GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי ליכט: לא את המידע, הוא לא רואה את המידע.
ניסן סלומינסקי: הוא לא רואה, ודאי שלא.
<אבי ליכט: חלופה שנייה שהצעת, זה אומר, אם הוא קיבל את המידע וזה מידע מסווג שאי-אפשר לחשוף הוא יכול מיוזמתו להפעיל חוקר - - -
ניסן סלומינסקי: מדובר על מספר מסוים.
<אבי ליכט: פה אני חושב שיש בעיה.
ניסן סלומינסקי: הביא לו החוקר תוצאות - טוב, לא הביא - - -
מרב מיכאלי: אבל מה עכשיו?
מרב מיכאלי: הוא יחקור את המידע של רשות המסים?
מרב מיכאלי: מה, הם קבלנות של רשות המסים?
ניסן סלומינסקי: לא, חבר'ה.
אוסאמה סעדי: אבל יש להם את המידע, מה צריך לחקור?
<אבי ליכט: ניסן, תנו לי בבקשה לסיים.
<אבי ליכט: בסיטואציה כזאת ההצעה שלך בעייתית, ואסביר לך גם למה.
<אבי ליכט: א', אין לנו בכלל היום מנגנון של חוקרים כאלה.
<אבי ליכט: אבל נניח שהיה, החוקרים האלה בסוף מסתמכים על מה שיש לרשם, הם כמו הרשם, אין להם סמכויות חיפוש, מעקב, לא נשלח אותם להפעיל סמכויות פוגעניות שאין בדין.
ניסן סלומינסקי: לא, ודאי שלא.
זאב בנימין בגין: את זה הנושה כבר עשה שנתיים קודם.
<אבי ליכט: בסדר, אז עכשיו את המידע הזה, בגלל שהלכת לרשם ואמרת לו והכל, הרשם, א', לא יכול להפעיל סמכויות, הוא גם לא יכול להגיד את זה לנושה, כי זה מידע מסווג, ולכן, גם הנושה לא יוכל להשתמש בזה.
<אבי ליכט: ולכן, אם אתה מסתפק בעמדה שאומרת: יש רשם מיוחד - - -
ניסן סלומינסקי: א', הסתפקתי בזה.
ניסן סלומינסקי: רק אני אומר שוב, את הדרגה - - -
<אבי ליכט: אל תציע, ניסן - - -
ניסן סלומינסקי: לא מציע, אני אומר מה אני הייתי עושה כרשם, ותבין למה, הנושה – הרי הבנתי כאן גם מלשכת עורכי-הדין וגם מאחרים שכשמדובר כאן בסכומים, נושים לוקחים חוקר, והחוקר מוצא להם הרבה מאוד דברים פשוטים, שהוא נוסע ברכב שלמעשה רשום על שם מישהו אחר וזה רכב שלו.
זאב בנימין בגין: הוא כבר מצא, הנושה כבר עשה את זה.
<אבי ליכט: איך הוא מוצא?
<אבי ליכט: מה, הוא הולך לעקוב אחריו?
<אבי ליכט: מה אני יודע, תן להם, שהם יעשו את זה.
ניסן סלומינסקי: לא אתם.
ניסן סלומינסקי: אני אומר, כל מה שהחוק מרשה.
<אבי ליכט: מה שהחוק מרשה לא יעזור, כי זה אותו נייר שהוא בדק קודם, כשהוא בדק יכולת הוא כבר עשה את זה.
<נועה ברודסקי-לוי: הם עשו מה שהם עשו בשלב הקודם.
ניסן סלומינסקי: הוא לא בדק את זה.
ניסן סלומינסקי: עוד פעם, מה נאמן עושה בפשיטת רגל שאתם לא עושים פה?
מרב מיכאלי: הוא בדק.
מרב מיכאלי: מה עכשיו נאמן?
<אבי ליכט: הוא לא חוקר.
ניסן סלומינסקי: מה נאמן עושה?
<אבי ליכט: הוא אוסף את הנכסים, הוא לא יכול לחקור.
<אבי ליכט: מי שחוקר זה או בית-משפט או כנ"ר, הם לא חוקרים נאמנים.
<יוסף ויצמן: הנאמן חוקר וגם משתמש והוא גם מזמן אותו לחקירה ובודק אותו ומלווה אותו.
<אבי ליכט: על סמך מה?
<אבי ליכט: על סמך נייר.
