון שלכם, כמה זמן לוקח להם להכין את המכרז ולפרסם אותו?
<ענת ענבר: להכין את המכרז ולפרסם זה לא הרבה, זה יכול לקחת שבועיים.
<ענת ענבר: העניין הוא התהליך של הבחינות.
ניסן סלומינסקי: בסדר, אני אומר, תכף, נגיד לאט לאט.
ניסן סלומינסקי: שבועיים, נניח לפרסום.
<ענת ענבר: בערך.
ניסן סלומינסקי: כמה זמן לוקח לבחון?
מרב מיכאלי: למה זה צריך לקחת שבועיים להכין את המכרז?
ניסן סלומינסקי: אל תדאגי, נגיע טוב.
מרב מיכאלי: אני לא מבינה למה צריך לקחת שבועיים להכין את המכרז, באמת.
<ענת ענבר: עד שמפרסמים את זה – תראו, אני לא יכולה להגיד לכם בדיוק ימים, אני לא עובדת בנציבות.
מרב מיכאלי: הפרסום זה אחרי שהמכרז מוכן.
<רחל אבידן: מהניסיון שלנו בקליטת עובדים דרך מכרזים זה תהליך של שמונה חודשים.
<רחל אבידן: הם מעבירים מכרז פנימי ומכרז חיצוני - - -
מרב מיכאלי: מאה אחוז, אבל אנחנו לא מדברות - - -
<רחל אבידן: זה חברות חיצוניות שמעבירות מבחנים.
<רחל אבידן: אנחנו לא מצליחים היום לאייש משרות בהרבה פחות זמן.
<רחל אבידן: נדיר.
<אמיר זימן: אז אפשר להתחיל בינתיים בחלק מהמקומות.
<רחל אבידן: אי-אפשר להתחיל בחלק מהמקומות.
<ענת ענבר: אי-אפשר.
ניסן סלומינסקי: עוד פעם, אני חוזר, מתפרסם המכרז, ומי ששולט על זה מאותו רגע זאת רק הנציבות?
<ענת ענבר: כל תהליך הבחינות הוא דרך נציבות המדינה.
<ענת ענבר: לפעמים נעשית ועדת מכרזים פנימית אם יש אנשים מתאימים ואז התהליך קצר יותר.
<ענת ענבר: אבל אם לא נמצאים אנשים מתאימים במכרז פנימי, ואצלנו יש דרישות מאוד גבוהות, החוק קובע את דרישות העובדים.
שולי מועלם-רפאלי: כן, לתפקיד.
מרב מיכאלי: כישורי עובדים.
<ענת ענבר: זה צריך להיות שבע שנים עם BA, חמש עם MA, עם הרבה מאוד ניסיון והכשרה בתחום משפחה, מטפלים משפחתיים.
<ענת ענבר: אז הרבה פעמים אנחנו לא יכולים למצוא במכרזים פנימיים, ואז אנחנו נאלצים לפרסם מכרז חיצוני, שזה אומר תהליך של בחינות.
ניסן סלומינסקי: מהרגע שנגמר המכרז, אז זה מתחיל לעבוד או שיש עוד איזשהו שלב?
<ענת ענבר: הם מתחילים לעבוד, אבל הם צריכים לעבור איזשהו תהליך הכשרה לתפקיד, הם אנשים שבאים מכל מיני שירותים חיצוניים, עובדים סוציאליים, ואנחנו מעבירים אותם הכשרה לתפקיד.
מרב מיכאלי: כמה זמן תהליך ההכשרה?
<ענת ענבר: ואנחנו עושים את זה כמה שיותר מהר.
מיכאל אורן: יש מצב של מחסור במועמדים?
מיכאל אורן: כן, לא?
מיכאל אורן: יש מצב שיש 30 מכרזים, יש כסף, הכול, אבל אין מספיק מועמדים?
<רחל אבידן: באזורים מסוימים.
<ענת ענבר: במכרזים פנימיים ברוב המקרים אנחנו לא יכולים למצוא מועמדים אלא במכרזים חיצוניים.
<ענת ענבר: מכרז פנימי זה רק עובדי משרד הרווחה.
