GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי ליכט: אבל אם אתם רוצים להכניס אותם לתוך מערכת ההוצאה לפועל, אתם חייבים להבין שמלכתחילה רשם ההוצאה לפועל לא מתעסק עם חובות, הוא לא מכיר וגם הלגיטימציה שונה.
אוסאמה סעדי: נו, בסדר.
<אבי ליכט: מערכת ההוצאה לפועל לא נועדה לרשות המסים.
<אבי ליכט: אבל אם אתם אומרים: בכל זאת, יש פה משהו מיוחד, אז תבינו את המגבלות שלנו.
<אבי ליכט: המגבלות שלנו הן בכל זאת להביא למצב שהגבייה של רשות המסים לא תיפגע.
אוסאמה סעדי: אלו הנתונים?
<רן מלמד: שמה?
<אבי ליכט: עדיין האנשים האלה חייבים הרבה פעמים גם לרשות המסים, זה לא יעזור, כי הם לא שילמו מסים.
אוסאמה סעדי: לכמה מתוך ה-22,000 עליהם אנחנו מדברים?
<אבי ליכט: אני לא יודע מתוך ה-22,000.
<אבי ליכט: כמה אנשים יש?
<זאב פורת: רבע מכלל הרשימות שקיבלנו הם בעלי חוב לרשות המסים.
אוסאמה סעדי: או-אה.
<אבי ליכט: אני רוצה להציג לכם את זה.
אוסאמה סעדי: זה גם רשות המסים, גם מס רכוש, מס הכנסה, ביטוח לאומי.
<אבי ליכט: הכול.
<משה אשר: לא ביטוח לאומי.
אוסאמה סעדי: לא ביטוח לאומי, רק מסים.
ניסן סלומינסקי: ביטוח לא.
אוסאמה סעדי: וקנסות משטרה גם?
<משה אשר: לא קשור.
<אבי ליכט: לכן, תסתכלו על מה שעשינו, על הוויתורים שעשינו.
<אבי ליכט: הוויתור הוא קודם כול בזמן.
<אבי ליכט: גם יש פה עוד משהו שצריך להבין, יש הבדל בין חוב פרטי לבין חוב של רשות המסים ברמה העקרונית.
<אבי ליכט: כי חוב פרטי, בדרך כלל כשאתה בא להוצאה לפועל, בגדול, אתה יודע מה החוב, יש לך פסק-דין, יש לך צ'ק שלא שילמת, אתה יודע מה החוב ואתו אתה רץ; רשות המסים, עד שהבן-אדם לא מגיש את הדוחות שלו, היא לא יודעת מה החוב שלו כלפיה.
<אבי ליכט: ולכן, זה לא הגיוני לבוא לבן-אדם, וזאת ההוראה הראשונה, ולהגיד לו: תקשיב, אתה מקבל הפטר, אבל את הדוחות אתה לא מגיש.
זאב בנימין בגין: לא, זה מצוי בתנאי האחר, הוא חייב.
ניסן סלומינסקי: עוד מעט נדבר על זה.
ניסן סלומינסקי: יש לנו כמה נקודות שבהן יש עדיפות, חלק מהן בסדר, על חלק נדבר.
זאב בנימין בגין: את זה פתרת בסעיף אחר.
<אבי ליכט: בסדר, אבל אני רק מסביר לכם בגדול לאן הלכנו.
<אבי ליכט: דבר שני, דיברנו על הארכת התקופה, כמו שעכשיו דנתם, וגם אמרנו: יש פה כמות מאוד גדולה, יש פה חוב שקצת יותר בעייתי לגבש, ולכן מוצדק לתת ארכה.
<אבי ליכט: הם רצו יותר, אנחנו סגרנו בסוף על שנה, על זה אתם מדברים.
<אבי ליכט: דבר נוסף שאמרנו, זה באמת הלינקג' הזה למערכת ההוצאה לפועל.
<אבי ליכט: מכיוון שרשם ההוצאה לפועל לא מתעסק בדרך כלל בחובות של רשות המסים, אמרנו:
<אבי ליכט: אם רשות המסים אומרת: תקשיב, אלה התנאים, האיש לא עומד בתנאים של החוק, אז בעצם הוא יוצא מהמערכת.
<אבי ליכט: כי רשם ההוצאה לפועל עד היום לא התעסק עם חוב של רשות המסים, ואנחנו לא רוצים עכשיו דרך הדבר הזה לעשות משהו שהוא לא עשה עד היום, וזה מה שנקרא "זכות הווטו".
<אבי ליכט: זה לא באמת זכות וטו, זה בעצם אומר: תקשיב, רשם ההוצאה לפועל, האיש לא עומד בתנאים.
אוסאמה סעדי: בפשיטת רגל מה המצב, אבי?
<אבי ליכט: בפשיטת רגל זה משהו אחר.
<אבי ליכט: רק שתבינו, לרשות המסים יש בכלל יתרון בגביית חובות.
<אבי ליכט: לפני שנושה רגיל מקבל את הכסף, קודם כול רשות המסים לוקחת את הכסף, זה נקרא "דין קדימה".
<אבי ליכט: ולכן, גם בפשיטת רגל בכלל יש להם עדיפות.
<אסף מירוז: אבל לא כל החוב של רשות המסים מוכר בדין קדימה.
<אבי ליכט: בסדר, אבל עדיין יש לרשות המסים יחס מיוחד, כי הטענה אומרת – אגב, אני לא כל כך מסכים אתה, אבל זה הדין הקיים – אומרת שחוב למדינה הוא חוב מיוחד, ולכן ראוי שהוא יהיה בדרגה יותר גבוהה.