<יוסף ויצמן: על סמך המידע שיש לו, על סמך המידע עם הנושים.
ניסן סלומינסקי: לא אכפת לי לרדת מזה.
ניסן סלומינסקי: אמרתי, אם אני הייתי הרשם, הייתי עושה את זה.
<אבי ליכט: תרד מזה.
ניסן סלומינסקי: בסדר, אז אל תכתוב שניסן הוא הרשם, אבל אני רק אומר שלהערכתנו - - -
<אבי ליכט: ניסן, בעזרת השם, כשתסיים את הקדנציה פה ותהיה רשם אז תפעיל את הסמכות.
<יוסף ויצמן: איזה שדרוג אתה מאחל לו.
ניסן סלומינסקי: שדרוג, אתה יודע מה הבטיחו לי?
ניסן סלומינסקי: טוב, נו.
<אבי ליכט: באמת, צריך גם להבין, כשנצא החוצה, מבחינתך אתה רק רוצה שיהיה רשם שיסתכל על הנייר שיגיע מרשות המסים ויגיד: יש לנו מידע מסווג - x,y ,z , וזאת מבחינתך עילה לדחות את הבקשה, זה מה שאתה רוצה.
<אבי ליכט: בסדר, הבנתי.
מרב מיכאלי: אבל זאת לא חזקה, זה בתוך שיקול הדעת של הרשם.
<אבי ליכט: שוב, תבינו, כשאת אומרת שיקול דעת, איזה שיקול דעת הוא יפעיל?
<אבי ליכט: הוא לא רואה את החומר, הוא לא יכול לראות את החומר, כי ניסן אמר שהוא לא יראה.
<אבי ליכט: אז בואי נניח עכשיו שאני הרשם של ההוצאה לפועל, מגיע אלי נייר מרשות המסים שאומר: יש לנו מידע שלאיש יש נכסים, לצורך העניין, מה הוא יעשה עם זה?
<אבי ליכט: איזה שיקול דעת יש פה?
<אבי ליכט: זה בעצם, או שהוא מאמין, או שהוא לא מאמין.
<אבי ליכט: כי אם את אומרת שהוא יפעיל שיקול דעת, את רוצה להראות לו את החומר, וניסן אמר שהוא לא יראה לו את החומר, אז אין פה אלמנט של שיקול דעת באמת, זה העניין.
ניסן סלומינסקי: חומר חסוי הוא לא יכול להראות, ואני גם לא רוצה שהוא יראה.
<משה אשר: עשינו הליכי שומה, מסתבר שהוא מעלים עוד נכסים, עשינו תחשיבים כלכליים.
ניסן סלומינסקי: התקדמנו שתי דרגות, מה לא, ועוד איך התקדמנו.
<משה אשר: עשינו תחשיבים כלכליים.
זאב בנימין בגין: יש מצבים כאלה בחיים, בייחוד במדינתנו, שבהם לא נמסר כל המידע, ודאי לא כזה שיגיע לנאשם או מי שיש ממנו חשד.
מרב מיכאלי: - - - בעיה עם זה.
אוסאמה סעדי: הוא לא נאשם, אנחנו מדברים על אזרחים.
זאב בנימין בגין: אנחנו מבינים שהמקרים האלה אמורים להיות חריגים, תנו לי הערכה.
ניסן סלומינסקי: מאיפה הם יודעים?
זאב בנימין בגין: תביא לי, כמה מקרים שאתם בשנה מתבססים בהם על איזה מודיעין מי-יודע-מה מתוך הכלל, הרי הם לא מאוד רבים.
ניסן סלומינסקי: אף אחד לא יודע.
ניסן סלומינסקי: נניח 20, מה זה משנה, סתם.
<משה אשר: לא, לא, זה לא מודיעין מהסוג הזה.
<משה אשר: ברגע שהתחלתי הליך שומה - -
מרב מיכאלי: זה "מלשינונים".
<משה אשר: - - ובדקתי שהתוצאה הכלכלית שלו, התוצאה העסקית שלו היא בלתי סבירה, והספרים שלו נוהלו בצורה לא נכונה, זאת אומרת שכבר אולי הספרים שלו פסולים, ואז אני בודק מבחינה ענפית כמה הוא - אני כבר לא מאמין להכנסות שלו, ואני בונה שומה חליפית, ואני עושה הצלבות עם ספקים ועם לקוחות.