ניסן סלומינסקי: תראו, מה שאני אעשה, יש לי רעיון, ענת, ארצה שתעבירו לי לוח זמנים – אחרי שתשבו עם הנציבות – מדויק עם אבני דרך שאפשר לעקוב, איך בעוד עשרה חודשים העסק הזה כבר עובד עם אבני דרך.
<ענת ענבר: מבחינתנו העסק הזה יעבוד.
ניסן סלומינסקי: אסביר לך, לא "מבחינתנו".
ניסן סלומינסקי: אתם תעשו את זה, כי אם לא, אז היינו קובעים חצי שנה, ואז לא הייתה ברירה, הייתם עושים את זה בחצי שנה.
<ענת ענבר: ברור.
ניסן סלומינסקי: אבל אני מוכן ללכת על זה בתנאי שאתם נותנים לי אבני דרך.
ניסן סלומינסקי: אל תעשו לי עם הראש, כי אני הרי מכיר את המערכת, מהרגע שאני מאשר אני מאבד כאילו את השליטה.
<רחל אבידן: ממש לא.
ניסן סלומינסקי: אז אנחנו לא נעשה.
ניסן סלומינסקי: אציע לחברי שנאשר את זה, ואני בלבד אגיש רוויזיה על זה.
ניסן סלומינסקי: רוויזיה אומרת שיש לי יכולת ברגע מסוים – איך אומרים, זה לא יכנס לתוקף כל עוד אני לא מוריד את הרוויזיה.
ניסן סלומינסקי: ואני אוריד את הרוויזיה רק כשאקבל מכם לוח זמנים.
ניסן סלומינסקי: זה יאלץ אתכם - מצד אחד הוועדה אשרה, שלא נצטרך להתכנס עוד פעם, ברגע שתביאו לוח זמנים שמתכנס אני מוריד את הרוויזיה והכל רץ.
ניסן סלומינסקי: אתם לא מביאים, אז הרוויזיה קיימת, החוק הזה לא קיים.
ניסן סלומינסקי: זה יכול להיות שוט כדי שאתם תביאו לי.
ניסן סלומינסקי: תשבו עם כל מי שצריך: עם האוצר, עם הנציבות, עם הרווחה, עם כל מי שצריך, תגידו: רבותי, כאן יש משוגעים, אישרו את החוק שהוא כל כך נפלא, אבל יש עליו רוויזיה.
ניסן סלומינסקי: כולם מבינים מה זה רוויזיה.
ניסן סלומינסקי: הכוונה שכל עוד לא מסירים את הרוויזיה החוק הזה לא יוכל להתממש כספית, ואנחנו לא רוצים את זה.
<ענת ענבר: אני רוצה לציין מבחינת היערכות אנחנו כבר - - -
<מוריה כהן בקשי: הבעיה - - -
ניסן סלומינסקי: זאת לא בעיה, כי החוק בין כה וכה - - -
<ענת ענבר: נכנס לתוקף.
ניסן סלומינסקי: אם החוק תלוי במימוש הכספי באישור תקציב, אז יש לנו עד ה-12 בנובמבר שהתקציב מאושר.
<נועה ברודסקי-לוי: החוק אמור להיכנס לתוקף בשבוע הבא.
ניסן סלומינסקי: רגע, תכף נדבר על החוק הזה ומה אנחנו עושים.
ניסן סלומינסקי: בין כה וכה יש לנו איזושהי תקופה שאנחנו צריכים לטפל בה.
<נועה ברודסקי-לוי: נכון, שצריך לטפל בה.
ניסן סלומינסקי: מה שאני מנסה רק לומר זה שאתם תביאו לי מחר את לוח הזמנים שישבתם עם הנציבות, עם כולם, אז זה יורד מחר.
ניסן סלומינסקי: ברגע שתביאו את לוח הזמנים שנראה שהוא רציני ומתואם עם כולם, באותו רגע אני מוריד את הרוויזיה.
ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי שרק אני אוריד, ואז החוק באותה שנייה קיים.
ניסן סלומינסקי: קיים, הכוונה להכנה.
ניסן סלומינסקי: סליחה, שאבין, ההכנה לקריאה שנייה ושלישית קיימת, כי הרי בין כה וכה החוק לא יוכל להיכנס לתוקף עד שהוא לא יהיה חוק, וכדי שהוא יהיה חוק אני צריך קריאה שנייה ושלישית במליאה.