<אבי ליכט: אני אומר לכם שאני אידיאולוגית לא מסכים לזה, אבל זה המצב הקיים היום.
<אבי ליכט: לכן, להגיד: לרשות המסים יש משהו מיוחד, זה לא, כי גם בפשיטת רגל הם מקבלים את הכסף קודם כול, לפני שהנושים האחרים מקבלים את הכסף.
אוסאמה סעדי: אבל זה אם יש לנושה.
אוסאמה סעדי: אבל אם אין לנושה, אז הם לא מקבלים כלום.
מרב מיכאלי: מאה אחוז, אבל בכל זאת אין לנו את ההחרגות האלה, למרות זאת.
ניסן סלומינסקי: לא, רבותי, רק דקה.
ניסן סלומינסקי: ששש.
<אבי ליכט: מערכת פשיטת הרגל מיועדת להסתכל על האדם כמכלול.
<אבי ליכט: היא בודקת את כלל החובות שלו, ויש הליך מיוחד.
<אבי ליכט: מערכת ההוצאה לפועל לא נועדה לזה מלכתחילה, היא נועדה לגבות חוב של נושים פרטיים.
<אבי ליכט: ולכן, לעשות הקבלה בין הפטר בהוצאה לפועל לבין הפטר פשיטת רגל זה גם לא נכון משפטית, זה לא אותו עולם.
<אבי ליכט: אנחנו מנסים בכל זאת בגלל המצוקה של הבן-אדם כן לחבר.
אוסאמה סעדי: להכניס אותם, נכון.
<אבי ליכט: אבל אי-אפשר לעשות חיבור מלא, אלו לא אותן מערכות.
<אבי ליכט: ולכן, חייב להיות יחס מיוחד בסוף לרשות המסים.
<אבי ליכט: אתם יכולים להתווכח אם היחס שנתנו הוא מספק או לא, וזה הכיוון.
מרב מיכאלי: אם הוא מוגזם או לא.
<אבי ליכט: הוא מוגזם לדעתכם.
<אבי ליכט: אבל אני חושב שמה שחברת הכנסת מיכאלי מנסה לומר: זה אותו חוב, בואו נחיל עליו את אותם כללים, בעיני זה גם לא נכון משפטית.
<אבי ליכט: זה לא נכון, כי זה לא אותו חוק, זה לא יעזור.
מרב מיכאלי: מה זה שעשית את ההשוואה לחוק פשיטת רגל?
ניסן סלומינסקי: רגע, רבותי, שנייה, מרב.
<אבי ליכט: לכן זה לא אותו דבר.
ניסן סלומינסקי: א', יישר כוח על ההסבר, היה מכובד מאוד.
ניסן סלומינסקי: לא, באמת, אני מציע שמאחר - - -
<אבי ליכט: סוך סוף מישהו אומר לי משהו טוב.
ניסן סלומינסקי: חכה, זה היה ליטוף, ואחר כך מגיע, אתה יודע.
<אבי ליכט: אני יודע, ניסן, לא ציפיתי לרגע שזה ייגמר כאן, אל תדאג.
<דורית ואג: לא, שלא תתרגל.
ניסן סלומינסקי: מה שכן, כן.
ניסן סלומינסקי: אבל מאחר שיש כאן כמה החרגות, ארבע החרגות שישנן, אז נדבר על כל אחת במקומה.
ניסן סלומינסקי: כרגע אנחנו מדברים על ההחרגה – על חלק כבר דיברנו – ההחרגה הזו של הזמן, בוא נתמקד בה.
ניסן סלומינסקי: נגיע בהמשך להחרגה, שלי מפריעה יותר מהכול, זה הנושא של הווטו שנדבר עליו.
מרב מיכאלי: ההחרגה של הזמן הכי פחות מטרידה אותי.
ניסן סלומינסקי: אבל פה אני חושב שזה סביר.
אוסאמה סעדי: ההצעה שלי, כבוד היושב-ראש, גם לצד השני, אם נוכל להתפשר על שישה חודשים.
זאב בנימין בגין: לכל אורך התקופה.
אוסאמה סעדי: לא, שלושה ועוד שישה.
זאב בנימין בגין: לא, לכל שלוש התקופות הצפויות.
זאב בנימין בגין: חשבתי לתת – קבלו תשעה חודשים, אבל זה לתקופת המעבר.
זאב בנימין בגין: בסדר, אין פה איזה בוויכוח אדיר.
ניסן סלומינסקי: אבי ומשה, שנבין, אנחנו צופים שהשמות יגיעו לרשות המסים בבת-אחת במכה או בפיזור סביר על שלוש שנים?
ניסן סלומינסקי: כלומר, אם הם מגיעים במכה אחת, אז אני מבין שאנחנו נותנים להם באמת את התקופה הזאת, וזאת תקופה באמת סבירה כשפתאום מגיעה בוכטה כזאת גדולה.
ניסן סלומינסקי: אבל אם אתם חושבים שהפיזור יהיה על שלוש שנים, נניח, והם יקבלו כל שנה מתוך ה-22,000 – כמה זה לחלק?
<שירן ברזילי גלוטר: לא, 22,000 זה רק בשנה הראשונה, כל שנה עוד יתווספו להם.
<ענת הר-אבן: עוד 7,000, 8,000.
<שירן ברזילי גלוטר: בין 7,000 ל-8,000.
ניסן סלומינסקי: אמרתם קודם 4,000, לא?
