GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי ליכט: אבל לבוא ולומר קטגורית "בואו נחריג את החובות הקטנים", זה אומר שאדם שהחוב שלו נמוך והוא תקוע כבר חמש שנים ויש עליו מגבלות והוא רק צובר ריבית.
<אבי ליכט: אנחנו פוגעים בחלשים ביותר.
<אבי ליכט: זה פשוט בדיוק ההפך ממה שהתכוונו - - -
<רן מלמד: אבי, צריך להחריג בכלל - - -
ניסן סלומינסקי: לא, רן.
ניסן סלומינסקי: נשאיר את זה לקראת הסוף ונמשיך הלאה.
<נועה ברודסקי לוי: ולעניין ה-400,000?
ניסן סלומינסקי: כבר דנו בזה.
ניסן סלומינסקי: אי אפשר לשנות את זה.
<נועה ברודסקי לוי: יש איזושהי אפשרות לפחות לקבוע ש-400,000 זה רק הקרן?
<נועה ברודסקי לוי: רק בנושא הזה, לא - - -
ניסן סלומינסקי: לא, דיברנו על זה ואני לא רוצה לפתוח את זה עוד פעם.
ניסן סלומינסקי: מה נעשה, יש לנו כאן מגבלות.
מרב מיכאלי: אז אולי לפחות נחריג תאגידים לגבי ה-400,000.
<אבי ליכט: קיימנו על זה דיון - - -
ניסן סלומינסקי: עזוב, אבי, בוא נמשיך הלאה.
ניסן סלומינסקי: עמוד 8.
<אבי ליכט: רגע, אנחנו רוצים להקריא.
<אבי ליכט: זו הצעת חוק של הממשלה, ואנחנו מבקשים להקריא אותה.
ניסן סלומינסקי: למה שלא אנחנו נקריא?
<אבי ליכט: הנוהל הוא שאנחנו מקריאים.
<אבי ליכט: זו לא הצעת חוק פרטית, זו לא הצעת חוק של הוועדה, זו הצעת חוק ממשלתית.
ניסן סלומינסקי: ועדת חוקה אומרים לי ש - - -
<אבי ליכט: אני נמצא בוועדת חוקה כבר כמה שנים ומעולם לא הקריאו.
<אבי ליכט: .. אני לא מוכן, זו הצעת חוק שלנו.
ניסן סלומינסקי: אני חדש בוועדת החוקה, אבל אומרים לי כל הזמן שתמיד את החוקים - - -
אוסאמה סעדי: זה כל כך משנה?
<אבי ליכט: כן, חשוב לנו מי מקריא.
<אבי ליכט: זאת הצעת חוק ממשלתית.
ניסן סלומינסקי: אני מבין שיש מחלוקת.
<אבי ליכט: לא, זאת לא מחלוקת.
<אבי ליכט: אני לא זוכר הצעת חוק שלי שהוועדה הקריאה.
<אבי ליכט: אני לא מוכן לזה.
<אבי ליכט: אני רק רוצה להזכיר שבדיון הקודם אנחנו הקראנו.
<נועה ברודסקי לוי: בדיוק הקודם זה היה חריג.
ניסן סלומינסקי: נכון, ולכן קיבלתי על הראש.
ניסן סלומינסקי: לא קיבלתי על הראש, אבל אמרו לי שזה - - -
<אבי ליכט: זאת הצעת חוק שנכתבה על ידי הממשלה, זאת הצעת חוק ממשלתית, ואין שום סיבה שהוועדה תקריא אותה.
ניסן סלומינסקי: אוקיי, רק תסביר לי מה נפקא מינה.
ניסן סלומינסקי: כי אני רואה ששני הצדדים מתעקשים מאוד, אז כנראה שיש נפקא מינה, אז תן לי להבין למה.
מאוד פשוטה: אגב, זה לא נכון שזה הנוהל, כי אני נמצא פה די הרבה, ואנחנו תמיד מקריאים את הצעות החוק שלנו.
אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש, בוועדות אחרות שאנחנו מופיעים בהן, כשיש הצעת חוק ממשלתית, אנחנו בוועדה סוברנים, אנחנו מנהלים את העניינים, ולא הממשלה.
ניסן סלומינסקי: מנהלים זה משהו אחד.
ניסן סלומינסקי: השאלה היא - - -
זאב בנימין בגין: הבאתי את הצעת החוק להסדרת התיישבות הבדואים לוועדת הפנים, ואם זיכרוני לא מטעה אותי, נציג הממשלה, לדעתי זה היה היועץ המשפטי של רשות הבדואים, הוא זה שקרא.
זאב בנימין בגין: ככה אני זוכר.
זאב בנימין בגין: האם זה תקדים?
זאב בנימין בגין: חברים אמרו שהם זוכרים, אז גם אני מביא מזיכרוני.
<רן מלמד: אבי, אתה צודק.
זאב בנימין בגין: אני מזכיר לכל החברים את הביטוי הרוסי "משקר כמו עד ראייה".
<רן מלמד: אדוני היושב-ראש, בקטע הזה אבי ליכט צודק, לפחות לפי הוועדות האחרות.
<דורית ואג: אני כבר אומרת לכם שאת הקודקס את תקריאו, מההתחלה ועד הסוף.
<אבי ליכט: יושב-ראש הוועדה, אני נמצא די הרבה בוועדת החוקה, והצעות חוק שאנחנו מביאים לוועדה, אנחנו אלה שמקריאים, ואני מבקש לשמור על זה, אני לא מוכן אחרת.
