GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ניצן רוזנברג: העובדה היא שזה לא משהו שנעשה, עד כמה שאני ראיתי.
<ניצן רוזנברג: מה שאת מפנה, בעיניי זה לא אותו מצב.
<ניצן רוזנברג: אני לא ראיתי שזה נעשה במקומות אחרים.
<ניצן רוזנברג: בוודאי לא בוועדות כאלה שהן דומות.
<ניצן רוזנברג: כי גם שם יש יושבי ראש שהם בעלי תפקידים שונים בדימוס.
<ניצן רוזנברג: השאלה למה כאן זה - - -?
<איילת פלדמן: אנחנו כמובן לא חושבים שזה סמכות מקבילה או כפולה, אלא זה רק בהיעדרו.
<איילת פלדמן: כדי להתגבר על הקושי הזה אנחנו מציעים שהיושב ראש יודיע על היעדרות - - -
<ניצן רוזנברג: מי זה, ראש הממשלה?
<ניצן רוזנברג: חוק יסוד: הממשלה?
<ניצן רוזנברג: - - - להודיע על היעדרות - - -
ניסן סלומינסקי: רגע, הוא יודיע על היעדרות.
<איילת פלדמן: יודיע לרשם על היעדרות, ואז נפתרה לנו הבעיה.
ניסן סלומינסקי: איך זה נקרא?
ניסן סלומינסקי: משהו זמני.
<אסא קלינג: נבצרות.
<איילת פלדמן: לא, זה לא נבצרות.
ניסן סלומינסקי: נבצרות.
<אסא קלינג: לא, זה לא נבצרות.
ניסן סלומינסקי: ואז מה?
ניסן סלומינסקי: ואז תצטרכו למנות מישהו אחר לאותה תקופה?
<איילת פלדמן: ואז החשש של הייעוץ המשפטי לוועדה - - -
ניסן סלומינסקי: לא, אם נניח הוא מודיע על היעדרות של שנה או חצי שנה; נניח שהוא נוסע למחקר באוניברסיטת הרווארד או אני לא יודע מה.
ניסן סלומינסקי: אז באותו זמן ימנו מישהו אחר במקומו כיושב ראש, כי הוועדה צריכה לעבוד.
ניסן סלומינסקי: אם אתם אומרים שזה מסובך.
ניסן סלומינסקי: נכון שזה 14, אבל יש כל מיני דברים ודברי דברים, ואנחנו לא רוצים למשוך.
ניסן סלומינסקי: מה עושים אז, במצב כזה?
<איילת פלדמן: זאת שאלה נפרדת.
<איילת פלדמן: אם יושב הראש מעוניין לפרוש מתפקידו כיושב ראש, אולי - - -
ניסן סלומינסקי: לא לפרוש.
ניסן סלומינסקי: הוא רוצה מישהו זמני עד שהוא יחזור.
<איילת פלדמן: יש אפשרות למנות ממלא מקום ליושב ראש הוועדה.
ניסן סלומינסקי: יש אפשרות?
<איילת פלדמן: כן, יש אפשרות.
<איילת פלדמן: שרת המשפטים ממנה את חברי הוועדה.
<איילת פלדמן: תמיד יש אפשרות למנות ממלא מקום.
<איילת פלדמן: כאן אנחנו לא מדברים על הסיטואציה הזו.
ניסן סלומינסקי: טוב, בואו.
ניסן סלומינסקי: אני מציע, בואו נשאיר את זה פתוח.
ניסן סלומינסקי: אחר כך נצטרך לסגור את זה לקראת ההצבעה, אבל זה לא טוב.
<איילת פלדמן: רק הערה בעקבות הערה של עורך הדין טל בנד:
<איילת פלדמן: חשוב להדגיש שההחלטה בבקשות הביניים עצמן, כאשר לא מדובר בהחלטות טכניות, צריכה להתקבל בידי הוועדה ולא בידי היושב ראש ולא הרשם בהיעדרו.
<איילת פלדמן: ולכן את סעיף (ח) שבתוך תקנה 5א, נצטרך להתייחס אליו.
ניסן סלומינסקי: מר אסא קלינג, כמה פעמים ישבה הוועדה ב-2014?
<אסא קלינג: פעמים בודדות מאחר והמתנו להחלטת בג"ץ, אדוני, ב-2014.
ניסן סלומינסקי: החלטת בג"ץ כוללת?
ניסן סלומינסקי: על הכול?
<טל בנד: במאי 2014 ניתנה החלטה חשובה של הוועדה.
<טל בנד: על ההחלטה הזאת הוגשה עתירה לבג"ץ.
ניסן סלומינסקי: אבל בדברים אחרים - - -
<טל בנד: בדברים אחרים שהתעוררו בהן שאלות דומות נעצרו ההליכים.
ניסן סלומינסקי: לא שייך - - -.
ניסן סלומינסקי: הם יכלו לדון.
ניסן סלומינסקי: אז כמה פעמים התכנסה הוועדה?
<אסא קלינג: פעם אחת.
ניסן סלומינסקי: וב-2015?
<אסא קלינג: ב-2015 התכנסנו פעם אחת.
<אסא קלינג: עכשיו, כאשר אני אומר התכנסנו, זה באופן פיזי שנפגשנו על מנת לדון בתיק, לשמוע תיק או לדון בעניין עקרוני.
<אסא קלינג: אני לא מדבר לגבי בקשות ביניים, שיש מספר בקשות בודדות כל חודש.
<אסא קלינג: שזה בכתב.