<משה אשר: אז מה, זה לא מידע מודיעיני במובן הביטחוני, אבל זה מידע שאני על בסיסו בונה את השומה ואת ההכנסה החדשה החייבת שלו.
אוסאמה סעדי: למה אי-אפשר להגיש את המידע הזה להוצאה לפועל?
אוסאמה סעדי: לא מבין מה הבעיה.
ניסן סלומינסקי: הצלחנו כבר לקבל שהוא מודיע לרשם ומודיע שבגלל שיש נכסים - -
<משה אשר: המידע הזה ייחשף בבית-משפט.
ניסן סלומינסקי: - - מעבר לזה הוא לא יכול.
ניסן סלומינסקי: הוא נמצא בהליך, הם בודקים אותו, יכול להיות שהוא מבריח, יכול להיות שיש נאמנויות, יש לו כל מיני דברים, אנחנו לא רוצים להכניס – רק שנייה, נועה רוצה לחדד.
<נועה ברודסקי-לוי: אני רוצה לחדד כמה דברים.
<נועה ברודסקי-לוי: בסעיף שהוצע היו פה בעצם ארבעה דברים שעליהם דובר.
ניסן סלומינסקי: אבי.
<אבי ליכט: אני רוצה עכשיו לשפר את ההצעה, בסדר?
ניסן סלומינסקי: או.
<ליאור שפירא: סוף שבוע זוגי.
ניסן סלומינסקי: את רואה.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, לאט לאט.
<אבי ליכט: בסיטואציה כזאת, וגם אמרתי לכם את זה, זה לא איזה משהו שאני – בסיטואציה כזאת שהרשם קיבל ודחה תהיה זכות ערעור לבית-המשפט, ושבית-המשפט כן יוכל לראות את זה במעמד צד אחד, ואז תהיה על זה ביקורת, כך שזה לא סתם מישהו בא ואמר, אלא בית-משפט יוכל לראות את זה.
ניסן סלומינסקי: בסדר, אני מסכים.
<משה אשר: במעמד צד אחד.
<אבי ליכט: במעמד צד אחד, ודאי.
<נועה ברודסקי-לוי: אני רוצה לחדד, שנבין על מה אנחנו מדברים, להבין בדיוק על מה כן מוסכם ועל מה לא.
<יוסף ויצמן: כמה כאלה יש?
<משה אשר: שנאמר שהגובה הוא מעל 400,000, מעל 800,000.
<נועה ברודסקי-לוי: אין בעיה להעביר את המידע הזה.
מרב מיכאלי: להגיד את גובה החוב.
מרב מיכאלי: לא להגיד סתם זה מעל 400,000 שקל, להגיד מה גובה החוב, מה הבעיה.
<נועה ברודסקי-לוי: זה הרי נובע מהדוחות, ועל זה אמרנו שלפי 7ב לחוק ההוצאה לפועל אין סיבה - - -
<קריאה: זה לא לפי 7ב.
<משה אשר: זה לא נובע מהדוחות.
<נועה ברודסקי-לוי: למה לא?
<קריאה: לפי החוק זה לא לפי 7ב.
מרב מיכאלי: מה, לא תגיד לאיש מה גובה החוב של האיש?
<משה אשר: אגיד לרשם שזה מעל 400,000.
מרב מיכאלי: אבל מה, מה זה תגיד, למה שלא תיתן את גובה החוב?
<משה אשר: הוצאתי לו שומה על 2 מיליון שקל, להגיד לו שזה 2 מיליון שקל?
<נועה ברודסקי-לוי: כן, מה הבעיה?
מרב מיכאלי: מה הבעיה עם זה?
ניסן סלומינסקי: לא, עזבו, למה אנחנו צריכים את זה?
אוסאמה סעדי: לא צריך.
<נועה ברודסקי-לוי: כי אם הטענה היא נגד מה שיש, שגובה החוב - - -
מרב מיכאלי: אני לא מבינה, תסביר לי, יכול להיות שזה הגיוני.
אוסאמה סעדי: כי שומה, על-פי מיטב השיקול הזה, זה לפעמים 2 מיליון שקל, אבל זה יכול להיות 100,00 שקל.
אוסאמה סעדי: אל תתני להם שיהיה להם את הסכומים.