ניסן סלומינסקי: אוקיי, תקראו.
ניסן סלומינסקי: רגע, זה לא אותו נוסח?
<אבי ליכט: אני לא בורח משום הערה שלכם, אבל אני חושב שהפוזיציה של יועצת משפטית של ועדה זה שהיא מעירה להצעת חוק ממשלתית.
<אבי ליכט: זאת לא הצעת חוק של - - -
ניסן סלומינסקי: נעשה על זה בירור.
<נועה ברודסקי לוי: רק שיהיה ברור שזה חד-פעמי.
ניסן סלומינסקי: זה לא יהיה תקדים, אבל אני לא רוצה לעצור את הדיון.
ניסן סלומינסקי: אני אעשה בירור – אשב בין כל החכמים ונקבע הלכה.
<מיכל אלבז: אני אקריא את סעיף 69י5, שעוסק בבקשת ההפטר.
<מיכל אלבז: הסעיף קובע אילו פרטים החייב צריך לפרט בבקשה שלו ואיזה מסמכים הוא צריך לצרף לה.
ניסן סלומינסקי: יש לך בעיה עם הנושא של "הכנסותיו"?
<מיכל אלבז: זה משהו שנשמט.
מרב מיכאלי: מה רוצים לשנות?
<מיכל אלבז: להוסיף "הכנסותיו".
ניסן סלומינסקי: הלאה.
<נועה ברודסקי לוי: רצינו לשאול אם הם רוצים.
<נועה ברודסקי לוי: .. טוב, אחר כך יעלה הנושא של המידע שמועבר על ידי רשות המסים – האם רוצים שזה יהיה כתוב במפורש שכתב ויתור סודיות יכלול גם ויתור על סודיות כלפי רשות המסים.
<משה אשר: אנחנו הסברנו שהסודיות של רשות המסים היא לא סודיות ששייכת לנישום או ללקוח, אלא היא סודיות שמוטלת על עובדי הרשות.
<משה אשר: זה משהו אחר.
ניסן סלומינסקי: לא, אבל אנחנו מדברים כאן לא על אינפורמציה שאנחנו מקבלים ממקורות אחרים, אנחנו מדברים על אינפורמציה שאתה מקבל מהנישום כתוצאה מהדוחות שהוא מגיש; וכאן הוא מגיש כתב ויתור.
ניסן סלומינסקי: אז מה שאתה יונק מהאינפורמציה הזאת, בוודאי שאין על זה שום חיסיון, כי אתה יונק את זה מהדוחות והוא כותב לך שהוא מאפשר את זה.
זאב בנימין בגין: זה ביטול מצד החייב, לא מצד הרשות.
ניסן סלומינסקי: מה שאתה לוקח ממקורות אחרים זה סיפור נפרד, ונדבר עליו.
ניסן סלומינסקי: אבל פה מדובר - - -
אוסאמה סעדי: זה פטור של החייב, זה לא קשור.
מרב מיכאלי: אני רוצה להבין ואני שואלת את רשות האכיפה והגבייה: חייב מוגבל באמצעים, כשעושים לו חקירת יכולת, האם הוא לא ויתר כבר על סודיות?
מרב מיכאלי: למה זה נדרש שוב?
מרב מיכאלי: מה יש פה יותר ממה שהיה קודם?
מרב מיכאלי: למה צריך שוב לוותר על סודיות?
<ענת הר-אבן: אנחנו מצפים שהוא יגיש שאלון חדש.
<ענת הר-אבן: מדובר פה בחייב בן חמש שנים, שיגיש שאלון חדש, לפחות חמש שנים - - -
מרב מיכאלי: ארבע.
<ענת הר-אבן: ארבע, נכון.
<ענת הר-אבן: אז שיפרט את כל המצב שלו מחדש, את כל ההכנסות, את כל הנכסים; הרי יכול להיות שדברים השתנו.
<ענת הר-אבן: אני חושבת שזה מצריך בדיקה.
ניסן סלומינסקי: לפני שפוטרים אותו לחלוטין, רוצים שיהיה איזשהו.
ניסן סלומינסקי: .. זה בסדר מהבחינה הזאת.
<יוסף ויצמן: אני מציע דבר פשוט - - -
ניסן סלומינסקי: מי אתה?
<יוסף ויצמן: יוסף ויצמן, ראש הוועדה לשירותי - - -
מרב מיכאלי: למה הוא מקבל בלי רשות דיבור בעוד יש אחרים שמצביעים?
ניסן סלומינסקי: לא, לא, הוא הצביע ראשון.
מרב מיכאלי: אה, והוא גם נרשם מראש.
מרב מיכאלי: והוא גם מלשכת עורכי הדין.
<אפי נוה: למה העוינות הזאת, מרב?
מרב מיכאלי: חס וחלילה עוינות, להפך.
<אליסה דברה: יש פה אנשים בגן עדן של חייבים, שגם רוצים לדבר.
ניסן סלומינסקי: הוא הצביע - - -
<אפי נוה: האמת, המדינה שלנו היא גן עדן לחייבים, זה נכון.
ניסן סלומינסקי: מרב, הפעם הוא הצביע ראשון.
<אבי ליכט: אני חייב להעיד שהוא יושב הרבה זמן ומנסה להצביע.
מרב מיכאלי: וגם ויצמן הוא איש חשוב בהקשר הזה.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, אם זה ילך ככה אז יכול להיות שנפסיק עם זה וניתן לכולם לדבר רק בסוף, אחרי שנקרא את הכול.