<ענת ענבר: אבל הוא חוק.
<אמיר זימן: הוא מדבר על חוק הדחייה.
שולי מועלם-רפאלי: הוא מדבר על החוק הזה, לא על החוק הנפלא הזה המקורי שכולנו מסכימים שהוא מצוין.
ניסן סלומינסקי: עוד מעט נדבר על הפער שיהיה בין עוד שבוע לבין הזמן שהמליאה תתכנס כדי שנוכל להעביר קריאה שנייה ושלישית.
ניסן סלומינסקי: תכף נדבר על החלק הזה.
<נועה ברודסקי-לוי: ולכן אנחנו רוצים לקבל את הלו"ז תוך כמה ימים.
ניסן סלומינסקי: מה שאני רוצה רק לומר, שהרוויזיה שלי משמעותה שאם אתם לא מביאים אזי הדחייה לא קיימת והחוק כבר קיים מעוד שבוע, ואתם תינזפו כולכם על זה שיש חוק ואתם לא מממשים אותו.
ניסן סלומינסקי: הרי כל הרעיון הוא שאתם רוצים לדחות את ההחלה בגלל שהיו טענות שלא היה תקציב וכו' וכו'.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מוכנים ללכת לקראתכם, אבל בתנאי שנדע שאם אנחנו דוחים, זהו זה, מה שנקרא, ואין יותר תירוצים, ואני אדע את זה אם תיתנו לי אבני דרך, ונעקוב.
ניסן סלומינסקי: ויש לי כאן את חברותי חברות הכנסת שהן תעקובנה עוד יותר לראות שכל אבן דרך שאתם מציגים, שבאמת היא מתממשת, ואז אנחנו יותר רגועים.
<מוריה כהן בקשי: רק שאלה, אני ודאי לא נגד העניין של לוחות זמנים, אני חושבת שזה חשוב.
<מוריה כהן בקשי: אני רק רוצה לוודא שזה לא יעכב אותנו במקרה שתתכנס לנו מליאה – ויש לפעמים התכנסויות לא צפויות שאנחנו רוצים שהמליאה הכי קרובה שתתכנס, גם אם זה יהיה משהו בהפתעה – נוכל להעביר את זה.
ניסן סלומינסקי: זה יהיה תלוי בכם.
<נועה ברודסקי-לוי: אז צריך שתוך כמה ימים תביאו את לוח הזמנים.
<מוריה כהן בקשי: השאלה אם המתווה של הרוויזיה שהצעת לא יעכב אותנו לכל הפטור מחובת הנחה.
<נועה ברודסקי-לוי: אם ייתנו לנו תוך כמה ימים אז אין שום בעיה.
ניסן סלומינסקי: תיתנו לנו את התוכנית, אני באותו רגע מוריד את הרוויזיה.
<נועה ברודסקי-לוי: אם בשבוע הבא מעבירים לנו אז אין בעיה.
ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי, המשמעות של רוויזיה זה שאני יכול לבד באותו רגע, ואז אני מסיר אותה, אני כבר לא צריך דיון ועדה, לא צריך כלום, באותו רגע, אז זה לא צריך לעכב כלום.
ניסן סלומינסקי: הדבר היחיד שיעכב זה רק אם לא תביאו תוכנית.
ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה לדחות את זה.
ניסן סלומינסקי: אם אתם לא מביאים תוכנית אז מה יקרה?
ניסן סלומינסקי: נדחה, ובעוד עשרה חודשים עוד פעם נעשה את כל התהליך.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה למנוע את זה.
ניסן סלומינסקי: אז אני אומר שוב, אני מוכן ללכת על עשרה חודשים ולא על חצי שנה או בכלל לא לדחות, מוכן ללכת לקראת זה אם אנחנו משוכנעים שזהו זה.
ניסן סלומינסקי: אבל כדי להיות משוכנעים אני לא רוצה לחכות עד עוד עשרה חודשים ואז שוב נבוא.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה אבני דרך שאני אהיה מודע שבעוד לדוגמה, חודש החבר'ה האלה, יש כאן עיכוב, לא עומדים באבני הדרך, ואז כבר נוכל לדפוק על השולחן ולא לחכות עוד עשרה חודשים.