<אסא קלינג: זה בקשות בכתב.
ניסן סלומינסקי: אתם מרגישים שזה בסדר שהקימו ועדה שלמעשה מתכנסת פעם אחת רק?
<אסא קלינג: אדוני, אפשר לפתוח את הדיון לגבי הוועדה, אבל שלא יימצא אומר - - -
ניסן סלומינסקי: אני מבין את הרגישות של כולם, ואני בכוונה לא שואל מי עומד בראש הוועדה וכולי, כי אני לא רוצה לדון לגופו של אדם.
ניסן סלומינסקי: אני שואל רק אם - - -
<אסא קלינג: לא, חס וחלילה.
<אסא קלינג: אין כאן שום רמיזה או אמירה כלשהי כנגד גופו של אדם, כנגד אף פרסונה.
<אסא קלינג: חס חלילה.
<אסא קלינג: הכוונה היחידה כאן היא באמת, בהינתן ההסדר החקיקתי הקיים, ובלי להעביר ביקורת או - - -
ניסן סלומינסקי: אתה מדבר על הטכני.
ניסן סלומינסקי: מה קורה אבל לגבי הדיונים עצמם?
ניסן סלומינסקי: איך אפשר שזה פעם בשנה?
ניסן סלומינסקי: זה הרי משהו - - -
<אסא קלינג: מאחר וישנן הרבה בקשות בכתב, כפי שעורכת הדין איילת פלדמן ציינה: ישנן בקשות לסילוק על הסף, בקשות מחמת התיישנות, שיכול להיות שאין צורך, אולי, לעיתים, לשמוע את התיקים – כן או לא - - -
ניסן סלומינסקי: אבל לא צריך שוועדה תתכנס כדי לתת תשובה - - -?
<אסא קלינג: אבל היום באמצעים הגלובליים, אדוני, אנחנו מתכנסים בשיחות ועידה בטלפון.
<אסא קלינג: אדוני שאל כמה פעמים התכנסנו.
<אסא קלינג: עניתי: בצורה פיזית.
<אסא קלינג: אנחנו אכן מדברים ומתקשרים, והוועדה קיימת ופועלת.
ניסן סלומינסקי: ועדה יכולה לקבוע גם בלי לשבת פיזית?
ניסן סלומינסקי: כלומר, רק דרך - - -?
<אסא קלינג: ההחלטה בכתב.
<אסא קלינג: אנחנו נותנים החלטות בכתב, אדוני.
ניסן סלומינסקי: או דיון טלפוני?
ניסן סלומינסקי: דברים כאלו?
ניסן סלומינסקי: חמור מאוד.
ניסן סלומינסקי: זה לא טוב.
<איילת פלדמן: וכמו שהרשם ציין, הוועדה התכנסה פיזית פעם אחת, באמת כי היה מצב ייחודי שבו הרבה תיקים המתינו לאותה החלטת בג"ץ שמשפיעה על ההליך - - -
ניסן סלומינסקי: בסדר, אבל גמרנו את הבג"ץ.
ניסן סלומינסקי: אפילו 2015.
ניסן סלומינסקי: אנחנו היום, איך אומרים, התחלנו את אוגוסט.
<איילת פלדמן: ההחלטה - - -
ניסן סלומינסקי: ב-2015 ישבתם פעם אחת, אתם אומרים.
<אסא קלינג: פיזית.
<טל בנד: החלטת בג"ץ ניתנה בתחילת יולי.
<איילת פלדמן: ניתנה לפני חודש בערך.
<אסא קלינג: ב-8 ביולי, אדוני.
<איילת פלדמן: עוד הערה: הייתה הצעת חוק של משרד המשפטים שביקשה לבטל את הוועדה הזאת ולהעביר את הסמכויות לפי העניין לגורמים אחרים.
<איילת פלדמן: וכאן, בוועדת החוקה, חוק ומשפט, לפני שתי כנסות, לא היה רצון לבטל את הוועדה.
ניסן סלומינסקי: רוצים לתת לכם, אבל רוצים שתעבדו.
<טל בנד: וטוב שכך.
ניסן סלומינסקי: הרי כל המגמה היא שתעבדו ותעבדו בזריזות.
ניסן סלומינסקי: טוב, בואו נמשיך הלאה.
ניסן סלומינסקי: נחזור לזה.
<איילת פלדמן: תקנה 183: היום העתק ההחלטה צריך להיות מאושר בידי יושב ראש הוועדה.
<איילת פלדמן: ההעתק לא צריך להיות מאושר.
<איילת פלדמן: ההחלטה עצמה היא כמובן החלטה של כל חברי הוועדה יחד.
<איילת פלדמן: תקנה 189 – אנחנו כבר עוברים לנושא אחר.
<איילת פלדמן: לא בוועדות.
<איילת פלדמן: תקנה 189 מאפשרת לרשם לדרוש סיכום טענות בכתב.
<איילת פלדמן: היום התקנה אומרת שאם הרשם דרש סיכום טענות, על מי שנדרש לסכם, הוא צריך להגיש את הסיכומים בתוך חודש מיום הדרישה.
<איילת פלדמן: הקביעה הזאת מעלה קושי לקבוע מועדים ארוכים יותר מחודש וגם קושי לקבוע מועדים קצרים יותר מחודש, ולכן אנחנו הצענו לקבוע שיקול דעת לרשם לקבוע כל מועד בעקבות, הן הערות של הייעוץ המשפטי לוועדה והן הערות של התאחדות התעשיינים, אנחנו מציעים גמישות מסוימת.