ניסן סלומינסקי: אז אני מבקש.
מרב מיכאלי: אדוני, אני מתנצלת, זו טעות שלי.
מרב מיכאלי: אני לוקחת אחריות ואני אתנהג יפה.
<יוסף ויצמן: אני יוסף ויצמן, ראש הוועדה של ההוצאה לפועל בלשכת עורכי הדין.
<יוסף ויצמן: אני מציע שבסעיף 69י5 הבקשה תהיה דומה לבקשה בפשיטת רגל.
<יוסף ויצמן: יש כבר בקשה שהכנ"ר הכין, בקשה מוכנה עם כל הסעיפים, ואין שום סיבה שנעשה בקשה חדשה.
<יוסף ויצמן: יש פשיטת רגל?
<יוסף ויצמן: אז בקשה מוסדרת, עם כל החובות, מכל הסוגים וכל המינים - - -
<אבי ליכט: העתקנו משם.
<יוסף ויצמן: לא, זה לא אותו טופס.
<אבי ליכט: זה לא אותו טופס?
<אבי ליכט: תגיד מה חסר.
<יוסף ויצמן: זה לא משנה.
<יוסף ויצמן: שזה יופנה לסעיף 17 בפקודת הפשט"ר, טופס 5 - -
ניסן סלומינסקי: לא, לא, לא - - -
<יוסף ויצמן: - - כי יש דברים שיש בטופס לגבי חובות - - -
<אבי ליכט: אדוני, תקשיב, אנחנו התבססנו על הטופס הזה.
<אבי ליכט: אנחנו לא רוצים להפנות מפה לטופס של מערכת אחרת.
ניסן סלומינסקי: בוודאי שלא.
<אבי ליכט: אם אתה חושב שיש נתון שחסר, אז תגיד ונוסיף.
<אבי ליכט: אין לנו התנגדות עקרונית.
<אבי ליכט: הרעיון הוא שזה יהיה אותו מידע, רק שאנחנו לא רוצים להתחיל להפנות לטפסים של מערכת אחרת, כי כל מערכת עובדת עם מחשוב - - -
<יוסף ויצמן: מצוין.
<יוסף ויצמן: אז שיירשם שזה אותו רעיון, כך שאם בעתיד נמצא דברים שיש פה ואין שם, נוכל לבקש להוסיף אותם.
<יוסף ויצמן: אז נרשם שזה אותו רעיון.
<ענת הר-אבן: אנחנו נשלח לך עותק מהשאלון, אתה תעבור ותראה אם משהו חסר.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, בואו נתקדם.
<רן מלמד: שתי הערות קצרות.
<רן מלמד: אחת, אני חושב שצריך לעשות הבחנה בין הנושים שכבר יש לגביהם תיקים בתוך האיחוד ושלגביהם.
<רן מלמד: .. כל הפרטים הכי עדכניים צריכים להיות אצל רשות האכיפה והגבייה; אז למה להטיל עכשיו על החייב את החובה להביא פרטים שיכול להיות שהוא יטעה בהם?
<רן מלמד: יכול להיות שנושה החליף את עורך הדין שלו, יכול להיות שהוא החליף מייצג.
<רן מלמד: לכן אני חושב שלגבי כל התיקים שכרגע פעילים ברשות האכיפה והגבייה, הרשימה העדכנית של הפרטים תינתן על ידי רשות האכיפה והגבייה, ולא להטיל את זה על החייב, שאני לא בטוח שאחרי ארבע או חמש שנים הוא יודע בדיוק מי וכמה ואיך.
<רן מלמד: הוא רק יודע שהוא משלם כסדרו את התשלום החודשי שלו.
<רן מלמד: הדבר השני נוגע לסעיף (1), לגבי הפירוט של כלל הנכסים והחובות.
<רן מלמד: אני יודע שאני מתפרץ לדלת פתוחה, אבל זה נוגע גם לסעיף שעברנו עליו ואמרת שנדון בו לקראת סוף הדיון, וזה הנושא של נכסים שצריך לפטור אותם מתוך הנושא הזה, כולל במקרים חריגים – וצריך לרשום את זה באיזושהי צורה – דירות מגורים; נכסים שהתועלת בלקחת אותם תהיה הרסנית מבחינה כלכלית, או כספי פנסיה שיכול להיות הרסני אם הם יילקחו מאדם שאמור להגיע לגיל הזה.
ניסן סלומינסקי: איפה זה בא לידי ביטוי?
<רן מלמד: זה מופיע בסעיפים קודמים ואני רוצה לפתוח את הדלת הזאת דרך הסעיף הזה, סעיף (1).
אוסאמה סעדי: אבל הוא חייב לפרט את זה.
אוסאמה סעדי: אחרי זה נחליט אם לפטור אותו - - -
ניסן סלומינסקי: רבותיי, כרגע זה לא רלוונטי, כי זה לא שייך לנושא.
<רן מלמד: אני משאיר את סעיף (2), שאני מבקש לעשות את ההבחנה ושכל הנתונים שנמצאים ברשות האכיפה והגבייה יימסרו לחייב.
ניסן סלומינסקי: גברתי, בבקשה.
<אליסה דברה: אני אליסה, מקבוצת "בנקים לא מעל החוק, נפגעי בנקים והוצאה לפועל", אנשים שרוצים שתהיה פה בנקאות הוגנת וגבייה של חובות בהגינות; חובות אמת בלבד.