<שירן ברזילי גלוטר: לא, זה היה - - -
ניסן סלומינסקי: 8,000.
<אבי ליכט: רגע, צריך להבין את הנתונים כדי לא להתבלבל במספרים.
<אבי ליכט: קפצנו מ-17,000, 18,000 ל-22,000 בגלל שקיצרנו לארבע שנים.
<אבי ליכט: ייכנסו בשלב ראשון 22,000.
ניסן סלומינסקי: אני מבין.
<שירן ברזילי גלוטר: אבל זה בשנה הראשונה.
ניסן סלומינסקי: מה שאני מציע, אם כך, משה, תשמע אותי גם.
<משה אשר: כן.
ניסן סלומינסקי: כי באמת הנושא שאתם אומרים הוא נכון, גם עצם הבדיקות, ובעיקר המסה הגדולה שמגיעה.
ניסן סלומינסקי: לכן, בשנה הראשונה שמגיעה מסה גדולה מאוד – אני הולך בכיוון שבני הלך - - -
<משה אשר: אתה רוצה להגדיל את זה בתקופה הראשונה ואחרי זה - - - אחרי שנה וחצי בתקופה הראשונה?
ניסן סלומינסקי: אני אומר ההפך, הרי לקחנו בחשבון את זה שבשנה הראשונה יגיעו 22,000, אנחנו לוקחים שנה.
ניסן סלומינסקי: עכשיו שאני מבין שלשנה הראשונה אולי יגיעו 22,000, אולי לא.
<משה אשר: יגיעו יותר.
ניסן סלומינסקי: בכל אופן, להשאיר לכם את השנה הזאת.
ניסן סלומינסקי: אבל בשנה השנייה שיגיעו רק 8,000, בואו נוריד את זה בשלושה חודשים.
ניסן סלומינסקי: ניתן לכם את היתרון, רק במקום שנה, בסך הכול יהיו לכם תשעה חודשים.
<משה אשר: אם בשנה הראשונה יגיעו מסות גדולות, אז אולי צריך להגדיל את זה ליותר מאשר תשעה חודשים, זה אחד, כדי להתמודד עם הכמות הגדולה.
<משה אשר: אבל אני אומר שוב, בסוף יש תקופה מינימלית לבצע הליך שומה, והליך שומה זה בדיקות, זה תכתובות, זה תבוא ותגיד, זה לוקח זמן.
זאב בנימין בגין: אבל זה נחוץ לחייב בלאו הכי.
זאב בנימין בגין: הוא צריך להביא - - -
ניסן סלומינסקי: משה, כמה תושבים יש במדינת ישראל שיש להם שומות?
ניסן סלומינסקי: בערך, בגדול.
<משה אשר: עשרות אלפים.
ניסן סלומינסקי: הרבה יותר מעשרות אלפים בטח, לא?
ניסן סלומינסקי: רק עשרות אלפים?
ניסן סלומינסקי: מה, רק עשרות אלפים?
<רן מלמד: תשאלו כמה שכירים יש במערכת שממילא לא מגישים.
ניסן סלומינסקי: יש לכם רק עשרות אלפים אזרחים?
זאב בנימין בגין: לא יכול להיות.
ניסן סלומינסקי: מה, לא יכול להיות.
<דורית ואג: הוא מדבר על עצמאים, לא על שכירים.
<רן מלמד: אדוני, יש פה טעות בנתונים.
<קריאה: כמה ברשת?
<זאב פורת: לא, ברשת יש מיליון.
ניסן סלומינסקי: יש הרבה, נכון?
ניסן סלומינסקי: ואתם חיים עם זה, מה שנקרא, אתם לא עושים להם שומה שלוקחת יותר משנה.
<משה אשר: מיליון, אבל לא נותנים להם הפטר.
ניסן סלומינסקי: נכון, אבל אתם לא עושים להם שומה שכל ההליך הזה לוקח יותר משנה.
ניסן סלומינסקי: כלומר, אתם עושים את זה בפחות זמן הרי, אחרת זה ייגרר לשנה אחרת.
מרב מיכאלי: מספרים קטנים מאוד.
ניסן סלומינסקי: פה הרי יש לכם קבוצה הרבה יותר קטנה מכלל האוכלוסייה, אז אני אומר: עזוב, שנה ראשונה יש לכם את השנה, בכבוד; שנה שנייה, מציעים פה להוריד שלושה חודשים, נשארו לכם תשעה חודשים.
ניסן סלומינסקי: ואללה, תשעה חודשים זה המון.
ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה סביר.
<רן מלמד: אדוני.
ניסן סלומינסקי: שנייה, רן.
ניסן סלומינסקי: כן, זאב.
ניסן סלומינסקי: באמת לא אכפת לי, אבל אני רואה את חברי, שזה מפריע להם, אז אני חושב שדווקא זה יהיה מקובל.
<זאב פורת: אני רוצה להסביר מילה אחת.
<זאב פורת: תראה, אנחנו לא מתעקשים לחינם.
<זאב פורת: ברשימה שקיבלנו רבע הם בעלי חובות ודאיים, שני שליש הם בעלי תיקים ברשות המסים.
<זאב פורת: כלומר, היתרה אין לה חוב לרגע זה.
<זאב פורת: יכול להיות שהוגשה בקשת הפטר.
<זאב פורת: במעמד בקשת ההפטר אין חוב לרשות המסים, ואלה למעשה מרבית מרביתם של מגישי הבקשה.