<איילת פלדמן: שהרשם יוכל להורות על כל מועד.
<איילת פלדמן: ואולם בבקשה לסעד עיקרי בהליך על ריב, למעט בקשה לתיקון פירוט שתקנה 102 חלה עליה, לא יורה הרשם על מועד הקצר מחודש מיום הדרישה.
ניסן סלומינסקי: תסבירי לנו בעברית.
<איילת פלדמן: בנושאים שבהם הדיון מורכב, תהיה מגבלת מינימום של חודש להגשת סיכומים, אבל בעניינים שבהם יש סוגיות מצומצמות אנחנו רוצים לשמור על גמישות דיונית, וראוי לאפשר שיקול דעת.
<איילת פלדמן: חשוב לציין שבתקנות סדר הדין האזרחי, בתקנה 160, שיקול הדעת לבתי המשפט הוא רחב.
ניסן סלומינסקי: פה שיקול הדעת יהיה למי?
ניסן סלומינסקי: לרשם?
<איילת פלדמן: אנחנו מדברים על הליכים בפני הרשם.
<איילת פלדמן: הרשם והיושבים בדין.
<איילת פלדמן: בתקנות סדר הדין האזרחי אין כל מגבלה.
ניסן סלומינסקי: כלפי מי צריכים לעשות את זה?
ניסן סלומינסקי: אני מבין שאם הכול היה נעשה בתום לב, אז אני מניח שלוקח זמן אבל מגישים.
ניסן סלומינסקי: אנחנו תמיד חוששים שמה מישהו יש לו אינטרס גם למשוך את הזמן.
ניסן סלומינסקי: למי יש פה, בדרך כלל, בדברים האלה אינטרס למשוך זמן?
<איילת פלדמן: אנחנו מניחים שהרשם הוא גורם מקצועי.
<איילת פלדמן: לרשם אין אינטרס למשוך זמן.
<איילת פלדמן: זה ברור.
<איילת פלדמן: הרשם הוא גורם מקצועי, והוא רואה, לפי מורכבות התיק הוא מחליט האם לקבוע מועד של חודש, חודשיים או שבועיים, והוא ימשיך לעשות את זה.
ניסן סלומינסקי: חייבים להגיש סיכומים בכתב או שזה רק פריבילגיה של הרשם כשהוא מבקש?
<איילת פלדמן: הרשם רשאי לדרוש סיכומים בכתב.
<איילת פלדמן: אפשר גם לעשות סיכומים בעל פה.
<איילת פלדמן: בדרך כלל זה בכתב.
ניסן סלומינסקי: אנחנו אומרים שנותנים לו את הסמכות להחליט לפי, אם זה דיון פשוט וכולי ואפשר לעשות את זה ביום אחד, אז הוא - - -
<איילת פלדמן: אם זה מאוד פשוט אפשר לעשות סיכומים בעל פה, אבל הכוונה היא שאם מדובר במשהו פשוט והרשם מעוניין בסיכומים בכתב, שהוא לא יהיה כבול לחודש.
<איילת פלדמן: המטרה היא לייעל.
ניסן סלומינסקי: אבל מצד שני אני גם נותן לו אפשרות גם לתת חודשיים.
<איילת פלדמן: בתיקים מורכבים.
<איילת פלדמן: נראה לי לא נכון להגביל דרישת מקסימום להגשת סיכום.
<ניצן רוזנברג: כשאתם כותבים לבקשה לסעד עיקרי, אז אתם יכולים רגע להסביר למה אתם מתכוונים שיהיה בתוך המסגרת הזו של הסעד העיקרי שבה זה כן יהיה חודש?
<ניצן רוזנברג: ומה זה לא סעד עיקרי בעיניכם?
<ניצן רוזנברג: אם תוכלו לתת דוגמאות.
<איילת פלדמן: דוגמאות.
<איילת פלדמן: למשל: התנגדות לפי סעיף 30 לחוק.
<איילת פלדמן: זה יכול להיות ביטול - - -
<ניצן רוזנברג: מה זה, זה הסעד העיקרי, מה שאת - - -?
<טל בנד: זה רוב ההליכים.
<איילת פלדמן: רוב ההליכים זה התנגדות.
<איילת פלדמן: הסעד העיקרי בהתנגדות כזו יהיה או אי מתן הפטנט או מתן הפטנט באופן חלקי.
<איילת פלדמן: זה יכול להיות, אם עילת ההתנגדות היא לפי סעיף 31(3), כשהמתנגד טוען שהוא בעל ההמצאה, אז הסעד העיקרי יכול להיות לתת את הפטנט למתנגד, למי שהוא בעל ההמצאה בפועל.
<איילת פלדמן: יש עילות התנגדות בסעיף 31.
ניסן סלומינסקי: עכשיו, הרשם, אתה לוקח בחשבון, מעבר לנושא עצמו, אם הוא נושא סבוך או נושא קצר גם, נניח.
ניסן סלומינסקי: אני מבין שבמגרש שלכם גם יש הרבה פעמים התנגדויות של גופים מחוץ לארץ או דברים כאלו.
ניסן סלומינסקי: זה גם כן יכול להשפיע על משך הזמן?
<אסא קלינג: כלומר, אם הקביעה נעשית מול הצדדים מבחינת קביעת המועדים, אז ברור שמועלים הקשיים הפרקטיים שיכולים להיות בתיק.
<אסא קלינג: בין אם במידה וצריך להיוועץ בלקוחות זרים.