<מוריה כהן בקשי: בכל מקרה, לך יש תמיד שיקול דעת להוריד את הרוויזיה.
ניסן סלומינסקי: אם אני מגיש את הרוויזיה לבד אז זה על שיקול דעתי, אני לא צריך את הוועדה.
<רונן לפיד: אני שומע פה את ההתנהלות ואת הדחייה מהיבט אחד, אישור תקציבים מבחינת עובדות סוציאליות, ואני רוצה להפנות את תשומת לבכם להצעת החוק בסעיף 4(1) שאומר: מתן מידע על ההליכים המשפטיים בעניינים של סכסוך משפטי.
<רונן לפיד: ואני שואל לתומי, היום במתכונת של יחידת הסיוע שליד בית-המשפט, כיצד יחידת הסיוע במתכונת הנוכחית יכולה לתת סיוע ומידע על הליכים משפטיים ללא עזרה עם עורכי-דין מומחים לתחום שיכולים לתת סיוע בתחום הזה.
<נועה ברודסקי-לוי: זה אמור להיות בחוק.
מרב מיכאלי: זה לא רלוונטי לחוק.
<רונן לפיד: זאת אומרת, לדעתי - - -
ניסן סלומינסקי: רגע, השאלה שלך נכונה, אבל כבר יש לנו - - -
<רונן לפיד: לדעתי, יש לתת את הדעת ולתקצב, אם בכלל - -
מרב מיכאלי: לא ברור לי למה מלשכת עורכי-הדין מדבר לפני חברות הכנסת, עם כל הכבוד.
ניסן סלומינסקי: מרב, נאפשר לו.
<רונן לפיד: - - גם מומחים משפטיים שיתמכו ביחידת הסיוע, ולאו דווקא עובדים סוציאליים.
<רונן לפיד: אני רוצה להפנות את תשומת לבכם לכמה דברים.
<רונן לפיד: סכסוך בענייני משפחה - - -
שולי מועלם-רפאלי: זה ממש לא רלוונטי פה לדיון הזה.
<רונן לפיד: סליחה, סליחה.
שולי מועלם-רפאלי: הדברים האלה כבר נטחנו עד דק בדיון הקודם.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מבקש, חברותי, שולי.
<רונן לפיד: לא, ממש לא.
שולי מועלם-רפאלי: לא היית פה פשוט.
ניסן סלומינסקי: שולי, בבקשה, תנו לו עוד חצי דקה.
ניסן סלומינסקי: כי אני רוצה.
<רונן לפיד: סכסוכי ענייני משפחה הם עניינים של לא רק משמורת הסדרי ראייה, אלא גם רכושיים, ויש להם היבטים שונים לחוקים שונים, כולל ענייני מזונות.
<רונן לפיד: ולכן, בני-זוג שמגיעים להתדיינות משפטית או טרום התדיינות משפטית צריכים לקבל את הסיוע הנכון ביותר לא רק מבחינת הסדרי ראייה וטובת הילד, אלא גם מבחינה נוספת.
<רונן לפיד: ולכן, יש צורך אולי גם לתקצב.
ניסן סלומינסקי: הבנו את הנושא.
<נועה ברודסקי-לוי: יש מענה.
<נועה ברודסקי-לוי: החוק כן קובע שיהיו יועצים משפטיים שישבו ביחידות הסיוע, והם ישתתפו לפחות באחת הפגישות.
<רונן לפיד: השאלה אם זה קיים היום, כי צריך לתקצב.
ניסן סלומינסקי: לא, ידידי, לא, זה לא דו-שיח.
ניסן סלומינסקי: רגע, רבותי, זה לא דו-שיח.
ניסן סלומינסקי: קיבלנו את התשובה, תשובה בסדר, נגמר.
<אברהם אלטלף: התקציב כולל משפטנים.
<אברהם אלטלף: בתקציב יש משפטנים.
ניסן סלומינסקי: אמרנו, בסדר.
מרב מיכאלי: לא קיבלנו את התשובה המלאה.