<אליסה דברה: אני רוצה להעיר שתי הערות.
<אליסה דברה: ברשות
<אליסה דברה: כם אני אקום - - -
ניסן סלומינסקי: לא, לא, לא, לא.
ניסן סלומינסקי: לא בעמידה.
<אליסה דברה: בבקשה, זה מאוד חשוב.
ניסן סלומינסקי: לא מדברים פה בעמידה, גברתי.
ניסן סלומינסקי: עמידה זה אלמנט של איום - - -
זאב בנימין בגין: אני בקצה השני של השולחן, קשה שמיעה, ועדיין שומע אותך היטב.
<אליסה דברה: השבוע חל יום השנה השלישי לשריפתו של משה סילמן זיכרונו לברכה, השם ייקום דמו.
<אליסה דברה: כשאנחנו יושבים כאן ודנים, רבותיי, תדעו לכם שמשה סילמן, כששרף את עצמו, לא הוא הצית את האש; את האש הציתו, סליחה, לשכת עורכי הדין, המוסד לביטוח לאומי, מחילה, והבנקים.
<אפי נוה: באמת.
<אפי נוה: ..
<אליסה דברה: תאפשרו לי.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש, חבר'ה, באמת, נו, תנו לאישה להגיד, ואחר כך מי שירצה יגיב.
ניסן סלומינסקי: אבל זה בכלל לא רלוונטי לכאן.
<אליסה דברה: אני מייצגת קבוצה מסוימת של אנשים שחושבת כך.
<אליסה דברה: מותר לציבור להשמיע את קולו, הרי ממילא אתם חזקים, אתם כותבים את החוק.
<אפי נוה: ממש, ממש.
<אליסה דברה: אתה חזק עליי - - -
ניסן סלומינסקי: אליסה, אני מבקש, זה לא שייך בכלל לדיון ואני נותן לך לפנים משורת הדין, אבל תעשי את זה ממש קצר.
<אליסה דברה: לגבי הטופס.
<אליסה דברה: אנחנו נתקלים בבעיה, החייבים מביאים אלינו את הקושי למלא טפסים שוב ושוב.
<אליסה דברה: הרבה פעמים כל מיני הליכים מסוכלים כי הם אינם מסוגלים.
<אליסה דברה: מדובר פעמים רבות באנשים מאוד פגועים, ולא רק כלכלית, כי הפגיעה הכלכלית וההסתבכות בחובות יוצרות פגיעות נוספות.
<אליסה דברה: רבותיי, אם אפשר להקל באיזשהו טופס ולרשות האכיפה יש כבר את הנתונים, אז יאללה, להקל על החייבים.
<אליסה דברה: זאת הייתה ההערה שלי לגבי הפרטים.
<אליסה דברה: תודה רבה.
<אפי נוה: לא היה צריך להכפיש כל כך הרבה כדי להעיר את ההערה הזאת.
<אסף מירוז: אני עורך-דין אסף מירוז, עוסק בייצוג חייבים וסיוע למעוטי יכולת.
<אסף מירוז: בקשר לסעיף 69י5 אני סבור שצריך להוסיף החרגה של נכסים שמוגנים מפני עיקול לפי סעיף 50 לחוק ו/או כל סעיף אחר.
<אסף מירוז: יש בסעיף 50 לחוק ההוצאה לפועל רשימת נכסים מוחרגים, וכדי למנוע לקונות בחוק יש עוד מקורות חקיקה שמחריגים נכסים מעיקולים.
<אסף מירוז: לכן צריך שיהיה ברור שנכסים שהדין הגן עליהם בפני עיקול, לא ייכללו לצורך הסעיף הזה.
אוסאמה סעדי: שייכללו, ואם הם מוחרגים לפי החוק, אז מה הבעיה.
אוסאמה סעדי: הם מוחרגים לפי החוק - - -
ניסן סלומינסקי: אנחנו מערבבים שני דברים.
ניסן סלומינסקי: פה לא מדברים...
ניסן סלומינסקי: כשהוא עושה את הרשימה מה יעקלו ומה לא - - -
אוסאמה סעדי: שם צריך לראות את התמונה המלאה, אבל אם זה מוחרג לפי החוק, זה מוחרג, מה הבעיה?
<מיכל אלבז: סעיף 69י6 קובע באילו לשכות הוצאה לפועל החייב יוכל להגיש בקשה להפטר ובאילו לשכות יתקיים הדיון.
<מיכל אלבז: זו מעין סעיף סמכות מקומית.
מרב מיכאלי: מתוך סקרנות, בכמה לשכות יפעל מסלול ההפטר?
<דן בן סימון: חמש.
מרב מיכאלי: באיזה מקומות בארץ?
<ענת הר-אבן: ירושלים, באר שבע, תל-אביב, נתניה והקריות.
ניסן סלומינסקי: אפשרי גם באמצעים טכנולוגיים?
אוסאמה סעדי: למה לא נצרת?
מרב מיכאלי: למה רק במקומות האלה?
<מיכל אלבז: אולי נסיים לקרוא את הסעיף?
ניסן סלומינסקי: היא תמשיך ואחר כך נשאל.
ניסן סלומינסקי: אולי זה כתוב בהמשך.
אוסאמה סעדי: לא, זה לא כתוב.
אוסאמה סעדי: לכן אני שואל למה.
<שירן ברזילי גלוטר: אנחנו נסביר את זה בסוף הסעיף.