<אסא קלינג: הרבה פעמים צריך לתרגם את המסמכים על מנת שתהיה היוועצות עם - - -
ניסן סלומינסקי: ואתה יודע להבחין האם הדיון הוא אמיתי או שכאן יש אינטרס למשוך זמן?
<אסא קלינג: אני רוצה לחשוב שאני יודע להבחין.
<טל בנד: הוא יודע.
ניסן סלומינסקי: אתה תדע לעשות את זה?
<אסא קלינג: אני משתדל לדעת.
<ניצן רוזנברג: למה ליצור את ההבחנה מתקנה 47?
<ניצן רוזנברג: תקנה 47 גם מדברת על סיכומים והיא מדברת על חודש.
<איילת פלדמן: תקנה 47 מדברת על סיכומים לפני הדיון.
<ניצן רוזנברג: כן, אבל למה זה שזה לפני הדיון או אחרי הדיון זה רלבנטי לעניין הזה?
<אסא קלינג: זה דברים אחרים.
<אסא קלינג: מבחינתי זה מסמכים אחרים לגמרי.
<אסא קלינג: רק אותה מילה.
<אסא קלינג: לפני הדיון זה דברים שמכינים בהליך חד צדדי על מנת, באמת, אם הייתה איזושהי התכתבות לקונית עם המבקש, ואני סבור שצריך להבין באמת מה הטענות של המבקש, שיפרט אותן.
<אסא קלינג: תקבילי את זה יותר לעיקרי טיעון בערעור בבית משפט.
<אסא קלינג: להבדיל, כאן אנחנו מדברים לאחר כל המהלך, לתת לצדדים את האפשרות לסכם את טענותיהם.
<אסא קלינג: שוב פעם, כמו בהליך בבית משפט.
<ניצן רוזנברג: אבל זה לא נראה הפוך?
<ניצן רוזנברג: זאת אומרת, בתקנה 47, אם זה הדברים הקטנים יותר, כמו שאתה מתאר את זה עכשיו, זה אמור להיות אולי פחות זמן ממה שאתה נותן בתקנה 189.
<ניצן רוזנברג: אז למה דווקא את תקנה 189, זו התקנה שאתם רוצים לצמצם בה את המועדים להגשת הסיכומים?
<אסא קלינג: כי אם לאחר ששמעתי את התיק וראיתי שבאמת הפלוגתא מאוד ממוקדת, אז באפשרותי באמת למקד את הצדדים בנקודה אחת שלגביה אני רוצה סיכומים.
<אסא קלינג: אומר גם כן, כפי שיושב ראש הוועדה ציין: הרשם רשאי.
<אסא קלינג: איני חייב לקבל סיכומים.
<אסא קלינג: ואם אני ארצה סיכומים רק לגבי נקודה מסוימת וגם אגביל את הצדדים בכמות הדפים, דבר שאיני אוהב לעשות; אבל - - - נקודה מסוימת, על מנת באמת שאוכל לתת החלטה - - -
ניסן סלומינסקי: קובע זמן ואחר כך גם אפשר לבקש אורכה?
<אסא קלינג: השכם והערב מקבלים בקשות אורכה.
<טל בנד: אפשר, אפשר.
ניסן סלומינסקי: ואתה נותן גם ונותן ונותן ככה?
ניסן סלומינסקי: - - - משונה כזה.
<אסא קלינג: כאשר יש בפניי נימוקים וטעמים מבוססים אני משתדל לתת.
<אסא קלינג: אני חושב שזה - - -
<ניצן רוזנברג: אם אתה מדבר פה על סיכומים לעניין נקודה מסוימת, אבל אתם כותבים פה - - -
ניסן סלומינסקי: או לעניין הנושא עצמו.
ניסן סלומינסקי: הוויכוח שיש.
<ניצן רוזנברג: כן, אבל השאלה אם הנוסח שאתם העברתם; אמרתם שאתם תכתבו: ואולם בבקשה לסעד עיקרי בהליך על ריב, למעט משהו – עורכת הדין איילת פלדמן, אחר כך תסבירי – לא יורה הרשם על מועד הקצר מחודש.
<ניצן רוזנברג: איך זה נותן את המענה למה שכרגע אמרת?
<אסא קלינג: הנוסח הזה, אני חושב, זה לאור הקשיים שגברתי העלתה.
<אסא קלינג: שאלתם לגבי הרציונל שלנו לבקש - - - את הדבר, אז זה הרציונל שלנו.
<אסא קלינג: כרגע, אם אנחנו רוצים להתייחס לדברים נקודתיים, אז זה באמת הנוסח הנוכחי.
<אסא קלינג: אני לא יודע לענות לך.
<ניצן רוזנברג: אני פשוט תוהה אם זה ייתן לך את המענה למה שאתה אומר.
<ניצן רוזנברג: אם זה בתוך בקשה לסעד עיקרי, וזה שאמרת: אני רוצה סיכום רק על נקודה מאוד קטנה, אבל זה בתוך בקשה לסעד עיקרי.
<ניצן רוזנברג: אז אתה לא יכול לדרוש פחות מחודש?
<איילת פלדמן: אבל זה לא הסעד העיקרי.
<איילת פלדמן: בהתייחסות לסעד העיקרי, אז תהיה חובה לדרוש חודש.
<איילת פלדמן: אבל אם מדובר על נקודה - - -
<טל בנד: לא חובה לדרוש חודש.
<טל בנד: לא פחות מחודש.
<איילת פלדמן: לא פחות מחודש.
<ניצן רוזנברג: לא יפחת.