<זאב פורת: חובה עליו כשהוא הגיש הפטר, לבדוק מייד שלוש שנים לאחור, לערוך שומה, לבדוק, כיוון שההפטר כבר נכנס לתוקף.
<זאב פורת: לפני שהוא נכנס לתוקף אני בודק את העבר, את התקופה שההפטר יחול עליה, זאת המשמעות של התקופה שאנחנו מבקשים.
<זאב פורת: אנחנו צריכים לבדוק שלוש שנים לאחור.
<רן מלמד: אדוני, זה לא מדויק.
<זאב פורת: אל תגיד לי שזה לא מדויק.
מרב מיכאלי: לא הבנתי, סליחה שאני שואלת, אני צריכה להבין משהו.
ניסן סלומינסקי: אז שנה תספיק לכם לכמות הגדולה?
<זאב פורת: לא, זה המינימום.
<זאב פורת: אבי לחץ אותנו והסכמנו והתפשרנו למינימום הזה, זה אחרי הבחירות.
ניסן סלומינסקי: אבל אחרי שנה שהלחץ הגדול ירד ונשארו 8,000, כבר לא 22,000, אפשר - - -
מרב מיכאלי: אבל זה 8,000 כולל הכול.
ניסן סלומינסקי: אפשר להוריד עוד שלושה חודשים, תאמין לי זה - - -
<משה אשר: אבל בשביל מה זה טוב?
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע, אבל אני רואה שלחברי זה מפריע, אז במקום ללכת ולהגיד שאתם מקבלים את זה רק לשנה הראשונה ואחר כך זה נשאר.
<משה אשר: היינו צריכים להגיד שנה וחצי כדי שתוכלו להוריד את זה?
<משה אשר: יש גבול.
ניסן סלומינסקי: לא, נו.
מרב מיכאלי: ניסן, ברשותך, יש לי שאלת הבהרה.
מרב מיכאלי: אני לא מבינה איך יכול להיות - - -
זאב בנימין בגין: הוא הגיש להם דוח.
מרב מיכאלי: אבל בוא תשאל את זה לפרוטוקול, מר בגין.
ניסן סלומינסקי: הוא לא הגיש דוח, עכשיו הוא יהיה חייב להגיש דוחות.
<נועה ברודסקי-לוי: בחלקם כבר הגישו.
ניסן סלומינסקי: לא בטוח.
מרב מיכאלי: אני קודם כול מנסה להבין.
אוסאמה סעדי: אם הם יבקשו ממנו להגיש דוחות, יכול להיות שאין עליו שומה.
<זאב פורת: אם הוא לא הגיש דוח, הוא חייב.
ניסן סלומינסקי: הוא חייב, נגיע לזה.
ניסן סלומינסקי: הוא חייב להגיש דוחות, אבל עזבו.
מרב מיכאלי: רגע, סליחה, אני רוצה להבין.
מרב מיכאלי: הרי חוב לרשות המסים, אם יש, הוא לא נעלם לשום מקום, נכון?
מרב מיכאלי: חוב, אם חלילה בשנה מסוימת נהיה לי.
<משה אשר: חוב קיים.
מרב מיכאלי: אבל אם אתם לוקחים אחורה – איך יכול להיות מצב, באמת אני שואלת, ברצינות, לא בהתרסה בשום אופן, איך יכול להיות שברגע נתון אתם אומרים: אין חוב לרשות המסים, אבל אם נסתכל אחורה נגלה שיש?
<משה אשר: עושים שומות והסתבר שהבן-אדם לא רשם בקופה המון כסף.
מרב מיכאלי: אז מה היה בשומות ההם בזמן אמת?
מרב מיכאלי: אז איך לא גיליתם את זה בזמן אמת?
<משה אשר: אבל השומות זה הדיווחים העצמיים שלו.
אוסאמה סעדי: רישום חסר.
<משה אשר: הוא דיווח בחסר.
ניסן סלומינסקי: אולי הוא לא הגיש דוחות בכלל.
<משה אשר: בעסקים הקטנים אנחנו רואים את זה.
מרב מיכאלי: אבל איך לא ידעתם את זה?
מרב מיכאלי: להבין.
<משה אשר: ביום שנשב על כל הקופות של כל מדינת ישראל אולי כן, אבל אנחנו לא עושים את זה.
זאב בנימין בגין: ניסן, אתה דורש שהוא יגיש דוחות, כן?
<משה אשר: תחשבו, שבן-אדם מהסוג הזה שנמצא בערפל, הוא בהגדרה עובד בצורה אולי אחרת.
<משה אשר: יש אפשרות שכן.
<רן מלמד: חברת הכנסת מיכאלי, רובם בכלל שכירים, אז בואו קודם נוציא את השכירים מהמערכת הזאת.
<רן מלמד: עכשיו נדבר על האחרים, איך עושים את הנתונים.
<רן מלמד: צריך לדבר על איך המערכת של ההוצאה לפועל - - -
מרב מיכאלי: בסדר, אבל אני שואלת האם זה מתקבל על הדעת מבחינה מהותית.
<משה אשר: החוק הזה נותן לו, למעשה, חסינות בהליך שומה, זה המשמעות של החוק.
<משה אשר: אם הבן-אדם הזה בסופו של יום יתברר – גם אין לנו עניין אחר שנתנו לו הפטר לעשות לו שומות, להפך, בואו נעשה את זה בזמן.
<משה אשר: להפך, אנחנו אומרים: נעזוב את הדברים האחרים, נטפל בזה, זה לתת clearance.