<אבי ליכט: נקריא ונסביר לכם הכול.
<אבי ליכט: תראו את ההסדר ונסביר לכם הכול.
אוסאמה סעדי: מה זה סעיף 11?
<מיכל אלבז: סעיף 11 מאפשר לרשם ההוצאה לפועל להעביר תיק במקרים חריגים.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה להבין מענת או - - -
<נועה ברודסקי לוי: דיברו על זה שיהיו שניים במחוז תל-אביב, אם אני מבינה נכון.
<נועה ברודסקי לוי: אני חושבת שכדאי - - -
אוסאמה סעדי: אמרת תל-אביב, באר שבע ו-?
<ענת הר-אבן: באר שבע, תל-אביב, ירושלים, נתניה והקריות.
<ענת הר-אבן: נעשָה פילוח של כל החייבים הפוטנציאליים מבחינת הכמויות, אנחנו מכירים את המספרים - - -
ניסן סלומינסקי: יש לי שתי שאלות.
ניסן סלומינסקי: אחת, יש מצב שאם אנשים צריכים למלא טפסים, שלא יצטרכו ללכת אלא לעשות את זה באמצעים יותר חדשים?
<ענת הר-אבן: אנחנו סבורים שזו בקשה מאוד משמעותית בחיים של החייב, ואמנם אנחנו הארגון הממשלתי הראשון שהוקמה בו חטיבת - - -
ניסן סלומינסקי: אני שואל כדי להקל על כולם.
<ענת הר-אבן: אני חושבת שההקלה יכולה להיות בעוכריו של החייב.
<ענת הר-אבן: מדובר פה בהליך מאוד משמעותי וחדשני.
<ענת הר-אבן: המוכוונות שלנו כלפי החייב היא כזאת שאנחנו מצפים שהוא יבוא, שנסביר לו, שנעשה תיאום ציפיות.
<ענת הר-אבן: חייב כזה שמגיש בקשה, אם הוא יצפה לקבל הפטר באופן אוטומטי והוא לא יבין שזה תהליך שיכול לקחת כמה חודשים ויכול להיות שבסופו של דבר הוא אולי לא יקבל הפטר - - -
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שהוא ישב ויקבל הסברים וכולי.
ניסן סלומינסקי: זה לא רק למלא טופס.
ניסן סלומינסקי: אם כך, אם אנחנו מדברים על 22,000 איש לפחות – הרי יכול להיות שיהיו יותר וייפסלו – זאת אומרת שאתם צריכים הרבה מאוד כוח אדם שיעמוד מולם, יסביר להם, יטפל בהם, ואחר כך יבדוק שהדברים באמת נכונים ושאין להם שום דבר מוחבא.
ניסן סלומינסקי: האם יש לכם כוח אדם כזה?
<דן בן סימון: כן.
ניסן סלומינסקי: אז מה הם עושים היום?
<דן בן סימון: צריך להבין שזה לא אנשים ש...
<דן בן סימון: גם היום הם נמצאים ברשות.
<דן בן סימון: חלק מהנושא - - -
ניסן סלומינסקי: אבל היום אין לכם קשר אתם.
ניסן סלומינסקי: ענת הסבירה יפה מאוד שכשהוא מגיע צריכים לדבר אתו, להסביר לו במאור פנים - - -
<אבי ליכט: אנחנו נמצאים בדיונים מול אגף תקציבים במטרה לתקצב כוח אדם נוסף לצורך הדבר הזה.
<דן בן סימון: אנחנו כבר מתוקצבים.
אוסאמה סעדי: התקציב הזה, אם היה הולך לנושים, היינו פותרים את הבעיות?
אוסאמה סעדי: היינו נותנים 20% לנושים וגמרנו.
<דן בן סימון: לא, לא, לא.
זאב בנימין בגין: אני מבקש לשאול מהי מסגרת הזמן שבה על פי הבנתכם ייגמר הטיפול ב-22,000 החייבים.
זאב בנימין בגין: עשר שנים?
זאב בנימין בגין: שמונה שנים?
<דן בן סימון: לא, לא, הוראת השעה היא לשלוש שנים.
<ענת הר-אבן: הוראת השעה היא לשלוש שנים, אבל חייב שמגיש את הבקשה גם ביום האחרון, החוק מסמיך את רשם ההוצאה לפועל להמשיך ולטפל בו.
<ענת הר-אבן: מאחר שהסעיפים כרגע קובעים שרשות המסים יכולה להאריך את המועדים גם עד תשעה חודשים, אז הצפי של הטיפול הוא שהחייב מגיש בקשה, עובר כחודש עד שהרשם בודק את סעיפי המידע ומחליט אם החייב מתאים לכאורה להיכנס למסלול או לא, ואחר כך יש צורך לשלוח...
<ענת הר-אבן: זה פחות או יותר תהליך שיכול לקחת בין חצי שנה לשנה ושלושה חודשים.
זאב בנימין בגין: אני מבין שהתהליך הוא מסובך, וזה מחריף את הנחתי עקב תשובתכם.
זאב בנימין בגין: אם 22,000 חייבים, ונגיד שמחצית מהמספר הזה צריכים לעבור את הטיפול המסור באמצעות הפקידות, ככל שיהיה תקציב, אז החשבון הוא... נניח שמדובר ב-18,000 חייבים ו-4,000 יישארו לסיבוב הבא, לחוק הקבוע.
זאב בנימין בגין: אז זה אומר 6,000 חייבים בשנה.