<איילת פלדמן: אם לא מדובר בסעד העיקרי, אז אפשר יהיה גם פחות.
<ניצן רוזנברג: סליחה שאני זה, אני פשוט לא מצליחה להבין על מה אתם מדברים.
<ז'קלין ברכה: אולי עדיף להסביר לעניין ההחלטה העיקרית.
<ז'קלין ברכה: כלומר, סיכומים לצורך מתן החלטה עיקרית, לעומת סיכומים לצורך מתן החלטה שאינה החלטה עיקרית.
<ז'קלין ברכה: פשוט אין לנו הגדרה של החלטה עיקרית - - -
<ניצן רוזנברג: מה זו החלטה עיקרית מבחינתכם?
<ז'קלין ברכה: החלטה שמסיימת את ההליך.
<איילת פלדמן: יש לנו בחוק, מבחינת הלשון, אפשר להתייחס למונח, למשל, מסעיף 74 לחוק - - -
<ניצן רוזנברג: פשוט אם הייתם יכולים - - - בדיוק מתי אתם רוצים שזה יהיה חודש, מתי רוצים שזה יהיה פחות, ואז אולי יהיה לנו יותר קל.
<איילת פלדמן: כאשר מדובר בהחלטה שצפויה לסיים את הדיון בהליך, אז אנחנו נקבע חודש לפחות.
<ניצן רוזנברג: שהליך זה יכול להיות, מה?
<ניצן רוזנברג: הליך התנגדות?
<איילת פלדמן: זה הליך על ריב.
<איילת פלדמן: הליך על ריב.
<איילת פלדמן: התחלתי לתת דוגמאות.
<איילת פלדמן: זה, למשל: התנגדות.
<איילת פלדמן: זה, למשל: ביטול.
<איילת פלדמן: זה, למשל: התנגדות לדרישה לציון שם המציג.
<איילת פלדמן: יש מגוון של הליכים.
<איילת פלדמן: אלה רק דוגמאות.
<איילת פלדמן: זאת לא רשימה ממצה כמובן.
<אבי אביטל: השאלה מה הולכים להרוויח מהדבר הזה ומהרזולוציות?
ניסן סלומינסקי: על מה הדיון עכשיו?
<אבי אביטל: - - - 89.
<אסא קלינג: אני מסכים עם מה שמר אבי אביטל אמר.
<אסא קלינג: שוב פעם, הכוונה כאן היא פשוט לתת לנו דרגת חופש מסוימת, כמובן מבלי לקפח זכותו של אף בעל דין.
<אסא קלינג: לנסות לנהל את הדיונים שבפנינו בצורה טיפה יותר יעילה.
<אסא קלינג: זה כל העניין.
<אסא קלינג: אם זה הופך - - -
<ניצן רוזנברג: אני פשוט - - - מר אסא קלינג, זה נראה קטנוני שלוקח לכם חמש שנים לדון בבקשת פטנט, להכריע בה, שלוש שנים עד שאתם בכלל מתחילים להסתכל עליה, ואתם באים ומדברים עם בעל הדין המסכן, אם יהיה לו עוד שבוע או פחות שבוע להגיש לך סיכומים.
<ניצן רוזנברג: זה פשוט נראה, סליחה, זה נראה קצת שאתם מחפשים במקום הלא נכון אולי לקצץ בזמנים.
<ניצן רוזנברג: לכן לוקח שלוש שנים להתחיל לבחון בקשה.
<ניצן רוזנברג: להוריד לבעל דין שבוע זה פשוט נראה מצחיק.
<אסא קלינג: אני לא חושב שאני צריך להגיד לפרוטוקול את תהליך כתיבת ההחלטה, אבל אולי דווקא כן.
<אסא קלינג: אני חושב שגם בחוק בתי המשפט כתוב במפורש שהשופט ייתן את ההחלטה סמוך לאחר שמיעת התיק.
<אסא קלינג: יש ערך בלתת את ההחלטה סמוך לאחר שמיעת הדברים, וזה מה שעומד לנגד עינינו.
<אסא קלינג: שוב פעם, כאן הכוונה באמת אך ורק באמת לתת לנו את דרגת החופש, לייעל את ההליך כאשר אנו, לפי שיקול דעתנו, מוצאים לנכון.
<אסא קלינג: וגם באותה מידה אני יכול שלא לשמוע סיכומים בכלל.
ניסן סלומינסקי: בואו נשאל ככה: כשאתה נותן אורכה, זאת אומרת כשאתה קובע את הזמן, אתה גם מנמק אותו, את הסיבה, למה פה חודשיים ופה שבועיים?
<אסא קלינג: על פי רוב, לא.
ניסן סלומינסקי: עכשיו, אם נבקש שתנמק וניתן לך את הסמכות, אני אבקש שתנמק אותו, לפרוטוקול אצלכם או למשהו, זה יכביד עליך?
<אסא קלינג: אני חושב שבתקנות, על פי רוב, כאשר מדובר במתן אורכות מבחינת דרישת הנימוק, זה רק במקרים חריגים.
<אסא קלינג: כלומר, כאשר אז אתה צריך - - - מיוחדים.
ניסן סלומינסקי: לא, פה כשאתה מבקש סיכומים.
ניסן סלומינסקי: לא, אני מדבר כשאתה מבקש סיכומים, כרגע.
<אסא קלינג: יירשמו.
ניסן סלומינסקי: אתה מבקש סיכומים.
ניסן סלומינסקי: זו זכותך.