ניסן סלומינסקי: קודם כול, אם אתם יודעים להגיד, בעצם, אתם תעשו את החשבון הרי גם, נניח, אתם יודעים על חייב גיליתם שיש לו רכוש ששווה 100,000 שקל, ה-100,000 שקל האלה בעיקרון – ואתם לא רוצים להגיד מאיפה כי זה מהמקורות שלכם – אבל הם לא עילה להוציא אותו מהפטור, למה?
ניסן סלומינסקי: כי 100,000 הם עדיין לא סיבה להוציא.
ניסן סלומינסקי: אבל יש כאן שתי אפשרויות: אחת, יכול להיות שה-100,000 האלה יצטרפו ל-750,000 שיש בהוצאה לפועל, ואז פתאום האיש קופץ ל-850,000, ובגין זה הוא יוצא, לא בגין ה-100,000.
<משה אשר: חוב או נכסים?
<זאב פורת: חוב.
<נועה ברודסקי-לוי: אנחנו מדברים על גובה החוב.
ניסן סלומינסקי: חוב.
ניסן סלומינסקי: דבר נוסף, נניח, יכול להיות שהוא יוצא מהפטור לא בגלל הסכומים אלא בגלל שהאיש משקר.
מרב מיכאלי: אבל, רגע, נועה הולכת בשביל זה סעיף סעיף.
ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי, אלה שני דברים נפרדים.
מרב מיכאלי: קודם על גובה הסכום.
<נועה ברודסקי-לוי: קודם כול לגבי גובה החוב שאמרנו שמדובר פה גם על 400,000 וגם על ה-800,000, שלא ברור למה יש בעיה להעביר את המידע.
ניסן סלומינסקי: את החוב שלהם אין להם בעיה להעביר.
<נועה ברודסקי-לוי: הוא רצה להעביר "מעל סכום מסוים", ולא ברור לי למה.
ניסן סלומינסקי: משה וזאב, את החוב שחייבים לכם יש לכם בעיה להעביר?
ניסן סלומינסקי: זה לא.
ניסן סלומינסקי: את זה אין להם בעיה.
אוסאמה סעדי: אם הוא אומר שזה מעל 800,000 אז הוא אומר – אבל אם זה 100,000 אז הוא אומר 100,000, שלא יגיד 800,000 שקל וסתם יזרוק שומה.
מרב מיכאלי: הוא לא יכול סתם לזרוק שומה, אסור לו סתם לזרוק שומה, מה זה.
מרב מיכאלי: שומה זה כאילו הערכה.
אוסאמה סעדי: זה לא מדע מדויק, מעריכים, אז הוא אומר שזה מעל 400,000.
מרב מיכאלי: את מבינה?
מרב מיכאלי: הם מעריכים שהשנה תרוויחי ככה וככה ואז הם קובעים לך את השומה.
<נועה ברודסקי-לוי: זאת הערכת שומה שלהם, זה לא חוב מוגמר.
ניסן סלומינסקי: יש כאן שני דברים.
ניסן סלומינסקי: הבעיה הגדולה להגיד סכום - - -
אוסאמה סעדי: בדיוק, לכן אני אומר, שיצהירו שזה מעל 400,000.
<נועה ברודסקי-לוי: אבל אני גם לא רוצה שהם יודיעו את זה ככה וזה ימנע ממישהו לקבל הפטר.
מרב מיכאלי: אבל יש גם הבדל בין שומה לבין חוב, זה לא אותו דבר.
ניסן סלומינסקי: יש שני דברים.
ניסן סלומינסקי: אם מגלים, נניח, שיש לו רכוש שהוא היה צריך לשלם עליו מסים, אז זה יוצר חוב, וזה כבר סיפור שיכול לחשוף, כי פתאום האיש המסכן הוא לא - - -
מרב מיכאלי: אתה מדבר על משהו אחר.
ניסן סלומינסקי: זה קשור אחד בשני, זה גם רכוש, אבל הרכוש הזה אצלם יוצר חוב שהאיש לא שילם בגין זה מסים כל הזמן, הוא הבריח נכסים.
ניסן סלומינסקי: תנו להם רגע מה המקסימום שהם יכולים ועם זה הם נתקדם.
ניסן סלומינסקי: תגידו מה המקסימום שאפשר ונתקדם.
<משה אשר: בנושא של הסכומים, עד 400,000 ניתן את הסכום, ואז באמת זה יכול להצטרף - - -
מרב מיכאלי: אבל עד 400,000 זה לא רלוונטי.
ניסן סלומינסקי: זה יכול להצטרף.