זאב בנימין בגין: בשנה יש בערך 250 ימי עבודה, נכון?
זאב בנימין בגין: אז אני מבקש לעשות את החשבון הזה: חמש לשכות, כפול 250 ימי עבודה, שזה בערך 1,000 ימי עבודה בשנה בלשכות, כפול שלוש.
זאב בנימין בגין: אז אני מבקש דווקא על רקע ההליך המאוד נאה ומפורט שאתם מדברים עליו, לשאול האם הציפייה הזאת מציאותית?
<דן בן סימון: אני חושב שכן.
זאב בנימין בגין: איך?
זאב בנימין בגין: תסביר.
<דן בן סימון: צריך להבין, אנחנו היום ברשות האכיפה מטפלים בערך ב-400,000 תיקים בשנה.
<דן בן סימון: אנחנו פרוסים על פני כל הארץ.
<דן בן סימון: יש לנו 59 רשמים, שמטפלים בכל הבקשות.
<דן בן סימון: גם היום אנחנו נערכים לאפשרות שאדם יוכל לזמן תור כדי להגיש את הבקשה הזאת, כדי לפרוס אותם.
<דן בן סימון: לגבי השאלה מה אורך הזמן – זה תלוי מאוד בתיק, בכמות התיקים, בנושים, בהתנגדויות שהנושים יגישו.
<דן בן סימון: יש תיקים שהטיפול בהם יהיה מהיר, וזה גם מתקשר לסף הנמוך, דווקא למקרים שכן צריך לטפל בהם, של אותה אישה שיש לה רק 10,000 שקל והיא משלמת היום 300 שקל, כך שהחוק הזה לא ייגמר עוד הרבה שנים – אז כן, אנחנו צריכים לנסות לראות איך אנחנו מכניסים אותם למסלול חדש בחיים.
<דן בן סימון: וזאת מטרת החוק.
זאב בנימין בגין: בסדר, הבנו.
זאב בנימין בגין: אני בעד החוק.
<דן בן סימון: אנחנו נערכים לדבר הזה, ואם נצטרך גם נגיש בקשה להגדלה.
<דן בן סימון: אבל אנחנו חושבים שאנחנו ערוכים, וגם קיבלנו הסדר תקציבי, ואם נצטרך אז נבוא לפה לבקש את עזרתכם כדי לקבל תקציב נוסף.
ניסן סלומינסקי: תודה, דן.
אוסאמה סעדי: אבי, למה רק חמש לשכות, ואין בנצרת?
אוסאמה סעדי: בנצרת יש בית משפט מחוזי, יש היכל משפט, וכל הצפון בנצרת.
אוסאמה סעדי: אז למה הוא צריך ללכת לנתניה או לקריות?
<דן בן סימון: לא, א', הוא נוסע לקריות.
ניסן סלומינסקי: יש בעיה לפתוח גם בנצרת?
אוסאמה סעדי: יש בית משפט מחוזי, יש היכל משפט מפואר בנצרת - - -
<רן מלמד: יש יחידת סיוע משפטי בנצרת.
אוסאמה סעדי: אז למה לא?
מרב מיכאלי: ענת, כמה חייבים יש באילת?
אוסאמה סעדי: כל המגזר הערבי נמצא בנצרת; לא יכולים לשלוח אותו לקריות.
ניסן סלומינסקי: אתה שאלת שאלה טובה, ותכף נקבל תשובה.
<אבי ליכט: יו"ר הוועדה, הבעיה היא תקציבית-תפעולית, אין פה איזה עניין עקרוני.
<אבי ליכט: אנחנו כן מוכנים להעביר את הרשם של הקריות לנצרת.
<שירן ברזילי גלוטר: לשקול להעביר.
<אבי ליכט: לא, לא לשקול.
<אבי ליכט: שקלנו.
<אבי ליכט: אבל העניין שאז תהיה בעיה עם הקריות.
<אבי ליכט: כלומר, אנחנו לא רוצים שיהיה מצב שיחשבו שיש רק ביישובים ערביים.
ניסן סלומינסקי: בוא נסכם שאתם תעבירו את זה לנצרת, ואנחנו נשקול לגבי הקריות.
ניסן סלומינסקי: כלומר, נשקול להוסיף בקריות.
ניסן סלומינסקי: כי אני לא רוצה שאנשי חיפה ייסעו לנצרת כדי לעשות את זה.
<אבי ליכט: זה משחק לשני הכיוונים.
אוסאמה סעדי: למה לא להוסיף עוד לשכה?
<אבי ליכט: זו לא שאלה משפטית, זו שאלה של כסף, ונמצא פה בחור מאגף תקציבים.
<אבי ליכט: צריך עוד רשם, וזה עולה כסף.
זאב בנימין בגין: לפי התשובה שקיבלתי קודם לשאלתי, אני מניח שבכל מקרה תידרש תוספת תקציב.
<אבי ליכט: אבל השאלה כמה.
ניסן סלומינסקי: רן, בקצרה.
<רן מלמד: בסעיף (א) אני רוצה להפריד בין הגשת הבקשה לבין קבלת מידע.
<רן מלמד: גם היום אתה יכול לקבל מידע בכל לשכה של רשות האכיפה והגבייה.
<רן מלמד: אני חושב שאת המידע הבסיסי, את ההסברים הבסיסיים של מה צריך לעשות.
<רן מלמד: ..
<רן מלמד: לא צריך לטרטר בן אדם למקומות שרחוקים ממקום מגוריו.