אוסאמה סעדי: זה לטובתו גם, משה, זה גם לטובתו, כי אתה סוגר ככה גם את הרשות המסים.
<משה אשר: זה גם לטובתו.
<משה אשר: חבר'ה, זו הצלה, זה מינימום.
<משה אשר: אנחנו ברגיל מטפלים - - -
<נועה ברודסקי-לוי: אבל אנחנו מדברים על אנשים שכבר הגישו דוחות, לא אנשים - - -
מרב מיכאלי: אבל משה לא רוצה את זה, משה רוצה ללכת לראות אם הדוחות שלו היו דוחות אמת.
מרב מיכאלי: הוא אומר: יכול להיות שברגיל - - -
<משה אשר: בוודאי.
<משה אשר: אני רק אומר שלנו יש באופן רגיל חמש שנים לטפל.
מרב מיכאלי: אני חושבת שזה בעייתי במהות שלו, יש משהו נורא ואיום בזה.
<משה אשר: אבל חברת הכנסת מרב, אני מסביר.
<משה אשר: ברגיל יש לנו חמש שנים לטפל, במע"מ זה חמש שנים ובמס הכנסה זה שלוש שנים מתום שנת המס, ארבע שנים, זה בגדול התקופה שיש לנו.
<משה אשר: אז מארבע וחמש שנים ירדנו לשנה.
מרב מיכאלי: אני לא מדברת אתך על התקופה, אני מדברת על העיקרון.
מרב מיכאלי: אני מנסה להבין אם זה עושה היגיון, באמת.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מציע שנתמקד בזה, כי יש בהמשך משהו שהוא יותר בעייתי עם רשות המסים, אז בואו נישאר עם הלחץ שם.
מרב מיכאלי: יותר דרמטי בהרבה.
מרב מיכאלי: אני כבר אמרתי שמבחינתי את סוגיית הזמנים אפשר לשחרר מזמן.
אוסאמה סעדי: בוא נגמור את העניין של הזמן.
ניסן סלומינסקי: בואו נעשה כך, משה, האם אנחנו יכולים לשנה שנייה ושלישית להוריד בשלושה חודשים כדי שכאן יהיה רצון – שנה ראשונה יש לכם.
<משה אשר: לא הייתי רוצה שמפקחי מס שלנו יעשו עבודה אולי לא מלאה ובגלל שיש להם, איך אומרים - - -
מרב מיכאלי: ניתן את השנה, נעזוב את זה, הלאה.
ניסן סלומינסקי: אתם התחלתם, אני לא התחלתי, אני כבר סגרתי.
<משה אשר: לא הייתי רוצה שבדקה האחרונה נוציא שמות שעדיין לא נבדקו עד הסוף, ויש דברים שגם לטובת האזרח.
<משה אשר: לא הייתי רוצה שבגלל זה נביא את זה לשם.
ניסן סלומינסקי: משה, כמו יהודים, בוא נעשה כך, יש לנו כמה נושאים, פה ויתרנו, בפעם הבאה אתם תוותרו.
ניסן סלומינסקי: בסדר, בוא נמשיך הלאה.
<משה אשר: אתה יודע מה זה הפעם הבאה?
מרב מיכאלי: בסעיף הבא.
<מיכל אלבז: זאת לא עסקה טובה.
ניסן סלומינסקי: אני יודע מה זה.
ניסן סלומינסקי: זאב, תחייך.
אוסאמה סעדי: מה סגרנו, אדוני?
מרב מיכאלי: הוא קודם כול לוקח מה שהוא יכול.
ניסן סלומינסקי: נשאיר את זה ככה.
<רן מלמד: אפשר בכל אופן להגיד?
<רן מלמד: אדוני, אני רוצה להביע את המחאה שלנו ואת ההתנגדות שלנו למשך הזמן הזה, ואסביר מדוע.
<רן מלמד: צריך קודם כול להבין מי האוכלוסייה שעליה אנחנו מדברים.
<רן מלמד: רוב האוכלוסייה היא אנשים שכירים, אנשים שלא מגישים היום דוחות ממילא.
<משה אשר: אין אתם בעיה.
<רן מלמד: ונדמה לי שיש פה ניסיון של רשות המסים לעשות "פישינג" כדי לראות מה ייתפס.
<רן מלמד: אני חושב שאם רוצים לעבוד נכון צריך לעשות חלוקה בין אנשים שכירים שבשנייה ורבע אפשר לאתר אותם, לדעת אם יש בעיה או אין בעיה ולאשר אותם, ולזה לא צריך יותר משלושה חודשים.
ניסן סלומינסקי: זה בסדר גמור.
ניסן סלומינסקי: מי אמר - - -
<רן מלמד: אדוני, אני, ברשותך, רוצה להסביר.
<רן מלמד: היום אדם שכיר מדווח במערכת לרשות המסים שמית עם תעודת זהות אחת לשנה.
<רן מלמד: רשות המסים, אם היא רוצה לדעת אם יש לו מספר מקומות עבודה או מקומות שבהם היו לו הכנסות, היא רואה במחשב שתעודת הזהות שלו רצה במספר מקומות, ואז באופן אוטומטי היא אומרת לו: יש לך חוב אלי כי לא שילמת.
<רן מלמד: היא לא עושה את ההצלבות היום בפועל על מה ההכנסה שלו, היא באופן אוטומטי קובעת: לא עשית תיאום מס, יש לך חובות, למרות שהאדם אולי במקור שילם את כל מה שהוא צריך, כי עשו לו ניכוי במקור במקום אחד והורידו לו את כל מה שצריך.
