GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ברק לייזר: לא, רק בתי-משפט מסוימים, למשל בית-משפט אחד במחוז.
ניסן סלומינסקי: ברק, אבל השאלה, אין להם התנגדות, הבעיה רק שזה יהיה בפיזור מתאים, שלא יהיה מצב שמישהו, נניח, מחדרה יצטרך לנסוע עד נצרת.
<ברק לייזר: לא, זה יכול להיות בית-משפט בתוך המחוז.
ניסן סלומינסקי: במחוז.
<ברק לייזר: בכל המחוז.
<ברק לייזר: למשל, בכל מחוז הדרום זה יהיה בבאר-שבע.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, הפיזור יהיה כאן.
<שירן ברזילי גלוטר: נעבוד על הנוסח אחר כך.
<מיכל אלבז: הגענו לסעיף התחילה והתחולה.
<מיכל אלבז: "תחילתו של חוק זה בתום שלושה חודשים מיום פרסומו".
<מיכל אלבז: אנחנו מבקשים לשנות כאן ולכתוב 6 בספטמבר 2015.
<שירן ברזילי גלוטר: להקדים את התחולה בעצם לספטמבר.
<מיכל אלבז: להקדים את התחולה מעט כדי שזה ייכנס לשנת השמיטה.
<ענת הר-אבן: שנת השמיטה.
ניסן סלומינסקי: אה, יפה.
<נועה ברודסקי-לוי: אז כמה זמן אתם רוצים?
<ענת הר-אבן: ב-6 בספטמבר 2015.
<ענת הר-אבן: ראש השנה יוצא ב-13 בספטמבר וחשבנו שזה נכון שחוק השמיטה ייכנס בשנת השמיטה.
ניסן סלומינסקי: יפה מאוד.
ניסן סלומינסקי: שיש שמיטת כספים זה מכובד.
ניסן סלומינסקי: דרך אגב, אני רוצה רק להגיד לכם שהיום יצא לי לדבר עם עובדת סוציאלית.
ניסן סלומינסקי: אמרתי לה שהיום אנחנו עוסקים בחוק הזה.
ניסן סלומינסקי: באיזה שמחה היא אומרת: וואוו, שמיטת כספים, יש לנו כל כך הרבה אנשים שאנחנו מטפלים בהם וכולם מחכים ומתים כבר לחוק הזה.
ניסן סלומינסקי: אצלם זה נקרא "חוק שמיטת כספים" במובן הזה, וזה יפה מאוד.
ניסן סלומינסקי: אז יישר כוח.
ניסן סלומינסקי: אני מציע גם לכתוב בסוגריים תאריך עברי.
<ענת הר-אבן: זה חלק מהנוסח תמיד.
ניסן סלומינסקי: התאריך הזה לא אומר לנו כלום, אבל כשיהיה תאריך עברי אז זה יובן.
<מיכל אלבז: "(ב) סעיפים 69ה(ב), 69י2 עד 69י16 ו–80(ב) לחוק העיקרי, כנוסחם בסעיף 2(2) עד (4) לחוק זה, וסעיף 90א לפקודת פשיטת הרגל כתיקונו בסעיף 3 לחוק זה, ימשיכו לחול גם לאחר תום תקופת הוראת השעה על חייב מוגבל באמצעים שהגיש בקשת הפטר או שקיבל צו הפטר, לפי הוראות סימן ב' בפרק ז' לחוק העיקרי כנוסחו בסעיף 2(3) לחוק זה, בתקופת הוראת השעה".
<מיכל אלבז: הכוונה כאן היא שחייב שהגיש את הבקשה שלו בתקופת הוראת השעה ניתן יהיה לדון בה גם לאחר שעברה הוראת השעה.
<אבי ליכט: סעיף 1.
<מיכל אלבז: הגענו לסעיף הראשון.
<אבי ליכט: יו"ר הוועדה, אנחנו יכולים לחזור לסעיף 1?
ניסן סלומינסקי: רבותי, קראו את זה בנימה חגיגית או שסתם ככה?
<אבי ליכט: לא, זה עוד לא חגיגית, כי עכשיו החגיגית.
אוסאמה סעדי: דנתם בעניין הזה, איזה הכנסות נכנסות בחשבון פטורות או שאמרת שזה במסגרת איזה - - -
<אבי ליכט: מה פוטרים ומה לא פוטרים?
<אבי ליכט: את זה אמרנו כמו שהסברתי, את זה אנחנו לוקחים מפקודת פשיטת הרגל, מה שחל שם, חל כאן.
ניסן סלומינסקי: כן, הסברנו, דנו בזה, ונתנו גם אופציה מיוחדת לנושא של חייבי עבירות מין.
אוסאמה סעדי: כן, רק רציתי לשמוע.
<ענת הר-אבן: נפגעי עבירה.
ניסן סלומינסקי: כן, נפגעי עבירה.
ניסן סלומינסקי: לא רק עבירה.
<דורית ואג: נפגעי עבירה, לאו דווקא מין.
ניסן סלומינסקי: לא כל עבירה.
נורית קורן: סליחה, אדוני היושב-ראש, אני מבינה שאת העניין שיהיה נאמן או חוקר הורדתם.
נורית קורן: אפשר רק לדעת למה ההתנגדות?
<נועה ברודסקי-לוי: לא הורדנו, לא היה מלכתחילה.
ניסן סלומינסקי: דיברנו על זה הרבה.
ניסן סלומינסקי: כי אם זה יהיה, החוק הזה לא קיים.