<רן מלמד: אני חושב שקבלת המידע הבסיסי, הטפסים והסבר בסיסי ראשוני, כולל אולי אפילו בשפה שהאדם מבין, חייבת להיעשות בלשכה שקרובה למקום מגוריו, כדי שהוא ידע אם הוא בכלל יכול לעמוד בתנאים.
ניסן סלומינסקי: א', הוא יכול להערכתי לקבל בכל מקום, זאת לא תהיה בעיה.
ניסן סלומינסקי: ב', כשאדם בא להגיש את הטופס, זה הזמן שאתה מסביר לו מה המשמעיות, מה צריך לעשות, וגם את האחריות.
ניסן סלומינסקי: כי אם האיש ממלא ושוכח לדווח על כל החובות, כל ההפטר יתבטל.
ניסן סלומינסקי: ולכן צריכים מישהו שיסביר לו, יגיד לו את האחריות, וזה טוב - - -
<רן מלמד: אבל פה לא מדובר ברשם.
<רן מלמד: מדובר בפקיד הוצאה לפועל, שאפשר להכשיר כזה בכל לשכה.
ניסן סלומינסקי: רן, בוא לא נתווכח.
ניסן סלומינסקי: אמרנו שלקבל מידע הוא יוכל, אבל אנחנו מדברים כרגע על כך שבזמן שהאיש ממלא את הטופס...
ניסן סלומינסקי: אני חשבתי שאולי אפשר לעשות את זה דרך האינטרנט או משהו כזה, אבל הבנתי שזה לטובתו שהוא יבוא ויסבירו לו - - -
<רן מלמד: אני מבקש להסביר, אדוני.
ניסן סלומינסקי: הבנתי מה שאתה אומר.
ניסן סלומינסקי: אתה מדבר על משהו שקשור - - -
<רן מלמד: ברשותך, אני מבקש להסביר.
<דן בן סימון: באתר האינטרנט.
<רן מלמד: אני חושש - - -
<דן בן סימון: רן, אני חוסך לך את הדיון.
<דן בן סימון: קודם כול, תודה רבה לרן על השאלה המוזמנת.
<דן בן סימון: כי אחד הדברים שאנחנו עושים בחוק הזה זה שאנחנו גם יוזמים דברים, וחלק מהיוזמה זה שנשלח איגרת לא בנוסח של חבריי המשפטנים אלא בנוסח שברור לכל אדם, על מטרת החוק ומה האפשרויות שעומדות בפניו, ועל תהליך העבודה, וזאת כדי לעשות תיאום ציפיות.
<דן בן סימון: האיגרת הזאת נשלחת לכל האנשים שאנחנו חושבים שעומדים ל - - -
ניסן סלומינסקי: באיזה שפה אתם שולחים?
ניסן סלומינסקי: יש דרך לשלוח ביותר משפה אחת?
ניסן סלומינסקי: בעיקר באוכלוסיות מסוימות - - -
<דן בן סימון: בעברית וערבית.
<רן מלמד: אני מבקש גם רוסית.
<רן מלמד: קהל גדול.
ניסן סלומינסקי: אני חושב שצריך להיות גם ברוסית, לפחות.
<רן מלמד: אני בכל אופן רוצה - - -
ניסן סלומינסקי: רגע, רן.
<דן בן סימון: מעבר לזה, האיגרת הזאת והטפסים נמצאים בכל לשכה ולשכה.
<דן בן סימון: צריך להבין שהמפגש הראשוני הזה.
<דן בן סימון: ..
<דן בן סימון: למה אנחנו נותנים את זה רק בחמש לשכות?
<דן בן סימון: כי המפגש הראשוני בין הרשות לבין החייב הוא מפגש חשוב, כי זה תהליך - - -
ניסן סלומינסקי: הבנתי את זה, בסדר.
<רן מלמד: אדוני, אני חושב - - -
ניסן סלומינסקי: לא, רגע.
<רן מלמד: לא סיימתי את המשפט, תן לי לסיים אותו.
ניסן סלומינסקי: רן, אני רוצה שנגדיר, כי אני רואה שזה הולך לאורך כל היום.
ניסן סלומינסקי: יש לך הערות באמת מצוינות, והן נשמעות, אבל בוא נדע גם - - -
<רן מלמד: לא, אבל אני רק רוצה להשלים - - -
ניסן סלומינסקי: רגע, שנייה, רן.
<נירה שלו: זה לא המידע המדובר.
<נירה שלו: המידע שהתכוונו אליו זה החלטות לגבי סטטוס הטיפול בבקשה, שאת זה אפשר לקבל - - -
ניסן סלומינסקי: סליחה.
<ענת הר-אבן: את זה אנחנו אפילו נשלח לו באס-אם-אסים.
<נירה שלו: חשוב שהמידע הזה יהיה לא רק בלשכה שבה - - -
ניסן סלומינסקי: לא, לא, רבותיי, בואו נגדיר את ההליך, כי אחרת אנחנו לא נגמור, וחבל שאני אעצור.
ניסן סלומינסקי: אתם מעירים הערות באמת טובות; הם שומעים, חברי הכנסת שומעים, אבל אני לא רוצה שנתחיל לדון ולדון ולדון.
ניסן סלומינסקי: שומעים, אנשים קולטים את זה טוב, זה משכנע, וכפי שראית, תוך כדי דיון כבר משנים, וגם אם לא, אולי חברי הכנסת יחליטו שכן, ואז הם יכולים לרשום את זה ולהגיש הסתייגויות או שאנחנו יכולים אחר כך לשנות.