ניסן סלומינסקי: ואתה קובע, נניח, למישהו אחד קבעת חודשיים ומי שהגיע היום נתת לו שבועיים.
ניסן סלומינסקי: אז יכול להיות שהסבירו בגלל שהיום היית מרוגז או ההיפך, אתמול היית מרוגז.
ניסן סלומינסקי: סתם.
ניסן סלומינסקי: או שבאמת, נושא כבד וכולי.
ניסן סלומינסקי: השאלה אם אתה בקצרה מסביר?
ניסן סלומינסקי: כי אני מנסה לצאת - - -.
ניסן סלומינסקי: אני כן רוצה לתת לך את הסמכות לקבוע, אבל בוא נקבל שכשאתה קובע זמן, איך אומרים, מאחר והזמן נע בין אפס לשנה, תכתוב רק את הנימוק.
<אסא קלינג: אדוני, כל הכוונה כאן הייתה לייעל ולא להטיל תשומות - - -
ניסן סלומינסקי: לא, אני שואל אם זה יפריע?
ניסן סלומינסקי: זה אני שואל.
ניסן סלומינסקי: זה יעמיס עליך?
<אסא קלינג: אז זה מה שאני עונה.
<אסא קלינג: אני חושב - - - בהמשך לדיון הקודם שאדוני היה מודאג מהעומס עליי, אז כאן, אדוני, לעניין קביעת זמנים בא ומבקש להטיל תשומות מסוימות, שהנחת הייסוד של כל יושב בדין קובע את הדברים על פי מיטב שיקול דעתו, כאשר בהחלטות המהותיות יש לנו חובת נימוק.
ניסן סלומינסקי: לא, אני אסביר לך למה אני מתכוון: נניח אתה דן ואתה חושב שהנושא הזה הוא נושא כבד שדורש באמת זמן.
ניסן סלומינסקי: תכתוב כי הנושא הזה הוא כבד ודורש זמן.
ניסן סלומינסקי: או זה קצר.
ניסן סלומינסקי: לא בגלל שהיום קמת עם מצב רוח כזה או מצב רוח אחר.
ניסן סלומינסקי: הרי בראש שלך אתה עושה את זה הרי.
ניסן סלומינסקי: כך אני מניח, לכן אני מוכן לתת לך את הסמכות.
ניסן סלומינסקי: מה שעובר לך בראש תכתוב.
ניסן סלומינסקי: שורה, כמה שורות, כלום.
ניסן סלומינסקי: אצלך לא צריך לקחת יותר.
ניסן סלומינסקי: שתי דקות רק שאתה עושה את זה.
ניסן סלומינסקי: אני אסביר לך למה אני - - -: כי אם אני נותן לך סמכות, ובאמת סמכות כי אני סומך עליך, אבל שייראה גם שהשיקול הוא באמת, כמו שאתה אומר עכשיו, וזה בהחלט נכון: יש תיק כבד שהסיכומים שלו לוקחים יותר זמן ויש תיק שהוא גורנישט כזה, שלוקח שתי דקות.
ניסן סלומינסקי: רק תכתוב שזו הסיבה.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, אני מנסה לתת דרך כי אני כן רוצה לתת לך את הסמכות.
<ניצן רוזנברג: אולי רק אם זה פחות מחודש הוא יצטרך לנמק?
ניסן סלומינסקי: לא, ואם הוא רוצה שלושה חודשים?
ניסן סלומינסקי: אני גם לא רוצה להאריך את זה, אני רוצה לייעל.
ניסן סלומינסקי: אבל אני מבין שבאמת צריכים.
ניסן סלומינסקי: אנחנו לא נמצאים שם.
<טל בנד: אדוני רק צריך לדעת שבהליכים העיקריים, גם אם כתוב היום לא פחות מחודש או חודש, וגם אם יהיה כתוב בעתיד לא פחות מחודש – אין סיכומים בהליכים עיקריים בתוך חודש.
<טל בנד: אין.
<טל בנד: המינימום שאני זוכר אולי זה חודשיים.
<טל בנד: למה?
<טל בנד: כי זה מורכב.
<טל בנד: מחכים לתמלול של פרוטוקול - - -
ניסן סלומינסקי: לכן אני מוכן לתת לו את הסמכות ואני לא יכול לקבוע, אבל שיראה רק כתוב, שזו הסיבה.
<טל בנד: אם אדוני רוצה שהוא ינמק בכל מקרה של מעל חודש אז הוא ינמק תמיד.
ניסן סלומינסקי: לא לנמק – שלוש שורות, ארבע שורות.
ניסן סלומינסקי: מה שעובר לו בראש.
ניסן סלומינסקי: אותה סיבה שבגינה הוא נתן חודשיים ואתמול הוא נתן רק שבועיים.
ניסן סלומינסקי: כל פעם.
ניסן סלומינסקי: למה שבועיים?
ניסן סלומינסקי: כי זה תיק פשוט.
<אבי אביטל: אז השאלה - - - הפרקטיקה שנהוגה, שזה במרבית המקרים למעלה מחודש, האם נדרש בכלל להיכנס לרזולוציה כזו - - - זה יהיה כך ובמצבים אחרים, מסוימים, זה יהיה אחרת?
<אבי אביטל: למה נדרשת הכניסה לרזולוציה הזו?
<טל בנד: אולי צריך לנמק רק אם מקצרים ולא בכל מקרה.
<אסא קלינג: אין צורך.
<אסא קלינג: אני חושב שאין צורך להיכנס לרזולוציה כזו.