<רן מלמד: זה מתווסף ומתווסף ומתווסף.
<רן מלמד: כשמדברים על אנשים שכירים שטוענים שיש להם חובות, אלה חובות נטענים, אלה הרבה פעמים לא חובות סופיים, חלוטים שאנשים צריכים לשלם עבורם.
<רן מלמד: בדיוק הפוך, הרבה פעמים מגיע להם זיכוי או החזר מס ממס הכנסה.
<רן מלמד: לכן, ההצעה שאנחנו מבקשים היא לעשות הבחנה במשך הזמן בין אנשים שהיו שכירים, ואפשר להגדיר בתקופת המוגבל חייב באמצעים, ואולי שנה או שנתיים לפני זה, לבין הנושא של העצמאיים.
<רן מלמד: אתה תראה שזה מצמצם לך את מספר האנשים שעליהם רשות המסים צריכה לעשות את הבדיקות הארוכות - - -
<משה אשר: אתייחס לזה, וגם אתן פתרון שיצא טוב לכולם.
<משה אשר: נעשה דבר כזה, נשמור את הדבר הזה, אני מציע, שוב, אם הבן-אדם שכיר ואין לו תיק פעיל במס הכנסה זה יהיה לפי הכללים הרגילים של כולם; אם הוא תיק שיש לו עסק, בעל עסק - - -
מרב מיכאלי: זה רק חייב בדיווח.
<משה אשר: שהוא חייב בדיווח למע"מ, מס הכנסה להשאיר את הכללים של בעל עסק.
אוסאמה סעדי: זה בדיוק מה שאמרתי.
זאב בנימין בגין: הבנת אותי.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אחרי הכול, אם אתם גומרים את הבדיקה של בעל עסק אחרי חודשיים אז אתם מעבירים את זה אחרי חודשיים.
<משה אשר: אין בעיה.
ניסן סלומינסקי: שמנו רק את המקסימום, לא את המינימום.
מרב מיכאלי: אבל צריך להוסיף בנוסח.
מרב מיכאלי: אז מה אנחנו אומרים?
מרב מיכאלי: רק עד תשעה חודשים זה רק לחייבים בדיווח?
מרב מיכאלי: או כל האחרים - - -
אוסאמה סעדי: על שכיר על שלושה ושלושה את מדברת.
<משה אשר: אם הוא שכיר ואין לו תיק פעיל במס הכנסה נעשה כמו כולם.
<רן מלמד: תוך שלושה חודשים.
מרב מיכאלי: זה ברור.
מרב מיכאלי: אני אומרת שצריך לציין את זה בנוסח.
<דן בן סימון: צריך שזה יהיה כתוב בחוק.
<נועה ברודסקי-לוי: זה צריך להיות מצוין בנוסח, וצריך שזה יהיה מאוד מאוד ברור.
<נועה ברודסקי-לוי: צריך לציין את זה בסעיף, שההגדרות של מי נכנס יהיו ברורות מאוד.
<משה אשר: נקבל את הכול בצורה מקוונת ונגיד לכם הוא כזה או כזה.
מרב מיכאלי: זה צריך להיות מצוין בתוך הסעיף.
ניסן סלומינסקי: רבותי, נזכור שזה מתחיל אצל כולם בשלושה חודשים.
מרב מיכאלי: חייבים בדיווח אפשר לקבל עוד תשעה חודשים.
ניסן סלומינסקי: רשות המסים, כמו כל חייב אחר, רשאית להגיש בקשה לקבל ארכה.
ניסן סלומינסקי: כל נושה אחר יכול לקבל עד שלושה חודשים.
ניסן סלומינסקי: אם הם יגישו בקשה על שכירים רגילים הם יכולים לקבל שלושה חודשים, אם זה בעלי עסק הם יכולים לקבל עוד תשעה חודשים.
ניסן סלומינסקי: ושוב, מתי שהם יגמרו.
ניסן סלומינסקי: התשעה זה המקסימום, יכול להיות שהם לא יבקשו.
<רן מלמד: הגיוני.
<משה אשר: זאת לא בקשה.
<משה אשר: אם זאת קטגוריה שהוא שכיר אז אנחנו כמו כולם שלושה חודשים, אם הוא עצמאי זאת לא בקשה, זה עובר לתשעה חודשים.
זאב בנימין בגין: נכון.
<נועה ברודסקי-לוי: אתה צריך להודיע.
<רן מלמד: עד תשעה חודשים.
אוסאמה סעדי: שלא יעלה על.
<משה אשר: זאת לא בקשה, זאת הודעה.
<משה אשר: אני מודיע.
אוסאמה סעדי: הרשם לבקשתה - אתה צריך לבקש.
<נועה ברודסקי-לוי: לבקשתה.
ניסן סלומינסקי: לבקשתה, אז אתה צריך לבקש, מה הבעיה?
ניסן סלומינסקי: אם אתה מבקש.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שבכלל לא תבקש, כמו אחרים.
ניסן סלומינסקי: אם תבקש, לשכיר תקבל עד שלושה חודשים, לבעל עסק תקבל עד תשעה חודשים.
זאב בנימין בגין: אבל זה לא כתוב.
ניסן סלומינסקי: נוסיף את זה.
אוסאמה סעדי: יכול להיות שאתה ישר תתנגד, אז יש לך כבר את הנתונים ואתה לא צריך תשעה חודשים.
זאב בנימין בגין: ההבחנה הזאת תהיה כתובה בחוק או לא?