ניסן סלומינסקי: העלויות הכספיות, הכול, זאת פרוצדורה.
נורית קורן: כן, אבל יש בהוצאה לפועל חוקרים.
ניסן סלומינסקי: בהוצאה לפועל, אבל לא בחוק הזה.
ניסן סלומינסקי: אבל כאן פירטו ודיברו.
<רן מלמד: אין בהוצאה לפועל.
נורית קורן: הבנתי, רק רציתי לדעת לפני שאנחנו מצביעים.
אוסאמה סעדי: ניסן, יש לי הצעה.
אוסאמה סעדי: בכל זאת, אם אפשר להכניס את העניין הזה כשיקול דעת של הרשם לא בכל התיקים, אבל שיהיה את העניין הזה.
אוסאמה סעדי: אם יש תיק של 700,000 ואפשר בכל זאת לנסות להציל משהו, שתהיה סמכות של - - -
ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, אני לא רוצה, אני אומר את זה עוד בלעדיהם – סמכות רשם - - -
אוסאמה סעדי: לא בכל תיק, לא כדבר שבחובה, אלא סמכות של רשם אם חלק מהנושים יכולים לבקש ולברר ולהצדיק את זה והרשם ישתכנע, יעשה את זה.
ניסן סלומינסקי: אוסאמה, אני לא יודע.
ניסן סלומינסקי: לרשם - - -
אוסאמה סעדי: לא לשלול את העניין הזה על הסף.
ניסן סלומינסקי: אני לא שולל, לרשם יש שיקול דעת אם הוא יחליט.
נורית קורן: לרשם יש שיקול דעת.
אוסאמה סעדי: לא, לפי החוק הזה לא.
ניסן סלומינסקי: בטח שיש.
<יוסף ויצמן: לחוקק בשיקול דעת - - -
נורית קורן: יש לו שיקול דעת.
אוסאמה סעדי: לא, לא, לא.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, מה פירוש, אבל אם הוא רוצה נניח להפעיל מישהו כדי לבדוק, בטח שהוא יכול.
נורית קורן: הוא יכול לעשות את זה?
ניסן סלומינסקי: על זה הוא מדבר.
<נועה ברודסקי-לוי: אה, אתה מדבר על זה.
<נועה ברודסקי-לוי: אם אתה מדבר על שיקול הדעת של קבלת הבקשה - - -
<יוסף ויצמן: הוא לא יכול, איפה זה מופיע?
<קריאה: אין לו תקציב.
ניסן סלומינסקי: עזוב תקציב כבר, באמת, נו, מה.
<יוסף ויצמן: בשביל זה צריכים להוסיף את זה, זה מה שהוא מבקש.
נורית קורן: שיקול הדעת של הרשם למנות חוקר - - -
<נועה ברודסקי-לוי: אין להם סמכויות מעקב.
ניסן סלומינסקי: אם הוא רוצה הוא יכול לעשות, אבל זה לא קיים בנושא הזה.
<נועה ברודסקי-לוי: לא, גם אין לו סמכות, אני חושבת.
<יוסף ויצמן: אין לו סמכות למה שהוא מבקש.
ניסן סלומינסקי: אם אנחנו רוצים לתת לו סמכות של נאמן, הכוונה שהוא יכול לקבל כל מיני אינפורמציה וכל זה, זה לא קיים וזה לא יהיה, זה לא.
ניסן סלומינסקי: אבל אם רוצה, מחליט הרשם לקחת חוקר שיעשה בדיקה של כל נושה לוקח חוקר ורוצה לעשות, ודאי שהוא יכול.
<יוסף ויצמן: אין לו סמכות.
<אפי נוה: מי יעשה את זה?
<יוסף ויצמן: אין את זה.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, זה לא יעזור, אני אומר שוב, לא נחזור לזה עוד פעם.
ניסן סלומינסקי: אמרנו שזה לא ייכנס בחוק.
<יוסף ויצמן: אבל אין את זה, זאת טעות.
ניסן סלומינסקי: מה זה טעות?
<יוסף ויצמן: אין לרשם סמכות למנות חוקר.
אוסאמה סעדי: אדוני, זאת הוראת שעה.
אוסאמה סעדי: מה שמבקשים זה לא לסרס את החוק, זה לא - - -
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אתם עוד פעם – אנחנו מבחינים וביקשנו שלא נעלה את זה עוד פעם.
ניסן סלומינסקי: פשוט לא נעלה את זה עוד פעם, אז עזבו.
<יוסף ויצמן: אז תיקנו כבר.
ניסן סלומינסקי: מה שאני אומר, ואבי, תשמע אותי, נניח, הרשם מחליט בתיק מסוים, לא מוצא חן בעיניו, הוא רוצה לקחת מישהו שיבדוק, לא בסמכויות של נאמן או כל זה, שיעשה לו בדיקות, אם הוא רוצה הוא יכול לעשות?
<אבי ליכט: אין לו סמכות לעשות את הדברים האלה.
נורית קורן: אין לו סמכות לעשות את זה, אין לו, אבל זה לא בסדר.
<אפי נוה: פה תיתנו לו סמכות.
נורית קורן: נכון, צריך לתת את זה, לפחות לרשם, אם אתם לא רוצים לעשות את זה קודם.
אוסאמה סעדי: אבי, מה שמבקשים, לא דבר שבשגרה, לא בכל תיק - -
<אפי נוה: לא גורף, לפי שיקול דעת של הרשם.
אוסאמה סעדי: - - לפי שיקול דעת של הרשם.
אוסאמה סעדי: מה הבעיה, אני לא מבין.