<איילת פלדמן: אנחנו אחרי התייעצות קצרה פה, אנחנו נקבל את ההצעה של הייעוץ המשפטי לוועדה ופשוט נקבע בתקנה, בתוך המועד שהורה עליו הרשם, ובלבד שלא יפחת מחודש מיום הדרישה.
<איילת פלדמן: כמו מה שהציע הייעוץ המשפטי לוועדה מראש.
ניסן סלומינסקי: עד כדי כך זה מפחיד אתכם?
<איילת פלדמן: זה פשוט מעמיס וזה חסר - - -
<אסא קלינג: אדוני, איני מחפש סמכויות.
<אסא קלינג: הכוונה היא לשפר.
ניסן סלומינסקי: תראה, אני רוצה לשפר ולשפר, אבל אני רק רוצה גם שמאחר וכל כך הרבה מוטל על שיקול הדעת; באמת אני סומך.
ניסן סלומינסקי: אם לא הייתי סומך לא הייתי עושה.
ניסן סלומינסקי: אבל שווה שגם ייראה.
ניסן סלומינסקי: בעוד חצי שנה, שנתיים, יפתחו – למה לזה?
ניסן סלומינסקי: למה ליעקב נתת שבועיים ולמוישה נתת שלושה חודשים?
ניסן סלומינסקי: בעוד שנתיים-שלוש.
ניסן סלומינסקי: אתה זוכר כבר, אתה יודע, פותחים, מסתכלים, כי זה תיק כבד, זה תיק קל.
ניסן סלומינסקי: זה השיקול שבאמת אנחנו מצפים ממך, אבל זה לוקח חצי שנייה לכתוב, ואפילו דפים אתה לא צריך לבזבז הרבה.
<אסא קלינג: מעבר לתשומות, והשאלה באמת מה חובת הנימוק שתוטל ותוגבר לאורך הזמן בהחלטות על ערעורים - - -
ניסן סלומינסקי: על מי?
ניסן סלומינסקי: עליך?
ניסן סלומינסקי: הנה, נתתי דוגמה.
<אסא קלינג: לא, אני פשוט חושש שנימצא נותנים שירות דב לציבור, בסופו של דבר.
<טל בנד: אבל מר אסא קלינג, תשקלו, אולי במקרה כזה, אם הולכים על נוסח שהציע הייעוץ המשפטי, אולי לכתוב למעט בקשה לפי תקנה 5א, ואז אתם שומרים את שיקול הדעת שם.
<אסא קלינג: על פי רוב, אנחנו באמת לא מבקשים סיכומים בבקשות ביניים.
<אסא קלינג: אנחנו עוסקים כאן באמת בדברים שהם בקצוות, ולכן לטובת יעילות הדיון, כאן, היום, אני חושב שפשוט אפשר להמשיך, כפי שעורכת הדין איילת פלדמן הציעה.
<אסא קלינג: כי אני לא חושב שזה - - -
ניסן סלומינסקי: אתם מעדיפים את זה?
ניסן סלומינסקי: את מה שהיא הציעה?
ניסן סלומינסקי: מה שאני הצעתי?
<איילת פלדמן: אם אפשר למעט את הדברים שאנחנו רוצים, אז אנחנו נשמח.
<איילת פלדמן: למשל: כמו שהציע עורך הדין טל בנד, אבל - - -
ניסן סלומינסקי: מה זה?
ניסן סלומינסקי: אפשר.
<ניצן רוזנברג: אנחנו לא ניסחנו את זה כמו שצריך, אבל מה שאתם רוצים להציע זה שבדברים רציניים או החלטות שבהן מסיימים את ההליך - - -
ניסן סלומינסקי: לא יפחת מחודש, ובדברים קלים מאוד אז יש לכם מנדט לפחות.
<אסא קלינג: אבל אז, אדוני, שוב פעם - - -
ניסן סלומינסקי: אז אתה עושה מה שאני אמרתי, רק אתה מצמיד את זה לחוק במקום למשפט שאתה כותב.
ניסן סלומינסקי: לא אכפת לי.
<אסא קלינג: לכן אני לא יודע מה זה רציני ומה זה לא רציני.
<אסא קלינג: יבוא בעל דין שלא יהיה מרוצה מהזמן, אמצא את עצמי מנהל איתו דיון על - - -
ניסן סלומינסקי: למה אתה צריך קיים דיון בכלל?
ניסן סלומינסקי: דיון אתה יכול לעשות איתו גם אם השיקול הזה עבר לך בראש.
ניסן סלומינסקי: הוא ישאל אותך: למה נתת לי שבועיים ואתמול ליעקב נתת חודשיים?
ניסן סלומינסקי: אז אתה תסביר לו שהנושא שלך קל.
ניסן סלומינסקי: הרי תעשה את זה בין כה וכה וזה עולה לך בראש, אבל איך שאתם רוצים.
ניסן סלומינסקי: לא אכפת לי שתכתבו למעט הסעיפים, איך אמרת?
ניסן סלומינסקי: סעיף 5א שהוא טכני?
ניסן סלומינסקי: אז כאילו אמרתם מה שאני אומר, רק הצמדתם את זה לחוק, לא לשיקול הדעת שלו.
ניסן סלומינסקי: בבקשה, איך שאתם רוצים.
<ניצן רוזנברג: לדעתי, הם רוצים יותר מזה: לא רק את סעיף 5א, אלא אתם רוצים כל דבר שהוא לא; אתם קראתם לזה סעד עיקרי, נכון?