ניסן סלומינסקי: כן, תהיה כתובה, בטח.
<נועה ברודסקי-לוי: אנחנו מדברים על זה ששכיר יהיה בכללים הרגילים, ומי שבעל עסק שחייב בדיווח ייכנס להסדר של התשעה חודשים, אבל זה צריך להיות מאוד מאוד ברור.
<נועה ברודסקי-לוי: אני מבקשת שהוועדה תסמיך אותנו למצוא את הדרך לנסח את זה ככה שיהיה מאוד ברור מי נכנס לאיזה סעיף.
ניסן סלומינסקי: לנסח, זה ביניכם.
ניסן סלומינסקי: הניסוח יהיה ביניכם, תעשו את הניסוח הזה.
<ענת הר-אבן: זה יצוין בבקשה, כדי שהרשם ידע להבחין.
ניסן סלומינסקי: כן, זה ודאי.
ניסן סלומינסקי: הלאה, בבקשה, בואו נתקדם.
ניסן סלומינסקי: יש לנו עד עמוד 18, נכון?
<נועה ברודסקי-לוי: יש כאן סעיף שביקשנו, נוכח ההצעה שהייתה במקור, להכניס כתנאי סף את הנושא של הדוחות לרשות המסים, ואנחנו כאן בוועדה חשבנו שזה לא נכון.
<נועה ברודסקי-לוי: הצענו סעיף אחר – הכנסנו את זה פה בעניין הזה, במקום הזה – סעיף שמעביר את הנושא של הדוחות מתנאי הסף למקום של הגשת ההתנגדות על-ידי רשות המסים.
<נועה ברודסקי-לוי: ולכן, מה שהצענו זה לקבוע ש"הודיעה רשות המסים כי חסר דוח שעל החייב היה להגיש לפי סעיף 131 לפקודת מס הכנסה‏ או פרק י"א לחוק מס ערך מוסף, מאז הוכרז החייב כמוגבל באמצעים או במספר השנים שייקבעו על-ידי הוועדה, יעוכב המשך ההליך עד להגשת הדוח על-ידו, ופרק הזמן להגשת ההתנגדות של רשות המסים ימנה מיום הגשת הדוח".
ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק להסביר שבמקור היה כך שאם האיש לא הגיש דוח שהוא חייב לרשות המסים אז גמרנו, הוא לא נכנס להפטר, הוא לא נכנס למסלול.
ניסן סלומינסקי: הגענו בסיכום, בהבנה, למצב לא שהוא לא נכנס, אלא מקפיאים את הבקשה שלו, ואומרים לו: אדוני, יש לך שנה.
ניסן סלומינסקי: כמה זה?
זאב בנימין בגין: נותנים לו עוד הזדמנות.
<משה אשר: שנה.
ניסן סלומינסקי: שנה.
ניסן סלומינסקי: תגיש את הדוחות שאתה צריך, כדי שהם ידעו באמת אם אתה חייב או לא חייב וכו', ואז תיכנס.
ניסן סלומינסקי: כלומר, אנחנו לא זורקים אותו מהמסלול, אלא מקפיאים, ונותנים לו את ההזדמנות להגיש את זה, כי כל אדם צריך להגיש.
ניסן סלומינסקי: זה מקובל.
<משה אשר: וביקשנו להוסיף את הצהרת ההון שיש.
<מיכל אלבז: אבל אנחנו רוצים להקריא את הנוסח שלנו שסוכם עם אבי, זה לא זהה.
<נועה ברודסקי-לוי: לא ראיתי בכלל את הנוסח הזה.
<מיכל אלבז: אז אראה לך.
<רן מלמד: אם אפשר עוד הערה לדבר הזה עד שהן מקריאות.
<רן מלמד: עוד הערה לנושא רשות המסים.
<רן מלמד: אדוני, אם הרשות עושה בדיקה על החובות של הנישום או האזרח, שתעשה את אותה בדיקה גם על הזכויות שלו.
<רן מלמד: אני לא מדבר על החזרי מס, אני מדבר בעיקר על מס הכנסה שלילי, שאנחנו יודעים היום שחלק מהאוכלוסייה הזכאית לא מקבלת, לא מגישה אפילו בקשה כי היא לא יודעת איך ואם מגיע לה.
<רן מלמד: בצורה כזאת אפשר להפחית את החובות שלה באופן עקרוני, ואז אם אתם תדווחו לרשות האכיפה שיש כסף שנמצא אצלכם לזכותו של החייב, עוד תצליחו להפחית את החובות שלו.
<משה אשר: לא הייתי מערבב, אוכל להסביר את זה.
<משה אשר: מענק עבודה או מס הכנסה שלילי זה מצב שבו בן-אדם שיוצא לעבודה או בעל עסק, זה לא חשוב, גם שכיר גם עצמאי, ולא מגיע לסכום הכנסה מסוים חודשית, אז הוא זכאי להגיש בקשה, אחרי שנגמרת השנה כמובן, במועדים מסוימים, והוא מקבל - - -
זאב בנימין בגין: כמה אתם עכשיו בחדירה?
<זאב פורת: 70%.
<משה אשר: אנחנו 65% בחדירה.
זאב בנימין בגין: יפה.
<משה אשר: וזה יפה מאוד.
<רן מלמד: אבל, אדוני, לא דיברנו עוד על מי שזכאי לרטרואקטיבי - - -
<משה אשר: אנחנו עושים פעולות מאוד גדולות בהרבה מאוד קמפיינים, שיגישו את הבקשות.