<יוסף ויצמן: יש מקרה קיצון.
ניסן סלומינסקי: ששש, רגע, מה את אומרת, ענת?
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, שנייה, עשו לי טובה, נו.
<ענת הר-אבן: אם נושה רוצה לקחת חוקר פרטי ולהביא את המידע בפני רשם הוא יכול.
אוסאמה סעדי: אבל צריך לשכנע את הרשם.
נורית קורן: לא מדברים על הנושה.
אוסאמה סעדי: אם אני מביא לו דוח של חוקר, אני מבקש ממנו למנות חוקר - -
<אבי ליכט: לא מספיק הוא בחובות הוא ייקח עוד הוצאות?
אוסאמה סעדי: - - בינתיים אין לו סמכות.
אוסאמה סעדי: אם אני מראה נסיבות מיוחדת ואני מנסה לשכנע את הרשם, למה אתם מתנגדים?
מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אמרת שאתה לא מסכים להעלות כבר את הנושא הזה שוב.
מרב מיכאלי: אדוני, סגרת את הנושא הזה.
<רן מלמד: אדוני, החוקרים עורכי-הדין זה לא עבד, זה לא היה יעיל.
אוסאמה סעדי: אנחנו לא אומרים שבכל תיק.
אוסאמה סעדי: אתה לא יכול לשלול סמכות.
ניסן סלומינסקי: רבותי, די, מספיק.
מרב מיכאלי: דיברנו על כל הווריאציות של זה, היושב-ראש סגר את הנושא הזה.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, גמרנו את זה.
מרב מיכאלי: היושב-ראש סגר את הנושא הזה וחבל לפתוח שוב.
אוסאמה סעדי: לא סגר, מה, אני יכול להעלות את זה ולהצביע, מה הבעיה, והוא יכול לסגור שוב.
ניסן סלומינסקי: ואתה צודק, אוסאמה, אתה יכול להעלות את זה, זה בסדר.
מרב מיכאלי: אבל לדיון הנושא נסגר.
<אפי נוה: ניסן, מה עם הרצפה?
ניסן סלומינסקי: הם הסבירו שאין להם את זה, הם לא רוצים להכניס.
ניסן סלומינסקי: אפשר להכניס את זה בהסתייגות.
ניסן סלומינסקי: אני רק אומר שאנחנו ברגע האחרון הולכים לקראת פירוק כל העסק הזה.
נורית קורן: אנחנו לא רוצים לפרק.
אוסאמה סעדי: אדוני, היושב-ראש, למה?
אוסאמה סעדי: חס וחלילה.
מרב מיכאלי: לא רוצים לפרק.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה להסביר לך, החוק הזה מורכב מכמה משרדים שישבו על זה עם הבנות והסכמות ביניהם, ואנחנו כבר עשינו כאן שינויים הרבה מעבר לזה, אני רק אראה לכם - - -
מרב מיכאלי: לא עשינו הרבה מעבר לזה.
אוסאמה סעדי: איזה?
אוסאמה סעדי: איזה שינויים נעשו?
ניסן סלומינסקי: תאמיני לי שעשינו.
אוסאמה סעדי: לא עשינו, אדוני, לא עשינו כלום.
ניסן סלומינסקי: או, חבר'ה, אתם עושים צחוק, מה.
מרב מיכאלי: אלא אם כן אתה מסכים, ניסן, אז אני מקבלת את זה.
<יוסף ויצמן: עוד מההצעה של לבני - - - מלבד רשות המסים שבאו לקראתם כל כך הרבה, אני לא רואה הרבה שינויים שנעשו פה.
ניסן סלומינסקי: אני פעם אחרונה, ופעם הבאה אבקש שלא תבוא, אתה רוצה את זה ככה?
ניסן סלומינסקי: לא מבין, באמת, נו, אני רוצה להכניס אתכם, רוצה שתשתתפו, אבל יש גבול.
ניסן סלומינסקי: באמת יש גבול.
ניסן סלומינסקי: אז אם אתה רוצה שהחוק הזה לא יעבור, תגיד מראש שאתה לא רוצה שהוא יעבור.
ניסן סלומינסקי: לא, אבל אם זאת החתירה, תגיד שאתה לא רוצה שהוא יעבור, נדע, זה מכובד.
ניסן סלומינסקי: אבל תגיד את האמת אם אתה לא רוצה.
ניסן סלומינסקי: אבל פה אי-אפשר כל הזמן לעשות ולעשות ולעשות, די, דיברנו, הסברנו, ראינו את הנקודה.
אוסאמה סעדי: אבל שאלתי את אבי ולא קיבלתי תשובה, למה לשלול את הסמכות על הסף מהרשם שימנה במקרים המתאימים שייראו לרשם, לא דבר שבכל תיק - - -
נורית קורן: לא באופן שבשגרה.
אוסאמה סעדי: לא בכל תיק למנות נאמן.
אוסאמה סעדי: על תיק של 15,000 שקל או 20,000 שקל - - -
ניסן סלומינסקי: נאמן, אין לו סמכות.
נורית קורן: לא נאמן, חוקר.
אוסאמה סעדי: חוקר, לא משנה.
נורית קורן: שמישהו יראה מחוץ לכותלי בית-המשפט מה יש.
אוסאמה סעדי: אנחנו הולכים לפטור - - -
ניסן סלומינסקי: שאלנו בהתחלה, הסברנו את זה בהרחבה מכל הכיוונים, מה שהם יכולים לעשות, די, מיצינו את זה כבר.
ניסן סלומינסקי: נו, מה אני יכול לעשות?