ניסן סלומינסקי: אבל אני לא רוצה מצב שאנחנו כל היום דנים על אותו דבר וחוזרים וחוזרים וחוזרים.
<רן מלמד: אבל מכיוון שהופסקתי באמצע, אני רוצה עוד 20 שניות כדי לסיים את המשפט, כדי להבהיר.
ניסן סלומינסקי: בסדר, אבל אני אמרתי את הנוהל שיהיה לנו מכאן והלאה.
<רן מלמד: הנוהל מקובל עליי לחלוטין, אדוני.
<רן מלמד: אני רוצה להבהיר.
<רן מלמד: המרכזים של "ידיד" פרוסים מקריית שמונה ועד רהט בדרום.
<רן מלמד: אנחנו מכירים את האוכלוסיות ואנחנו יודעים לאן הם יכולים להגיע.
<רן מלמד: השלב המקדמי הוא לקבל מידע בסיסי על עצם קיום המסלול.
<רן מלמד: אומרים פה ברשות האכיפה והגבייה "אנחנו נשלח מכתב".
<רן מלמד: אבל אנחנו יודעים מה עושים אנשים שמקבלים מכתב מרשות האכיפה והגבייה.
<רן מלמד: אבל גם אם נניח שהמכתב ישכנע אותם, השלב הבא זה שמישהו בטובא זנגריה או בחצור הגלילית או בקריית שמונה צריך לנסוע לנצרת או לקריות, והוא צריך להבין מה הוא צריך לקחת אתו, כדי שלא יהיה מצב שהוא לוקח חופש מיום העבודה שלו, מאבד כסף, נוסע, מקבל מידע, ואז הוא חוזר הביתה והוא צריך להכין את האינפורמציה ולשוב שוב כדי לתת אותה.
<רן מלמד: אם בלשכת ההוצאה לפועל בעיר שבה הוא גר או הקרובה אליו ייתנו לו את המידע הבסיסי ויסבירו לו בדיוק מה הוא צריך להכין, אז המפגש שלו עם הרשם או פקיד של הרשם יהיה הרבה יותר פשוט והרבה יותר הגיוני.
<אליסה דברה: אפשר הערה קטנה בהמשך לדבריו - - -
<יוסף ויצמן: חצי מיליון שקל אפשר למחוק לו, והוא לא יכול לנסוע בנסיעה?
ניסן סלומינסקי: לא, רבותיי - - -
<אליסה דברה: יש לי הערה מאוד חשובה.
<אליסה דברה: בבקשה - - -
ניסן סלומינסקי: לא, לא, די.
ניסן סלומינסקי: שמענו, מיצינו את זה, אנחנו כבר מעבר לזה.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, הלאה.
<אליסה דברה: אחר הצהריים.
<אליסה דברה: תאפשר לחייבים להגיע ללשכות אחר הצהריים.
<ענת הר-אבן: גם זה נלקח בחשבון.
<ענת הר-אבן: גם זה חלק מתכנית העבודה.
ניסן סלומינסקי: מיכל, בבקה.
<מיכל אלבז: אני אקריא את סעיף 69י7, דרישת מידע עדכני.
<מיכל אלבז: זה סעיף שמחייב את הרשם לערוך בדיקה מדגמית של מידע עדכני לגבי החייב שמתקיימים בו התנאים לכאורה.
קוראת: נתבקשנו על ידי הוועדה לוותר על הסיפא, ואנחנו - - -
ניסן סלומינסקי: רגע, אני רוצה קודם כול שתסבירו.
<מיכל אלבז: כמו שהסברנו לדעתי בדיון הקודם, יש איזשהו מידע ממוחשב שרשם יכול לדרוש לפי חוק ההוצאה לפועל.
<מיכל אלבז: אנחנו מציעים שרק אם החייב פונה אליו ומתקיימים בו התנאים לכאורה, הוא יערוך בירור מקיף וחדש לגבי הנכסים שעומדים לרשותו ולגבי - - -
ניסן סלומינסקי: מי?
ניסן סלומינסקי: הרשם?
<מיכל אלבז: כן, הרשם.
<מיכל אלבז: ועל סמך זה הוא יוכל לפתוח את הבקשה.
<מיכל אלבז: על סמך המידע שיש לפתוח.
ניסן סלומינסקי: אני שואל שוב, כי אם את אומרת שאת כל המידע שלו הוא יונק רק מהמסמך שכותב הנישום, אז אנחנו בבעיה.
<שירן ברזילי גלוטר: לא, לא.
ניסן סלומינסקי: אבל הסברתם לי היטב בישיבה הקודמת שאתם מחוברים להרבה מאוד מערכות, ואפשר - - -
<שירן ברזילי גלוטר: זה הסעיף הזה.
ניסן סלומינסקי: אז אפשר להניח שאתם קצת פחות מרשות המסים מהבחינה הזאת.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, יש לכם מידע אמין, ואתם מנסים כמה שיותר לצמצם את אותם אנשים ש...
ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה לקרוא להם רמאים, אבל דומים לנושא הזה.
ניסן סלומינסקי: זו המשמעות?
<מיכל אלבז: נכון, זאת המשמעות.
<נועה ברודסקי לוי: הסיפא של הסעיף שמיכל בסופו של דבר לא הקריאה ציין שאם הייתה בדיקה כזאת בחצי השנה האחרונה, היא לא תיעשה שוב.