מרב מיכאלי: אם היית שואל איפה אתם בגבייה והיו עונים לך 65%, לא היית אומר יפה מאוד.
זאב בנימין בגין: אבל אני יודע ממה התחלנו.
מרב מיכאלי: אז זה לא יפה מאוד.
מרב מיכאלי: וכמה שנים כבר המסלול הזה - - -
זאב בנימין בגין: אבל מתי התחלנו.
ניסן סלומינסקי: מי אמר לך שבגבייה הם יותר?
מרב מיכאלי: א', אני רוצה לקוות בשביל כולנו שבגבייה יותר.
<משה אשר: גברתי, אני יכול לתת לך תיקים שאנחנו עושים כל כך הרבה פעולות ושולחים מכתבים לאנשים ושולחים קמפיינים במיליונים של שקלים כל שנה רק שיגישו את הדברים האלה, והבקשות נשלחות בדואר ולא ברשות המסים, המון פעילות, רק שיגישו.
<משה אשר: אבל לא הייתי מערבב את זה.
ניסן סלומינסקי: משה, התחלת להסביר.
<רן מלמד: אבל, אדוני, יש כסף שמגיע לאנשים שהם יכולים לקבל.
<רן מלמד: אני חייב להגיד, זה נורא חשוב.
<רן מלמד: תראו, הנוהל הרגיל של מענק עבודה זה נוהל פשוט של ללכת לדואר למלא טופס, אבל אפשר להגיש בקשה מיוחדת לקבל כסף שנתיים אחורה אם לא ידעת, אם פספסת, כל דבר.
<רן מלמד: זה נוהל יותר מורכב, יותר מסובך, אבל הנתונים נמצאים ברשות המסים.
<רן מלמד: אז את הכספים האלה של שנה ושנתיים אחורה, שיכולים להיות כספים של אלפי שקלים לכל אדם, אין שום סיבה שאם כבר אתם בודקים, לא תבדקו את הזכאות שלו לדבר הזה, ואם מגיע לו תתנו לו, זה יקטין את החובות, זה יעזור למערכת.
<משה אשר: אין מתן אוטומטי של מענק עבודה לאף אחד, לא בהליך הרגיל ולא בהליך המאוחר.
<משה אשר: תמיד זאת בקשה ותביעה שמגיעה מצד אותו אדם.
<משה אשר: הוא צריך לבוא, בין אם זה לבוא לדואר ובין אם זה לרשות המסים.
<משה אשר: ולכן, אם שלחו לו מכתב בשעתו שנראה על פניו שאולי מגיע לו, אז הוא צריך להגיש את התביעה.
<משה אשר: אין לי בעיה שיגיש אותה מאוחר יותר ויעשו את הבדיקה, אבל הוא צריך להגיש.
<רן מלמד: אבל אם אתה מגלה, תשלח לו מכתב שמגיע לו שנתיים אחורה.
<משה אשר: שלחנו לו כבר, שלחנו לו כל מה שנה בשנה.
<רן מלמד: משה, הם לא מקבלים את הדברים, אתה יודע את זה שהם לא מקבלים.
מרב מיכאלי: אבל הוא לא קיבל.
<רן מלמד: בטח לא על רטרואקטיבי.
ניסן סלומינסקי: ששש, רן, בבקשה.
מרב מיכאלי: השאלה למה אי-אפשר להודיע לו.
מרב מיכאלי: לא לתת לו, אני לא אומרת לתת לו את זה, אבל למה אי-אפשר, אם כבר עושים את הבדיקה, להודיע לו גם.
<ליזה בוקר: לתת לנושים את הכסף הזה.
<ליזה בוקר: שייתנו לנושים, לקופה של הכינוס.
אוסאמה סעדי: משה, אם מבקשים ממנו להגיש דוח, אז אפשר גם להודיע לו שאם יש לו משהו - - -
ניסן סלומינסקי: אתה רוצה לחשוב על זה?
<משה אשר: לפני הדוח אני לא יודע כמה הוא מרוויח, אז אני לא יודע - זה הא בהא תליא.
<זאב פורת: זה כסף שהוא לא בר עיקול.
<רן מלמד: לשכירים אתם יודעים.
<ליזה בוקר: לקחת הם יודעים.
<מיכל אלבז: אני רק רוצה להבהיר נקודה בהקשר הזה.
<מיכל אלבז: אם יתגלה שלחייב יש נכסים, אין קופת כינוס שמתחלקת לנושים, הוא פשוט יוצא אוטומטית מההפטר.
<מיכל אלבז: הוא לא יכול להיות בהפטר.
ניסן סלומינסקי: תלוי כמה כסף זה.
<מיכל אלבז: נכון, תלוי כמה כסף זה.
ניסן סלומינסקי: אז אם נניח מגיע לו 100,000, הוא לא יוצא.
אוסאמה סעדי: אם זה בקושי יכסה 5% ממס הכנסה, יקזזו את זה.
<משה אשר: אבל למה זה קשור?
ניסן סלומינסקי: מה שרצו רק לומר, שאם אתם עושים כבר את הבדיקה, יכול להיות שימצאו אצלכם מקור לא של חוב אלא של זכות שיכול לעבור.
<משה אשר: אני לא חושב שהסכום הזה יכול להגיע לנושים, דרך אגב.
<רן מלמד: לנושים, לא אליו, לא לבן-אדם.
ניסן סלומינסקי: על זה מדברים.
<רן מלמד: לקופת החייב, לא לבן-אדם.
<ליזה בוקר: לקופת החייב.