<קריאה: מה זה אומר?
אוסאמה סעדי: אבל לא שמעתי תשובות.
ניסן סלומינסקי: זה אומר שכרגע זה מה שיש, נקודה.
נורית קורן: חבל, חבל.
<אפי נוה: מה עם הרצפה, ניסן?
ניסן סלומינסקי: עכשיו, תכף נגיע לסוף.
<אפי נוה: לפחות שתהיה רצפה, מינימום.
ניסן סלומינסקי: בואו נחזור להתחלה.
<מיכל אלבז: אקריא את הסעיף הראשון?
<מיכל אלבז: "הוספת סעיף 69י1 – בחוק ההוצאה לפועל, אחרי סעיף 69י יבוא: "הגבלת האפשרות להכריז על חייב מוגבל באמצעים 69י1(א) החל מתום שלוש שנים מיום תחילתו של סעיף 2 לחוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 47 והוראת שעה) (הפטר לחייב מוגבל באמצעים), לא יוכרז חייב כחייב מוגבל באמצעים לפי פרק ז'1.".
מרב מיכאלי: רגע, סליחה, חזרנו לפרק הזה?
מרב מיכאלי: אמרנו שנדבר על מה שיקרה עם - - -
ניסן סלומינסקי: רגע, עכשיו היא תסביר.
ניסן סלומינסקי: תני לה להסביר עכשיו.
<מיכל אלבז: המשמעות היא שבתום הוראת השעה לאחר שלוש שנים לא ניתן יהיה להכריז יותר על חייבים מוגבלים באמצעים.
ניסן סלומינסקי: כלומר, ההליך הזה מתבטל לחלוטין.
<מיכל אלבז: כן, אנחנו מבטלים את זה.
ניסן סלומינסקי: וזה מותנה בכך שבינתיים יהיה לנו את החוק החדש.
מרב מיכאלי: א', זה לא מותנה, אז אפשר להתנות.
מרב מיכאלי: זה נראה לי הגיוני להתנות את זה.
אוסאמה סעדי: ואם לא נעשה את החוק?
<אבי ליכט: לא, אני לא בא להתנות.
<אפי נוה: ואם לא יהיה עוד חוק זה יימשך לנצח?
מרב מיכאלי: אם לא יעבור החוק?
ניסן סלומינסקי: לא, ואם זה לא יהיה, יש היום גם את חוק פשיטת הרגל.
ניסן סלומינסקי: רק אנחנו לא רוצים היום להתנות לפשיטת רגל, כי היא מסובכת.
ניסן סלומינסקי: החוק החדש מפשט אותה, מייעל אותה.
ניסן סלומינסקי: אז אנחנו אומרים שההליך הזה קיים בינתיים, מאחר שכאן יש אינטרוול של שלוש שנים, בינתיים – אני יודע שכבר אחרי תשעה באב יעברו - -
<אבי ליכט: נפרסם את התסקיר.
ניסן סלומינסקי: - - התסקירים.
ניסן סלומינסקי: ייקח כמה חודשים, אפילו עד שנה, נניח, כדי שהחוק החדש ייכנס.
<אבי ליכט: בעזרת השם.
ניסן סלומינסקי: בינתיים יש להליך הזה עוד שנתיים אחרי כן עוד אפילו.
<אבי ליכט: בדיוק, כן.
מרב מיכאלי: אבל השאלה היא, שלא ענית לי עליה, לצערי, זה מה יקרה לאנשים שיוכרזו חייבים מוגבלים באמצעים במהלך השלוש שנים האלה?
<אבי ליכט: הם ימשיכו להיות חייבים מוגבלים באמצעים.
מרב מיכאלי: אבל לא יהיה להם הפטר.
מרב מיכאלי: אבל אתה מבטל את ההפטר אחרי שלוש שנים.
<אבי ליכט: נכון, לא יהיה להם הפטר.
ניסן סלומינסקי: בין כה וכה לא יהיה הפטר.
<אבי ליכט: יהיה להם את ההסדר שחל על חייב מוגבל באמצעים.
אוסאמה סעדי: אז זה רק היה?
<אבי ליכט: לא יהיה להם הפטר, ההפטר הוא הוראת שעה.
מרב מיכאלי: אז השאלה אם לא הגיוני להפסיק את המנגנון של החייב מוגבל באמצעים כבר עכשיו, וכבר עכשיו להפנות את האנשים האלה להליך פשיטת רגל.
<אבי ליכט: לא, אבל אז אני חושב שזה יהיה להם פחות טוב, כי דווקא היום בגלל ההסדר הזה, זה בעצם הסדר שנועד להגן עליהם.
<אבי ליכט: הם גם לא חייבים.
<אבי ליכט: כלומר, אם הם רוצים הם יוכלו ללכת.
<אבי ליכט: חשבנו שזה שאנחנו לא מבטלים את זה באופן מיידי אנחנו מיטיבים עם החייבים, כי אנחנו נותנים להם עדיין את המעטפת של חייב מוגבל באמצעים.
<אבי ליכט: אם נבטל את זה עכשיו, הם ילכו לפשיטת הרגל לפני שיצרנו להם מסלולים יותר נוחים, אנחנו רק נפגע בהם.
<אבי ליכט: כל הרעיון הוא לתת להם את האפשרות לחסות על פריסת תשלומים וכל ההסדרים של חייב מוגבל באמצעים היום.
<אבי ליכט: כשתהיה להם אפשרות יותר טובה נעביר אותם אז, אבל נראה לי עכשיו לא נכון.