<זאב פורת: זה יכול לעבור את ה-800,000.
ניסן סלומינסקי: זה יכול לעבור ל-800,000 אם יש - - -
<משה אשר: אם יש למישהו 300,000, למישהו אחר יש 500,000.
ניסן סלומינסקי: בטח שזה יכול.
ניסן סלומינסקי: א', זה עוזר.
מרב מיכאלי: זה לרעתנו, זה לא לטובתנו.
ניסן סלומינסקי: זה לא משנה אם זה לטובתנו, אנחנו מחפשים את האמת, חבר'ה.
<דן בן סימון: אם נגיד אצלנו זה 100,000 ואצלם זה 300,000 - - -
<נועה ברודסקי-לוי: אבל הוא צריך לקבל את הסכום הזה כדי לדעת למה הוא מצטרף - - -
ניסן סלומינסקי: רבותי, בואו נסכם.
מרב מיכאלי: אם אתה יכול לתת סכום, אז למה אתה יכול לתת סכום רק מתחת ל-400,000 ולא מעל ל-400,000?
<מיכל אלבז: זה גם מתחת ל-400,000 כי זה עולה על 800,000 כשזה - - -
מרב מיכאלי: לא משנה, אבל אם מבחינת רשות המסים יכולים לתת סכום, מה זה משנה, אם הם יכולים לתת את הסכום כאן או כאן?
מרב מיכאלי: למה ההבחנה הזאת?
מרב מיכאלי: אני לא מבינה.
מרב מיכאלי: אני מבינה את – באמת, מהו - - -
ניסן סלומינסקי: אני יודע להסביר אותם.
<משה אשר: בנושא של הסכום, ניתן את הסכום.
מרב מיכאלי: מעולה, תודה רבה.
ניסן סלומינסקי: תיתנו את הסכום.
<נועה ברודסקי-לוי: ושזה יהיה במסגרת ההתנגדות שמגישה רשות המסים כמו כל נושה אחר.
<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת, לא במסגרת של וטו כמו שזה מנוסח עכשיו שמודיעים לרשם והוא חייב לדחות.
<נועה ברודסקי-לוי: זה צריך להיות בהליך כמו כל נושה אחר.
<אבי ליכט: את זה לא הבנתי.
<אבי ליכט: מה את מצפה שיקרה?
<נועה ברודסקי-לוי: רשות המסים מצאה שכלפיה יש חוב של מעל 400,000 שקל, ולכן מתקיים לכאורה אותו סייג שלא מאשרים לו.
<אבי ליכט: ומה יעשה הרשם?
<נועה ברודסקי-לוי: שהרשם הוא זה שיקבל את ההחלטה.
מרב מיכאלי: אנחנו רוצים לבטל את הסייג הזה.
ניסן סלומינסקי: לא, רגע, תני לי דקה, נתקדם לאט לאט וזה יהיה בסדר בסוף.
ניסן סלומינסקי: יש שני סוגים של - - -
<משה אשר: אולי צריך את ההפסקה עכשיו?
ניסן סלומינסקי: לא, לא, אנחנו מתקדמים.
<אבי ליכט: מה פתאום הפסקה עכשיו.
<משה אשר: לא, מידרדר פה, אני יודע.
ניסן סלומינסקי: נניח שאתם מדברים על חוב שחייבים לכם, ואתה אומר את הסכום.
<משה אשר: נתנו את הסכום.
ניסן סלומינסקי: נניח שנתתם את הסכום.
ניסן סלומינסקי: הסכום הזה הוא לא סכום וטו אלא סכום שעכשיו הרשם מחשב אותו ויודע, וזה בסדר גמור, זה אתם מודיעים.
ניסן סלומינסקי: יש מצב שבו לא נתתם סכום, יש לכם את הסיבות שלכם, ואז אתם אומרים: רבותי, האיש הזה לא זכאי להפטר, ואז במצב הזה חוזרים למה שדיברנו קודם, שיש רשם שאתם מודיעים לו את הסיבה, לא מפרטים את הסיבה, ואחר כך הרשם יעשה מה שהוא מבין.
<משה אשר: או החלופה שאבי הציע, של הערעור בבית-משפט.
ניסן סלומינסקי: זה השלב השני, זה בנוסף, אסביר לך למה.
ניסן סלומינסקי: ברגע שאתה מודיע לאיש: אתה יוצא מההפטר, האיש אומר: מה פתאום, מגיש התנגדות.