מרב מיכאלי: הוא לא שאל שאלה אלא הוא מתריס התרסה, ותכף נדבר על ההתנהלות של לשכת עורכי-הדין.
ניסן סלומינסקי: לא משנה, קיבלנו תשובה, ואני מציע להתעלם מזה.
ניסן סלומינסקי: כמו שאמרנו, לא רוצים להיכנס לזה.
מרב מיכאלי: הצעתי לתת קודם לחברות הכנסת את זכות הדיבור לפני לשכת עורכי-הדין.
ניסן סלומינסקי: מה זה משנה, ואחר כך הוא היה מדבר, והיה אחר כך עוד פעם סיבוב, חבל.
ניסן סלומינסקי: ככה עשינו את זה, שמענו את כולם, עכשיו אנחנו - - -
מרב מיכאלי: אדוני, ברשותך, יש שאלה.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור אליכם, מותר לי לעשות את זה.
ניסן סלומינסקי: שמענו את כל הנציגים, הבנו את הנושא, הגענו להצעה מסוימת.
ניסן סלומינסקי: עכשיו חברות הכנסת.
ניסן סלומינסקי: מי מחברי רוצה לדבר?
מרב מיכאלי: קודם כול אני רוצה להחרות, להחזיק אחריך ולהתרעם ולהביע תסכול גדול מהעובדה שאנחנו יושבות ויושבים פה שבוע לפני שהחוק צריך להיכנס לתוקף, תשעה חודשים אחרי שהוא נחקק והייתה אפשרות להתכונן אליו.
<ענת ענבר: אנחנו התכוננו.
מרב מיכאלי: ואנחנו צריכים לתת עוד עשרה חודשים.
מרב מיכאלי: אני עוד קיוויתי שנקצר את זה לחצי שנה, אבל כבר ויתרתי על השאיפה השאפתנית הזאת.
מרב מיכאלי: קודם כול, אני רוצה להגיד שבסוף לא יעזור כלום, הטענה המרכזית היא באמת לאוצר.
מרב מיכאלי: אחרי שסיכמנו עם האוצר, והיו סיכומים במהלך העבודה על החוק, היו סיכומים מפורשים והייתה התחייבות של האוצר שהם יתקצבו אותו, ברגע שבאמת החוק עבר הם חזרו בהם וחזרו חזרה לכל הדבר הרגיל הזה של שליש-שליש-שליש.
מרב מיכאלי: וגם אחרי זה כשכבר נתנו 12 תקנים, אז יצרו במערכת חוסר אמון ואי-אפשר היה לעבוד.
מרב מיכאלי: מצד שני, צריך גם להגיד – אני אומרת את זה בצער לחברותי פה בשני המשרדים – לא ראיתי גם את המשרדים נאבקים על ההוצאה לפועל של החוק, גם מול האוצר, אגב, ואני העמדתי את עצמי לרשות
מרב מיכאלי: כם באופן מלא לעניין זה, וזה לא קרה.
מרב מיכאלי: אני מברכת על ההצעה שלך ללוח זמנים, ושהוועדה אכן תקיים מעקב על לוח הזמנים הזה.
מרב מיכאלי: צריך גם להגיד פה בכוכבית שגם לא ברור לי למה צריך את הביזיון של להביא את ההארכה, את דחיית התחולה ברגע האחרון כשכבר עוד שבוע – הרי דחיית התחולה תיכנס לתוקף אחרי שהחוק כבר לא ייושם.
<מוריה כהן בקשי: פה הייתה לנו גם תקלה, כי הייתה ישיבת ממשלה שהייתה צריכה להתקיים בבוקר של ועדת שרים, והייתה פוטרת אותנו, והיא התבטלה ברגע האחרון, ומאז זה יצר מצב שלא הייתה לנו מליאה.
<מוריה כהן בקשי: זה היה אמור להגיע בזמן.
מרב מיכאלי: אבל בחייכם, מוריה, אתם יודעים ויודעות שהחוק הזה לא יכנס לתוקף בזמן.
מרב מיכאלי: כל כך הרבה זמן אפשר היה להביא את החוק הזה בנחת ולעשות את זה כמו שצריך, ולא בפגרה ולא בלחץ ולא ברמה שמבזים גם את הכנסת וגם את הממשלה.