מרב מיכאלי: ואז מה?
מרב מיכאלי: כשתפקע הוראת השעה הם יוכלו לעבור למסלול פשיטת רגל שיהיה, hopefully, יותר טוב?
אוסאמה סעדי: אם הם רוצים.
<יוסף ויצמן: זה לא חובה.
<יוסף ויצמן: למוגבל זה זכות, זאת לא חובה.
אוסאמה סעדי: אבי, או שהם מוכרים כמוגבל חייב באמצעים או שהם יכולים ללכת למסלול של פשיטת רגל.
מרב מיכאלי: אז מה שאתה אומר, שמעוד שלוש שנים יהיה מצב שיש כאלה שהוכרזו כבר חייבים מוגבלים באמצעים והם ימשיכו לחסות להלן, אבל חדשים לא יוכלו לקבל את ההגנה הזאת.
מרב מיכאלי: זה כאילו עד שיתמעטו וייעלמו מן העולם החייבים המוגבלים באמצעים?
<אבי ליכט: מה שאנחנו מעריכים שיקרה ברגע שהחוק החדש יעבור, המסלול לקבלת הפטר בפשיטת רגל יהיה יותר נוח, זה מה שאנחנו מצפים, אנחנו גם נראה לכם את זה.
<אבי ליכט: ואז, ההערכה שלנו שחלק מהאנשים האלה פשוט יגידו: במקום להישאר עכשיו פה, אני אלך לפשיטת רגל, ואני אבקש גם הפטר שיהיה מאוד דומה למה שאנחנו עושים פה ממילא.
<אבי ליכט: זה מה שאני רוצה לומר.
מרב מיכאלי: זאת אומרת, אתה לא מוטרד מזה, אתה לא רואה בזה בעיה שאנשים יישארו תלויים מכאן ומכאן, כי כולנו מקוות - - -
<אבי ליכט: אני לא מרע את מצבו, אני נותן לו את האופציה שיש לו היום, או ללכת לפשיטת רגל ולבקש או להישאר בתור חייב מוגבל באמצעים.
<אבי ליכט: אני רק אומר שבעתיד יהיה לו תמריץ יותר חזק לא להיות חייב מוגבל באמצעים, כי אני חושב שעבור אנשים - - -
מרב מיכאלי: סליחה, ולמה צריך לבטל את זה בכלל בחוק הזה?
מרב מיכאלי: למה לא כשיגיע חדלות פירעון אז שהחדלות פירעון יכלול את הביטול של החייב המוגבל באמצעים, למה בחוק הזה?
<אבי ליכט: כי מבחינתנו, וגם מבחינת ההסכמה בתוך הממשלה, זה דמי רצינות.
<אבי ליכט: כלומר, זה מראה שאנחנו באמת מתכוונים להביא חלופה אחרת, זאת האמת.
<אבי ליכט: אפשר היה לעשות את זה גם בחוק העתידי, אבל זה סוג של דמי רצינות שאנחנו מראים שגם עכשיו מבקשים תקציבים, גם עבור זה.
<אבי ליכט: זאת דרך להראות שאנחנו לא מתכוונים להשאיר את זה לעד, זאת האמת.
<נועה ברודסקי-לוי: השאלה היא, היה ועד אז לא יעבור עדיין חוק חדלות פירעון, מה יקרה אתם?
<נועה ברודסקי-לוי: איך אתם רואים את זה?
<אבי ליכט: מצב כמו היום.
<נועה ברודסקי-לוי: אבל מה זה מצב כמו היום?
<נועה ברודסקי-לוי: אי-אפשר יהיה להכריז עליהם כחייבים מוגבלים באמצעים.
<נועה ברודסקי-לוי: האם עדיין יהיה אפשר לתת להם תיקי איחוד עם סכומים נמוכים?
<אבי ליכט: מה שיש היום בהוצאה לפועל לא בתור חייב מוגבל באמצעים אפשר יהיה לפרוס, לאחד.
<נועה ברודסקי-לוי: כן, אבל המשמעות היא – יש הגבלה לפריסה כשמדובר בתיקי איחוד כשזה לא מוגבל באמצעים.
<נועה ברודסקי-לוי: כשזה תיקי איחוד, יש גבול לכמה שאפשר לפרוס אם לא מכריזים עליהם כמוגבלים באמצעים.
<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת, יש פה היבט שיכול להשפיע על הפריסה שיכולים לתת להם, למרות שהסעיף שם מנוסח כך שאפשר גם לחרוג, אבל זה לא מנוסח כחריג אלא מטעמים שיירשמו.
<נועה ברודסקי-לוי: השאלה איך אתם רואים את זה.
<ענת הר-אבן: ישנם רשמים שגם כשאתה לא עומד ב-3% יאחדו תיקים.
<ענת הר-אבן: אני מודה על האמת שישנם רשמים שלא יאחדו את התיקים, אבל בוודאי שבכל תיק ותיק הם יקבעו צו חיוב בתשלומים בהתאם ליכולת הכלכלית, ואם יש לו עשרה תיקים וכבר נפסק לו בתיק אחד 200,000, אז בתיק אחר צריך לקחת את זה בחשבון.
<נועה ברודסקי-לוי: השאלה אם זה ישנה את הפריסה החייבת היום.
<שירן ברזילי גלוטר: זה עניין של שיקול דעת של הרשם.
מרב מיכאלי: אז, אבי, לא הבנתי, זה בעיניך מסלול רצוי או לא רצוי, כי אם אני - - -
<אבי ליכט: חייב מוגבל באמצעים?