<ניצן רוזנברג: אז כל דבר שהוא לא סעד עיקרי אתם רוצים שאפשר יהיה פחות זמן - - -
ניסן סלומינסקי: או בשיקול הדעת שלו.
<איילת פלדמן: אני חושבת שאולי נסיים ואז אנחנו נעשה הפסקה קצרה כדי להבין מה ההצעות על השולחן.
<ניצן רוזנברג: אפשר לקבל, לדעתי.
<ניצן רוזנברג: זאת אומרת, הם מדברים על איזושהי הבחנה תכנית.
ניסן סלומינסקי: לא, לא, אני הבנתי בין הדברים.
<ניצן רוזנברג: - - - שבמקום - - -
ניסן סלומינסקי: מה שהם רוצים לעשות זה מה שאני אומר.
ניסן סלומינסקי: הוא יצטרך לכתוב - - - נושא כבד.
ניסן סלומינסקי: יש לך לא פחות מחודש.
ניסן סלומינסקי: זה דברים טכניים או קלים.
ניסן סלומינסקי: אתה יכול גם פחות.
<ניצן רוזנברג: כן - - -
ניסן סלומינסקי: אבל זה מה שאני גם אמרתי לו, רק הוא רוצה להצמיד את זה לחוק.
<איילת פלדמן: תקנה 190א: הוספת האפשרות להגיש מסמכים בהגשה אלקטרונית וכן בפקס, בעצם מביאה לתוצאה שיש ראיות שיוגש עותק אלקטרוני שלהן, ולכן אנחנו רוצים לאפשר לרשם לדרוש את המקור במקרים שהוא מוצא לנכון.
<איילת פלדמן: תקנה 191 מסדירה את המועד להגשת ערעור על החלטות הרשם.
<איילת פלדמן: אנחנו מעוניינים להשוות את המועד להגשת ערעור למועדים לפי תקנות סדר דין אזרחי: במקום חודשיים להגשת ערעור יהיו 45 ימים.
<איילת פלדמן: חשוב להדגיש שלפי לשון התקנה, גם היום זו החלטה שניתן לערער עליה, ולכן מדובר בקיצור המועד להגשת ערעור בזכות.
<איילת פלדמן: המועד להגיש בקשת רשות ערעור יישאר 30 ימים כמו שהוא היום, לפי תקנה 399 לתקנות סדר הדין האזרחי, שהיא תקנה שיורית.
<איילת פלדמן: תקנה 102 – זה תיקון טעות.
<איילת פלדמן: יש הפנייה לתוספת הראשונה במקום לתוספת השנייה.
<איילת פלדמן: אנחנו מתקנים.
<איילת פלדמן: התוספת הראשונה כוללת מספר טפסים.
<איילת פלדמן: אנחנו מבטלים את הטופס הראשון.
<איילת פלדמן: זה נובע מתיקונים שעשינו לפני כן.
<איילת פלדמן: כאן אנחנו מגיעים לתיקון לתוספת השנייה, שהתוספת השנייה כוללת את האגרות שנגבות ברשות הפטנטים.
<איילת פלדמן: התיקון הראשון הוא תיקון טכני – הוספנו הפנייה לתקנה 102 כיוון שתיקנו אותה לפני כן.
<איילת פלדמן: התיקון השני הוא: אנחנו מעוניינים לתת הנחה למוסדות להשכלה גבוהה ולחברות יישום שבבעלותן.
<איילת פלדמן: אותה הנחה שניתנת היום למבקשים פרטיים או לחברות קטנות, הנחה בגובה של 40% מאגרת ההגשה תינתן - - -
ניסן סלומינסקי: אז למי אין את ההנחה הזאת?
<איילת פלדמן: לחברות גדולות בעיקר.
<איילת פלדמן: וכן אנחנו רוצים להוסיף - - -
ניסן סלומינסקי: המועצה להשכלה גבוהה, הכוונה כל אוניברסיטה בנפרד?
ניסן סלומינסקי: מה זה המועצה להשכלה גבוהה?
<אסא קלינג: מוסד שהוכר.
<אסא קלינג: מוסד מוכר.
<איילת פלדמן: זה מוסד שהוכר לפי סעיף 9 לחוק המועצה להשכלה גבוהה.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, כל אוניברסיטה - - -
<איילת פלדמן: בוודאי.
<איילת פלדמן: מוסדות שהוכרו לפי חוק המועצה להשכלה גבוהה אלה מוסדות - - -
ניסן סלומינסקי: למרות שזה חברות פרטיות, כאילו.
ניסן סלומינסקי: האוניברסיטאות הקימו את זה כחברות פרטיות ומשם הם עושים את - - -
<איילת פלדמן: לאוניברסיטאות יש חברות למסחור טכנולוגיה.
<ניצן רוזנברג: כמה באמת בקשות כאלה האוניברסיטאות מגישות או חברות היישום שלהן?
ניסן סלומינסקי: צריך להיות, לא?
ניסן סלומינסקי: מכון ויצמן או זה לא מגישים?
<אסא קלינג: מהמגישים המובילים בישראל.
<איילת פלדמן: התיקון הזה אושר כמובן בידי משרד האוצר וועדת האגרות הבין-משרדית.
<איילת פלדמן: עכשיו, סגנית הרשם הפנתה את תשומת ליבנו שהנושא הזה של ההנחה לא מופיע רק בפרט מספר 1 אלא גם בפרט מספר 10 בתקנות, ולכן צריך לעשות הנחה מקבילה.
<איילת פלדמן: פרט 1 מדבר על - - -