ניסן סלומינסקי: הרשם לא יכול להסביר לו, והוא גם לא רוצה להסביר לו: "רשות המסים אמרה", ואז אנחנו נותנים את האופציה: אתה יכול לערער, נלך לבית-משפט השלום - - -
<משה אשר: אתה רוצה שהוא יסביר לו? לא הבנתי.
ניסן סלומינסקי: הוא לא יסביר, הוא לא מסביר לו.
זאב בנימין בגין: הוא לא יסביר לו.
<משה אשר: את זה הבנתי.
ניסן סלומינסקי: ואז הכול מסודר טוב.
<משה אשר: אבל בשלב הראשון אנחנו לא חושפים את המידע.
<זאב פורת: לא יודע.
ניסן סלומינסקי: זה בסדר, אמרנו כבר שהסכמנו.
ניסן סלומינסקי: הרשם, נניח, לא חוקר.
<משה אשר: לגבי הסכום הסכמנו.
<משה אשר: לגבי זכות הערעור במעמד צד אחד ייתן את המיידע - - -
ניסן סלומינסקי: אז איך מגיעה זכות הערעור?
ניסן סלומינסקי: אני מסביר איך זה יגיע.
ניסן סלומינסקי: הרשם עכשיו קורא לאיש, אומר לו: אתה יוצא מההפטר, האיש אומר לו: מה פתאום.
ניסן סלומינסקי: אז הוא לא יחשוף ויגיד: כי רשות המסים, הוא אומר: אתה מערער - - -
<משה אשר: הוא יגיש ערעור.
ניסן סלומינסקי: תגיש ערעור, הולכים לבית-משפט השלום ושם במעמד צד אחד מראים לשופט.
<משה אשר: ונראה לשופט.
ניסן סלומינסקי: אם האיש לא מגיש ערעור - - -
<משה אשר: נגמר הדיון.
ניסן סלומינסקי: נגמר, בסדר.
מרב מיכאלי: אבל אנחנו חוזרים לתנאי הסף, זה כל הזמן הולכים בין שני – ניסן אוהב, כי הוא תלמיד חכם, אז הוא כל הזמן הולך בין הסעיפים הלוך וחזור.
ניסן סלומינסקי: מישהו רושם את הפרוטוקול?
<משה אשר: יש, הכול מוקלט פה.
ניסן סלומינסקי: הכול נרשם?
מרב מיכאלי: כן, הכול נרשם.
מרב מיכאלי: אם נחזור רגע לתנאי הסף, להתחלה, ל-400,000 כתנאי סף, אז קודם כול סיכמנו שאתם מעבירים את הסכומים מעל 400,000, מאה אחוז.
<נועה ברודסקי-לוי: במסגרת התנגדות, לא בהודעה.
ניסן סלומינסקי: כן, סיכמנו את הנוהל, זה נוהל רגיל.
מרב מיכאלי: בבקשה הראשונית.
<נועה ברודסקי-לוי: שהם לא מודיעים, הם מגישים התנגדות.
<דן בן סימון: הם מקבלים מאתנו.
מרב מיכאלי: לגבי תנאי סף, כששולחים להם את הבקשה - - -
אוסאמה סעדי: אבל יכול להיות שלא יתנגדו.
ניסן סלומינסקי: רגע, נועה, שתביני, הם לא מתנגדים, הם מעבירים לרשם.
אוסאמה סעדי: יכול להיות שהם לא יתנגדו.
ניסן סלומינסקי: הם מביאים לרשם.
אוסאמה סעדי: הם מגישים התנגדות, אדוני, לא מביאים לרשם.
אוסאמה סעדי: הם מגישים התנגדות, נתנו להם שנה, אומרים: זה 400,000, זה 200,000, זה - - -
ניסן סלומינסקי: כן, הוא חייב לנו 300,000, נקודה.
<נועה ברודסקי-לוי: אבל זה במסגרת התנגדות, בהליך הרגיל.
ניסן סלומינסקי: אמרתי, זה החלק של ההליך הרגיל.
אוסאמה סעדי: משה, יש לי שאלה, נגיד שבאתם והגשתם התנגדות תוך נגיד תשעה חודשים או תוך שנה, אמרתם: הבן-אדם הזה חייב לנו 500,000 שקל.
<משה אשר: נכון.