<אבי ליכט: בעיני, השאלה למי.
<אבי ליכט: חייב מוגבל באמצעים הוא בעיני מסלול רצוי לאדם שיש את הפוטנציאל שהוא ישלם בתוך זמן קצר את החוב שלו.
<אבי ליכט: זה מסלול רע לאדם שלא ישלם אף פעם את החוב שלו.
מרב מיכאלי: אז למה בעצם לבטל אותו באופן טוטלי?
אוסאמה סעדי: לא מבטלים אותו.
<יוסף ויצמן: מבטלים.
מרב מיכאלי: מבטלים אותו.
ניסן סלומינסקי: כי פשיטת הרגל יותר טובה.
מרב מיכאלי: זה גם לא לגמרי נכון, כי אתה משאיר אותו למי שכאילו כבר הוכרז לפני תום התקופה, ואתה מבטל אותו באופן טוטלי לכל השאר.
ניסן סלומינסקי: הוא נותן אלטרנטיבה יותר טובה.
<אבי ליכט: אני מבטל אותו, אבל עדיין אפשר יהיה לפרוס תשלומים.
<אבי ליכט: ומה שאני מנסה, וזה בעיני המסר החשוב, שבחוק החדש יהיו כמה מסלולים חדשים גם בהוצאה לפועל וגם בפשיטת רגל.
<אבי ליכט: המטרה שלנו שאנשים שלא מתאימים לפריסת חובות ארוכה לא יהיו שם, הם יקבלו הפטר או ייכנסו למסלולים יותר נוחים, אבל את זה נוכל להראות לכם אחרי שנפרסם.
<אבי ליכט: כך שבעיני בעתיד לא יצטרכו את המסלול הזה.
מרב מיכאלי: אז שוב זה מחזיר אותי לשאול אותך, אז למה לבטל את זה כאן עכשיו?
<אבי ליכט: זה מה שהסברתי לך, זה דמי הרצינות.
מרב מיכאלי: אז הסברת לי שפוליטית אין לך ברירה אחרת.
<אבי ליכט: זה לא פוליטית, קראתי לזה "דמי רצינות".
מרב מיכאלי: אה, כן.
מרב מיכאלי: פוליטיקה פנימית זאת פוליטיקה.
ניסן סלומינסקי: הלאה, רבותי.
<נועה ברודסקי-לוי: מוצע כאן, כמו שכבר נאמר בדיון הקודם, לקבוע בעצם שתוך שלוש שנים זה יתבטל ושר המשפטים או שרת המשפטים תוכל לדחות, וזה משהו שכבר נאמר כאן על-ידי הוועדה שזה לא - - -
ניסן סלומינסקי: אנחנו מורידים את זה.
<אבי ליכט: אז עכשיו מבחינתנו אפשר להגיד חמש שנים, לי לא אכפת להגיד חמש שנים כבר עכשיו או שלוש שנים.
<נועה ברודסקי-לוי: לא שלוש שנים, אלא עוד חמש שנים כבר לא יחולק - - -
אוסאמה סעדי: בוא נגיד את זה ככה, שבכל זאת אפשר להאריך את זה בעוד שנתיים ונראה מה יקרה.
ניסן סלומינסקי: לא לשרה, אנחנו צריכים להחליט.
ניסן סלומינסקי: למה אנחנו רוצים להאריך את המסלול הזה?
ניסן סלומינסקי: המסלול הזה הוא לא טוב.
אוסאמה סעדי: אם חס וחלילה יקרה משהו ולא תיקנו את החוק והמצב קטסטרופלי, אז אולי צריך להאריך את זה.
אוסאמה סעדי: וצריך לכתוב "באישור הוועדה".
ניסן סלומינסקי: לא רוצה עם השרה.
ניסן סלומינסקי: הוועדה כן, הם יכולים לבוא ולבקש.
ניסן סלומינסקי: ייכתב שלוש שנים, ירצו, יבואו ונאריך את זה.
<אבי ליכט: שלוש מקובל עלי.
ניסן סלומינסקי: אני אפילו לא כותב בחוק שאם תרצו להאריך אתם יכולים לבוא לוועדה.
<אבי ליכט: זה ברור, בדיוק, מאה אחוז.
ניסן סלומינסקי: ברוך השם, אז יש הסכמה.
<נועה ברודסקי-לוי: רק לוודא גם עם ענת.
<נועה ברודסקי-לוי: גם כשזה לא תיקי איחוד אז אין בעיה לפרוס את החוב לסכומים שקיימים היום לחייבים מוגבלים באמצעים.
<נועה ברודסקי-לוי: היו כמה נושאים שביקשת.
<דורית ואג: אנחנו בארבע צריכים לסיים.
<קריאה: לא צריך הפסקה.
מרב מיכאלי: אין זמן להפסקה.
ניסן סלומינסקי: הפסקה כדי לנסח כמה דברים.
<משה אשר: ניסן, אם כבר יש החלטה וזה רק עניין של ניסוח, אז אפשר להצביע ואחרי זה לעשות את הניסוח.
ניסן סלומינסקי: יש ניסוח ויש כמה נקודות.
ניסן סלומינסקי: תעלי את הנקודות שהשארנו לסוף.
אוסאמה סעדי: בוא נתחיל עם הרצפה.
ניסן סלומינסקי: נתחיל מהרצפה עד שנגיע לגג.
<נועה ברודסקי-לוי: אחת הנקודות, ביקשת שנחזור ונדון בנושא הרצפה.
אוסאמה סעדי: כמה תיקים מה-22,000 הם נגיד פחות מ-20,000, 15,000 שקל?