מרב מיכאלי: כשהחוק לא יכנס לתוקף בעוד שבוע זה ביזיון לשני הגופים האלה, וזו שוב פגיעה באמון הציבור ושוב התנהלות כושלת, ואין סיבה לזה, באמת, זה חבל מאוד.
מרב מיכאלי: עכשיו אני רוצה, ברשותך, אדוני, כמה דברים קונקרטיים.
מרב מיכאלי: קודם כול ברמה ההצהרתית, אם כבר דיבר פה נציג לשכת עורכי-הדין – אומנם אני לא חברה בלשכת עורכות ועורכי-הדין – אבל הגיעה לידי אגרת ששלח יו"ר לשכת עורכי-הדין, ובה הוא מבשר בשמחה לחברות ולחברי הלשכה שכמו שהוא הבטיח בקמפיין שלו הוא הצליח להביא את שרת המשפטים להכריז או להבטיח – לא בטוח – לא להכריז, אלא להבטיח, שהיא באמת תסכל את החוק הזה, שלשיטתם פוגע בהם, בהכנסותיכם או בכל דבר אחר.
מרב מיכאלי: אז רציתי לבקש ממשרד המשפטים הבהרה, האומנם שרת המשפטים הבטיחה ללשכת עורכי-הדין לסכל את החוק הזה.
<מוריה כהן בקשי: אז לא חיכינו לדיון בכנסת.
<מוריה כהן בקשי: המסמך הזה שהועבר באמת לתפוצה מאוד מאוד רחבה הגיע לידינו.
<מוריה כהן בקשי: זה הופץ עוד לפני שהפצנו את תזכיר החוק או שאמרנו משהו אפילו על הפצת תזכיר החוק לדחיית התחולה.
<מוריה כהן בקשי: כשגילינו את זה, ובדיוק עמדנו לפרסם את התזכיר הדוחה את התחולה, שרת המשפטים בטרם הפיצה את התזכיר הוציאה הודעה לעיתונות שבה היא אמרה בצורה מאוד מאוד מפורשת שהיא מאמינה בחשיבותו הגדולה של החוק הזה, ושדחיית התחילה היא אך ורק בגלל ההיבט התקציבי והרצון לממש את החוק הזה בצורה הטובה ביותר.
<מוריה כהן בקשי: בשום פנים ואופן אין כאן איזושהי קבלת עמדה לגבי החוק הזה לאי מימושו.
<מוריה כהן בקשי: הפוך.
<מוריה כהן בקשי: היא הביעה בצורה הכי ברורה את הדברים, הן בהודעה לעיתונות, הן בנאום שלה בכנסת.
<מוריה כהן בקשי: אני יכולה להגיד שהבוקר עוד פעם דיברתי – משום שכל הזמן יש שמועות בנושא הזה – עם לשכת השרה באופן חד-משמעי, שרת המשפטים מאמינה בחוק הזה, מאמינה שהוא ייתן מענה ויסייע להורדת האש בסכסוכי המשפחה.
<מוריה כהן בקשי: ואם צריך את ההבהרה הזאת גם כאן, אז אני אומרת את זה גם כאן.
מרב מיכאלי: אז א', אני שמחה לשמוע את זה; ו-ב', אדוני, אני חושבת שמן הראוי שהוועדה אולי אפילו תשקול להוציא מכתב ללשכת עורכות ועורכי-הדין או לפחות ליושב-הראש שלה שההתנהלות הזאת היא שערורייתית ולא תיתכן, ושבאמת, א', ראוי שהוא יוציא הבהרה, ושתיים - - -
ניסן סלומינסקי: זכותו להוציא.
ניסן סלומינסקי: אני לא חושב שאנחנו כוועדה נכנס לפרסומים של כל מיני גופים או כל מיני – אני לא חושב שזה מקובל.
ניסן סלומינסקי: התגובה שלנו היא פשוט מה שאנחנו מחליטים עכשיו.
מרב מיכאלי: טוב מאוד.
מרב מיכאלי: עכשיו יש עוד דברים קונקרטיים שאני רוצה בבקשה לברר.