ניסן סלומינסקי: כן, נקודה.
ניסן סלומינסקי: את הסיבה העיקרית, ריבוי נכסים.
אוסאמה סעדי: את הסיבה העיקרית.
אוסאמה סעדי: ואז הרשם דוחה את ההפטר, ואז הוא יכול ללכת ולערער.
אוסאמה סעדי: הגעתם לשופט, ואז אתם מציגים את החומר במעמד צד אחד.
<משה אשר: אנחנו נסביר במעמד צד אחד לשופט.
אוסאמה סעדי: השאלה שלי אליך, אם כשאתם באים לרשם ועשיתם חקירה והעליתם דברים: אחד, שתיים, שלוש, למה אי-אפשר לעשות את הדבר הזה במעמד צד אחד בפני הרשם, שהרשם כבר יבחן את זה במסגרת דיני הראיות – ולכן, טוב שאבי נכנס פה – והחיסיון, אם הוא יכול לגלות, לא לגלות, כל הדברים האלה, למה צריך שהרשם ידחה ושהוא ילך ויגיש ערעור?
ניסן סלומינסקי: על זה דיברנו.
ניסן סלומינסקי: שבחקירות מהסוג הזה הם לא רשאים והם לא רוצים להעביר.
ניסן סלומינסקי: רק לשופט הם יכולים, לא לרשם או מישהו אחר.
<משה אשר: אנחנו לא מערבבים את ההליכים.
אוסאמה סעדי: אבל הרשם הוא שופט.
ניסן סלומינסקי: הוא עדיין לא שופט.
ניסן סלומינסקי: ופה יש מחלוקת מסוימת.
זאב בנימין בגין: הוא מעין שיפוטי.
<אבי ליכט: הוא לא שופט.
אוסאמה סעדי: אבל יש רשמים שהם שופטים.
<אבי ליכט: אין רשמים שהם שופטים.
אוסאמה סעדי: זה רק על ראש ההוצאה לפועל?
ניסן סלומינסקי: פה יש לנו גם קצת מחלוקת עם רשות המסים, שהם רואים אותו יותר כפקיד, ואנחנו רואים אותו יותר כזה, אבל בכל מקרה הוא לא שופט, ולכן אנחנו מסכימים להצעה הזאת מהבחינה הזאת.
אוסאמה סעדי: חשבתי, אם אפשר להציג את הנתונים במעמד צד אחד בפני הרשם, לא רוצים?
ניסן סלומינסקי: רבותי, בואו נתקדם.
ניסן סלומינסקי: את רוצה?
<נועה ברודסקי-לוי: העניין הזה לא ברור.
ניסן סלומינסקי: נועה, איפה לא ברור?
ניסן סלומינסקי: רבותי, אבי, תשמעו, לנועה יש הערות.
<נועה ברודסקי-לוי: יש פה עדיין כמה נקודות שצריך להבהיר.
<נועה ברודסקי-לוי: השאלה היא כזאת, הפריע לוועדה שהסעיף בעצם קובע הליך שהוא שונה לרשות המסים, כי היא יכולה לבוא ופשוט להודיע לרשם והוא - - -
ניסן סלומינסקי: זה במצב מסוים.
<נועה ברודסקי-לוי: נכון, אבל השאלה לגבי, נגיד, גובה החוב, שעל זה אמרנו שאין בעיה להעביר, אז למה זה לא כמו כל הליך של כל נושה אחר שבא בטענה.
ניסן סלומינסקי: מי אמר שלא?
<נועה ברודסקי-לוי: זאת ההתנגדות שלהם, שזה לא יהיה בהודעה להתנגדות כמו שביטוח לאומי יגיש, לצורך העניין.
ניסן סלומינסקי: עוד פעם, נניח שהעבירו לכם, בדקתם שם אחד, ומבחינת
ניסן סלומינסקי: כם האיש הזה חייב לכם 300,000, שום דבר כאן, אין וטו ואין כלום, גם לא - - -
<נועה ברודסקי-לוי: אז הם יודיעו - - -
ניסן סלומינסקי: רגע, שנייה, בגין זה גם הוא לא יוצא מההפטר.
<משה אשר: הן לא שונות, יש את הנושא של הסכום ויש את הנושא של נכסים.
<נועה ברודסקי-לוי: נכון, זה באמת נוגע לנכסים.
ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי, על הסכום זה מסלול שונה, אתם כמו כל דבר מודיעים לרשם, מה שנקרא, כמו כל אחד: רבותי, האיש חייב לנו 300,000.
ניסן סלומינסקי: עכשיו הרשם יודע, האם ה-300,000 - -
<דן בן סימון: מעבירים.
ניסן סלומינסקי: - - זאת סיבה שבגינה הם קפצו מעל 800,000 והוא יוצא מההפטר, האם לא, אז עדיין זה בסדר.
ניסן סלומינסקי: לעומת זאת, אם נניח הוא חייב לו 500,000, הוא מודיע 500,000, נגמר, אז הוא יוצא מההפטר.
ניסן סלומינסקי: בגלל שאם חייבים לאדם אחד - - -
<נועה ברודסקי-לוי: בסדר, אבל בהחלטה של הרשם.
<נועה ברודסקי-לוי: נכון, ברור שברגע שיש תנאי כזה, הסעיף מנוסח אחרת לגמרי, שזה יהיה כמו כל חייב אחר.
ניסן סלומינסקי: ודאי, זה כמו כל חייב אחר.
ניסן סלומינסקי: את ומיכל תנסחו את זה אחר כך.
<משה אשר: אני מבהיר, יש פה כמה עניינים.
ניסן סלומינסקי: שני עניינים שונים.
<משה אשר: אחד, נניח שבן-אדם רשום אצלנו עם חוב של 300,000 שקל, אבל הוא מרושש, אין לו כלום, אין לו נכסים, שכיר, לא יודע מה.
<משה אשר: אז באמת, כמו נושה רגיל, אנחנו שמים את הסכום והוא משתקלל, לא משתקלל ל-800,000, 400,00 לא יודע, משתקלל, נגמר הדיון.
ניסן סלומינסקי: בדיוק, אמת.
<משה אשר: יש מקרים שבהם הוא עוסק, לצורך העניין, כדוגמה, ואולי יש לנו מיידעים נוספים, שהוא נוסע - - -
<נועה ברודסקי-לוי: אני רוצה לשמוע את זה, אבל רק שנעצור כדי להבין.
<נועה ברודסקי-לוי: לגבי גובה החוב, זה יהיה כמו כל נושה אחר?
<נועה ברודסקי-לוי: כי אני לא בטוחה שיש פה הסכמה, כי אין פה הסכמה.
ניסן סלומינסקי: הוא אומר לך שכן, כמו כל נושה רגיל.
<אבי ליכט: בואו נחדד, יש פה אי הבנה.
<משה אשר: עד 400,000 - - -
<אבי ליכט: משה, תן לי לעזור לך תעשה לי טובה, אתה מסתבך פה.
מרב מיכאלי: לא עד 400,000.
מרב מיכאלי: לא, אני לא רוצה שתעזור לו, אני רוצה שתעזור לי.
<משה אשר: זה אותו דבר.
<יוסף ויצמן: יש מקום לכולם.
<קריאה: הוא לא רוצה לעזור, הוא רוצה להבהיר.
<אבי ליכט: יש הבחנה בין גילוי והנמקה לבין הפעלת שיקול דעת על-ידי הרשם, אלו שתי סוגיות שונות.
מרב מיכאלי: כן, בדיוק, נכון.
<אבי ליכט: משה אומר, אני מוכן להגיד שגובה החוב הוא x, נקודה.
<אבי ליכט: את זה הוא מוכן להגיד.
<אבי ליכט: השלב השני זה, מה יעשה עם זה הרשם?
<אבי ליכט: כי אם משה אומר לו: תקשיב, גובה החוב הוא 450,000 לרשות המסים, השאלה מה עושה עם זה הרשם.
ניסן סלומינסקי: האיש יוצא מהפטר אוטומטית.
<אבי ליכט: יפה, זה לא מה שנועה ומרב רוצות.
<אבי ליכט: הן רוצות שהוא יקרא אליו את החייב, ויפעיל עליו ביקורת, ישאל אותו: למה 450,000?
<נועה ברודסקי-לוי: זאת לא הכוונה.
מרב מיכאלי: לא, לא ישאל אותו, ממש לא, מה פתאום.
ניסן סלומינסקי: לא, מה פתאום, אין לא, לא.
ניסן סלומינסקי: רשות המסים מקובלת עלינו במובן הזה, זה ודאי.
מרב מיכאלי: זה לא מה שאנחנו אומרות גם, סליחה.