ניסן סלומינסקי: היא אמרה פחות מ-18,000 שקל קודם.
ניסן סלומינסקי: כמה אמרת?
<אבי ליכט: פחות מ-18,000.
<אבי ליכט: יש 750.
<ליאור שפירא: אז על מה הוויכוח?
ניסן סלומינסקי: 750.
אוסאמה סעדי: 750 פחות מ-15,000 שקל?
ניסן סלומינסקי: פחות מ-18,000 שקל.
אוסאמה סעדי: 18,000 או 15,000?
<ענת הר-אבן: סגרנו לפי 18,000?
ניסן סלומינסקי: הם סגרו לפי 18,000, אני הצעתי 15,000, סתם.
אוסאמה סעדי: 15,000 שקל.
ניסן סלומינסקי: כן, אבל אין לה את הנתונים.
מרב מיכאלי: לא רצפה, אנחנו לא עושים רצפה.
אוסאמה סעדי: רק על 700 איש מכל ה-22,000?
מרב מיכאלי: לא, לא, מה פתאום לעשות רצפה.
מרב מיכאלי: אבי הסביר פה באריכות למה לא לעשות רצפה, זה מאוד חשוב לא לעשות רצפה.
ניסן סלומינסקי: מרב, רגע, שנייה.
<אפי נוה: בטח, נדפוק את כל העסקים הקטנים.
מרב מיכאלי: כן, זה נכון, נדפוק את העסקים הקטנים - זה דבר לא ראוי להגיד, אדוני.
ניסן סלומינסקי: מרב, או-אה.
מרב מיכאלי: אם לא אכפת לך, אני עומדת בכנסת הזאת בראש שדולת העצמאיות והעצמאים, תשאל את משה אשר את הגיהינום שאנחנו עושות ועושים לו בשביל העצמאיות והעצמאים ועסקים קטנים, אם יש מישהו שיכול להעיד.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש, לא, לא, אל תרדו לכיוון הזה.
ניסן סלומינסקי: אפי, אני מבקש.
מרב מיכאלי: זאת באמת אמירה מאוד לא ראויה.
<משה אשר: בפירוש הם מסייעים לעסקים הקטנים, וגם אנחנו משתדלים.
מרב מיכאלי: לא, לא, ברור.
<משה אשר: שלא יתפרש מהדברים כאילו שאנחנו - - -
מרב מיכאלי: לפעמים.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, חס ושלום.
ניסן סלומינסקי: אבי, תסביר.
<אבי ליכט: חשוב להסביר, יש את המוטיבציה ויש את האמצעים.
<אבי ליכט: מבחינת המוטיבציה שלא לפגוע בעסקים קטנים ובאנשים קטנים שיש להם חובות, וגם חובות קטנים, הם יקבלו הפטר, החייבים שלהם זה משהו שיכול לפגוע בהם פגיעה קשה.
<אבי ליכט: יש לנו סעיף של שיקול דעת לרשם שנועד בדיוק בשביל הדברים האלה.
<אבי ליכט: יחד עם זאת, יש פער בין מה שהטענה אומרת שהרצפה תעשה לבין מה שהיא תעשה בפועל.
<אבי ליכט: בעיני מה שהיא תעשה בפועל, היא תשיג בדיוק את המטרה ההפוכה.
<אבי ליכט: אנחנו נלך אל האנשים הכי חלשים, מה זה אומר?
<אבי ליכט: זה אומר שהאנשים שיש להם חוב קטן, הם כבר חמש שנים לא מצליחים, הם חייב מוגבל באמצעים, הם משלמים סכומים זעומים, ודווקא אותם, אנשים שלא מסוגלים אפילו לשלם סכומים קטנים, להם לא ניתן הפטר.
<אבי ליכט: כלומר, נתקע אותם בעולם של הגבלות, נתקע אותם בעולם שלעולם הם לא יצאו ממנו בשם איזו תכלית שבכלל לא תושג.
<אבי ליכט: בעיני זה בדיוק ההפך ממה שהחוק רוצה לעשות.
ניסן סלומינסקי: אולי יש לי כאן.
ניסן סלומינסקי: הדיון הוא בינינו עכשיו.
ניסן סלומינסקי: רק מחוסר ידע, נניח, זה שהיום נמצא עם חוב של 15,000 שקל, כמה החוב שלו היה לפני שנה?
<אבי ליכט: אני לא יכול להגיד לך.
ניסן סלומינסקי: אני אומר, לא אותו חוב, כי הוא ממשיך לשלם כל הזמן.
<אבי ליכט: נכון, אבל עדיין - - -
ניסן סלומינסקי: זה הולך ויורד כנראה.
<אבי ליכט: לא, זה לא הולך ויורד.
<אבי ליכט: לאנשים האלה הרבה פעמים יכול להיות מצב שהריבית על החוב שלהם יותר גבוהה - - -
<ליאור שפירא: על 15,000 אחלה ריבית.
<אפי נוה: אנחנו חיים את זה.
ניסן סלומינסקי: לא, לא, אפי, באמת, אני לא מבין מה שאתה עושה.
ניסן סלומינסקי: ביקשתי, אתם רוצים שאני אעשה הפסקה ואנחנו ניכנס לחדר שלי?
ניסן סלומינסקי: עכשיו זה דיון בינינו, נגמר.
ניסן סלומינסקי: הישיבה הפורמלית כאילו לא נגמרה, אנחנו עכשיו רוצים לברר כמה נקודות כדי לגמור ולעשות את זה.