מרב מיכאלי: יש דברים שנוגעים למכרזים שמשרד הרווחה צריך להוציא, של עובדות ועובדים סוציאליים.
מרב מיכאלי: אבל, כמו שציינה נועה בצדק, החוק כולל גם יועצות ויועצים משפטיים, גם בשבילם צריך להוציא מכרז.
מרב מיכאלי: אני מבינה שיש אי הסכמה בין המשרדים, מי מהמשרדים בעצם יעסיק את עורכי-הדין או את המשפטנים האלה, ואני רוצה שגם את זה נסגור אחת ולתמיד לצורך העניין כאן ועכשיו.
מרב מיכאלי: אחרת, יישכרו אולי עובדות ועובדי משרד הרווחה, אבל נתקע עם היועצים המשפטיים.
מרב מיכאלי: אז בואו תגידו אתם איפה זה עומד ואיך נפתור את זה.
<מוריה כהן בקשי: אני יכולה להגיד שבתקופת הבחירות עבדנו הרבה על יישום החוק הזה גם בצד המשפטי וגם בצד של העבודה של היערכות של יחידות הסיוע עצמן בהיבט המקצועי.
<מוריה כהן בקשי: אבל החוק הזה השאיר כמה סוגיות להיבט היישומי גם ברמה של החלטות מדיניות, ביניהם למשל גם הסוגיה הזאת של מי יעסיק את עורכי-הדין ביחידות הסיוע.
<מוריה כהן בקשי: מאז בעצם שיש ממשלה ויש שרה ויש מנכ"לים למשרדים בצורה מסודרת אני יכולה להגיד שאנחנו עובדים בחודשיים-שלושה האחרונים בצורה מאוד מאוד אינטנסיבית על הסוגיות היישומיות שנשארו, ובהם גם הסוגיה הזאת.
<מוריה כהן בקשי: אנחנו מקווים שבזמן קצר יחסית – יש היום פגישה של מנכ"לים בסוגיה הזאת במכלול הסוגיות הקשורות לחוק הזה.
מרב מיכאלי: גם זה וגם הרשימה.
<מוריה כהן בקשי: גם הרשימה, גם היבטים של הסיוע המשפטי שלא נמצאים בחוק, אבל אנחנו בהחלט חושבים עליהם, נראה לי שצריך להיות נלווה - - -
ניסן סלומינסקי: מוריה, מי שהיה שומע אותך עכשיו היה בטוח שכאן נתת תיאור איך מתכננים את ההתקפה על איראן, עם דיונים ודיונים.
ניסן סלומינסקי: כמה זמן צריך כדי להחליט איך זה מתבצע?
ניסן סלומינסקי: כמה ישיבות צריך לעשות וכמה מנכ"לים ושרים?
ניסן סלומינסקי: מה זה, לא בישיבה אחת נגמר הסיפור ומחליטים?
ניסן סלומינסקי: הרי מדובר כאן על תקציב שהאוצר מעביר, הוא אוגם את זה במשרד מסוים, הוא מעביר ונגמר.
ניסן סלומינסקי: דיונים ועוד דיונים ועוד, כאילו אנחנו כאן הולכים להתקיף.
ניסן סלומינסקי: לאיראן אני לא חושב שכבר עשו כל כך הרבה דיונים.
<מוריה כהן בקשי: קודם כול ציינתי כמה סוגיות, ואני יכולה להגיד שחלק מהן יותר מורכבות.
<מוריה כהן בקשי: בסוגיה של הסיוע המשפטי יש גם שאלה של מדיניות וגם שאלה של מתווה וגם שאלה של - - -
שולי מועלם-רפאלי: מה הוא כולל.
<מוריה כהן בקשי: זאת לא רק שאלה של תקציב, זו גם שאלה אם אנחנו רוצים שזה יפעל גם בצורה נכונה ושתהיה גם אינטגרציה נכונה בין המערכות.
<מוריה כהן בקשי: אני יכולה להגיד שאנחנו מנסים ורוצים מאוד לעשות את זה באמת בהקדם האפשרי.
<מוריה כהן בקשי: אני יכולה להגיד שכל יומיים-שלושה, לפחות בשבועות האחרונים, היו לנו ישיבות בנושא הזה.