ניסן סלומינסקי: אז גמרנו, לא אכפת לי שתשבו, אבל אני מבקש.
<אבי ליכט: אני חוזר שוב, הסיטואציה היא שאדם משלם סכום נמוך מאוד, שאין לו סיכוי, הוא כנראה לא יוכל לשלם אף פעם את החוב שלו.
ניסן סלומינסקי: אם זה הולך ויורד, אתה רואה שכבר שלוש השנים האחרונות, זה היה, נניח, 50,000, זה הולך ויורד כי הוא משלם, ויכול להיות שבעוד שנתיים זה יגמר.
<ליאור שפירא: הוא במינימום משלם 150 שקל.
<אפי נוה: הוא משלם במינימום.
ניסן סלומינסקי: אני אומר לך, טוב, אנחנו ניכנס לחדר שלי, זה הכול, נו, באמת, אני לא מצליח להבין.
ניסן סלומינסקי: נתתי לכם אפשרות להתבטא, התבטאתם פעמיים-שלוש, די, זה לא מכובד עכשיו.
<אבי ליכט: האנשים האלה שחייבים סכומים קטנים ומשלמים סכומים קטנים כל חודש, זה אומר שהם לא מסוגלים לשלם את החוב.
<אבי ליכט: אז מה היתרון החברתי בלקחת את האנשים שחייבים סכום נמוך ובכל זאת לא מסוגלים לשלם, ודווקא אליהם לבוא ולומר: אתם לא תקבלו הפטר.
<אבי ליכט: אני לא מצליח לעקוב אחרי ההיגיון.
<אבי ליכט: עכשיו אומרים לי "עסקים קטנים", למה דווקא עסקים קטנים?
<אבי ליכט: אולי בכלל חייבים לבנקים או לחברות סלולר, שזה חוב קטן שתפח?
<אבי ליכט: אני לא מצליח להבין למה דווקא זה עוזר לעסקים הקטנים.
מרב מיכאלי: זה לא.
<אבי ליכט: יותר מזה, בשביל הדבר הזה יש לנו סמכות שיקול דעת.
ניסן סלומינסקי: ענת, בחובות שיש לך, יש לך פירוט למי חייבים?
מרב מיכאלי: זה ידוע, 85% זה לתאגידים ובנקים.
ניסן סלומינסקי: נניח, הקטנים האלו, הרוב, למי הם חייבים?
<ענת הר-אבן: אני לא יכולה לדעת.
ניסן סלומינסקי: למכולת או שהם חייבים לסלולר או לבנק?
<ענת הר-אבן: 90% מהמקרים החייבים חייבים לגופים מוסדיים.
ניסן סלומינסקי: לא, אני מדבר על הקטנים דווקא.
<ענת הר-אבן: הרוב זה לגופים מוסדיים, זה העיקר.
ניסן סלומינסקי: גם הקטנים של 15,000?
<ענת הר-אבן: כן, הרוב זה חובות לסלולר, לכביש 6.
<ליאור שפירא: מכלל הקבוצה, 75% הם למוסדיים, ו-25% הם לתעודות זהות.
<ענת הר-אבן: מכלל ה-180,000 - - -
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לדעת דווקא מהקטנים, כדי לדעת - - -
<אפי נוה: רוב החובות הקטנים זה לבעלי עסקים, זה למכולת, זה לחברת חשמל.
<ענת הר-אבן: זה לא נכון, זה ממש לא נכון.
<דוד סויסה: גם את לא יודעת, אז את לא יכולה להגיד לו לא נכון, את יכולה להגיד לא יודעת.
ניסן סלומינסקי: די, רבותי.
<יוסף ויצמן: אתם לא יודעים, למה אתם - - -
<ענת הר-אבן: אני רוצה להגיד משהו, 80% מהחובות - - -
<דוד סויסה: תגידי לא יודעת.
<ענת הר-אבן: לא, אני אגיד מה שאני יודעת.
ניסן סלומינסקי: די, אני מבקש, נו, באמת.
<ענת הר-אבן: 80% מהחובות בהוצאה לפועל הם עד 10,000, אמרתי את זה גם בדיון הקודם, 90% מהחובות הם חובות לגופים מוסדיים, אז תעשו בעצמכם את החישוב.
ניסן סלומינסקי: עוד פעם, עד 10,000 כמה אחוז?
<ענת הר-אבן: 80% מהחובות בהוצאה לפועל הם עד 10,000.
ניסן סלומינסקי: 80%?
ניסן סלומינסקי: ומתוך ה-80%, 90% זה למוסדיים?
<ענת הר-אבן: לגופים מוסדיים.
<שירן ברזילי גלוטר: לא מתוך ה-80%.
ניסן סלומינסקי: אני אומר בסביר, אם אנחנו הולכים.
<ענת הר-אבן: מתוך כלל החובות בהוצאה לפועל 90% הם חובות לגופים עסקיים.
אוסאמה סעדי: זאת אומרת, מתוך ה-22,000 - - -
<אפי נוה: לא, היא מדברת על ה-400,000 - - -
<נועה ברודסקי-לוי: לא, היא דיברה בכלל על הוצאה לפועל.
<ענת הר-אבן: אני מדברת אתכם על המצבור של ה-2.5 מיליון תיקים.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שבאופן תיאורטי יכול להיות מצב שאם נעשה את התקרה הזאת, אז לחוק הזה בכלל לא יהיה על מה לפעול.
<ענת הר-אבן: לא, לא.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שרוב אלה נמצאים מתחת לתקרה אפילו.
<ענת הר-אבן: לא.