GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ינון אלרועי: יש, למשל, תהליכים שלא גורמים למוצר להיות מקור ישראלי, למשל- אם נעשה תהליך של אריזה או הרכבה, לא תהליך משמעותי.
מיכל רוזין: כמו בשוק הרכב, למשל.
<ינון אלרועי: למשל.
<ינון אלרועי: זה, בעצם, הבסיס של כל הדיון שאנחנו דנים בו היום.
<ינון אלרועי: כמו אמר היועץ המשפטי, במסגרת התקנה הקיימת, ניתן להטיב עם יצרן ישראלי עד לשיעור של 15% ברכיב המחיר, ופה מוצע שזה יהיה עד 20% - הטבה שבשיעורה היא דומה לשיעורים שניתנו הטבות למפעלי עוטף עזה גם בתחומים אחרים.
<ינון אלרועי: חשוב לומר שלא מדובר פה בהטבה שהיא כנגד מציע ישראלי אחר.
<ינון אלרועי: זה נתון מאד חשוב.
<ינון אלרועי: זאת אומרת שאם יש עכשיו מכרז של משרד הבריאות, לצורך העניין, שמחפש מיטות, ויש יצרן משדרות ויצרן מעפולה, ורק שניהם המציעים היחידים, שניהם משחקים באותו מגרש משחקים.
יעל גרמן: לא במחיר.
<ינון אלרועי: במחיר.
<ינון אלרועי: אין הטבה.
<ינון אלרועי: ההטבה המוצעות פה, ה-20%, היא רק מול מציע זר.
<ינון אלרועי: זאת אומרת, שההטבה לא מפלה לרעה את המציע מעפולה, למה?
<ינון אלרועי: – כי אם אנחנו נמצאים עכשיו בדוגמה של משרד הבריאות, שקונה מיטות, ויש מציע מסין, מציע מעפולה ומציע משדרות.
<ינון אלרועי: המציע מעפולה נתן 15,1% יותר יקר ברכיב המחיר, המציע משדרות נתן 19,8 והסיני נתן 100.
<ינון אלרועי: המציע מעפולה יצא מהמשחק, כי הוא בעצם נתן 15,1 מהמחיר.
<ינון אלרועי: הוא כבר לא משחק, הוא נפסל.
<ינון אלרועי: מי שנשאר זה המציע משדרות בזכות ההטבה שאתם אולי תאשרו היום, יש לו יותר מ-15.
<ינון אלרועי: אחרת הוא היה יוצא מהמשחק.
<ינון אלרועי: היום הוא היה יוצא מהמשחק.
<ינון אלרועי: אז חשוב להבין שאנחנו לא מפלים בין חברה ישראלית לחברה ישראלית אחרת.
<ינון אלרועי: מאד התלבטנו עם האוצר ועם עמיתים אחרים - - -
ניסן סלומינסקי: אתה בטוח שזו הפרשנות?
ניסן סלומינסקי: כי אלי הגיעו שמועות - - -
<ינון אלרועי: זו הפרשנות, אדוני היושב ראש, כל מילה פה נשקלה במשקל רב?
זאב בנימין בגין: מי הוא הפקיד המאשר?
<ינון אלרועי: כל ועדת מכרזים מקבלת את ההצעות.
<ינון אלרועי: להצעות שרוצות לקבל מעמד של מציע ישראלי, מתקבל אישור והצהרה של רואה חשבון שהוא אכן ישראלי, ואז ועדת המכרזים משקללת את כל הדברים.
<ינון אלרועי: אני לא רוצה לבלבל אתכם, אבל למשל, אם היה מגיע מציע אנגלי – למה אמרתי שאנגלי הוא לא דוגמה טובה?
<ינון אלרועי: כי בגלל אמנות בינלאומיות למציעים כמו האנגלים ומקומות אחרים, תחת הסכם ה GPA, הסכם הרכישות המשותפות, מול מציעים ממדינות כאלה אסור לנו לתת העדפה.
<ינון אלרועי: כלומר, אם מגיע מציע אנגלי ומגיע מציע מעפולה, ומגיע מציע משדרות, הם כולם שווים ברכיב המחיר.
ניסן סלומינסקי: כמה מדינות כאלה יש, שיש הסכמים אתם?
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שבסוף אנחנו מייתרים את החוק.
<ינון אלרועי: יש 38 מדינות כאלה.
<ינון אלרועי: יש חריגים בתחומים מסוימים.
<ינון אלרועי: כשאנחנו חתמנו על ההסכם אנחנו החרגנו מספר תחומים.
ניסן סלומינסקי: כל המדינות שאנחנו מנהלים אתן קשרי מסחר הן בתוך האמנה?
<ינון אלרועי: לא.
<ינון אלרועי: המזרח הרחוק, למשל, בחוץ.
<ינון אלרועי: טורקיה בחוץ.
<ינון אלרועי: סין, טורקיה, תאילנד, פיליפינים, יפן, וכו' וכו'.
<ינון אלרועי: זה סעיף אחד.
יעל גרמן: זה לא מובן מה שהוא אמר.
יעל גרמן: הוא אמר שאין אפליה ומתברר שיש אפליה.
<ינון אלרועי: עוד מילה אחת.
<ינון אלרועי: לגבי השינוי המהותי הכפול הוא לא המצאה שלנו.
<ינון אלרועי: צריך להבין.
<ינון אלרועי: קודם כל, במהלך הפעילות ראינו שיש בעיה בהיבט הזה, שלפעמים יצרן ישראלי שיושב בעוטף עזה או במקומות אחרים, פתאום לא מוכר ישראלי בגלל שהוא לא עומד ב 35%, אבל כמו שהסביר היועץ המשפטי, הוא בעצם מבצע מספר תהליכים במפעל, ולו הוא היה מוכר את המוצר הזה במפעל אחר, המפעל האחר, בסבירות גבוהה, היה מקבל עליו הכרה כישראלי.
<ינון אלרועי: יש מספר מפעלים שנופלים תחת ההכרה הזו.
<ינון אלרועי: הפרקטיקה הזו של מה שנקרא "שינוי מהותי כפול", היא פרקטיקה שמקובלת ומופעלת במסגרת הסכם הסחר החופשי שלנו עם ארצות הברית.
<ינון אלרועי: על כן אנחנו בעצם מאמצים פה איזושהי פרקטיקה שהיא, בפרשנות בין המכסים הישראלים לארצות הברית, מקובלת.
<ינון אלרועי: זה הסיפור.
ניסן סלומינסקי: אם אני אסכם את מה שאתה אומר- ההעדפה הזו למעשה נותנת העדפה כלפי מקומות אחרים רק ביכולת להיכנס למכרז, לא ליפול ממנו.
ניסן סלומינסקי: מהרגע שנמצאים במכרז זה לא נותן עדיפות לעוטף עזה על עפולה.
<ינון אלרועי: ככל שיש רק מציעים ישראלים – אין העדפה.
יעל גרמן: זה לא ברור.
יעל גרמן: אני מבקשת לברר את זה הלאה לפני שעוברים לאוצר.
<ירון גולן: אני אתייחס גם לזה.
<ירון גולן: אני אולי אתחיל מההתחלה – סעיף 3א' לחוק חובת מכרזים קובע שבסמכות הממשלה לקבוע בתקנות באישור ועדת החוקה, העדפה לתוצרת הארץ.
<ירון גולן: אלה תקנות שמחריגות את חובת המכרזים הכללית, והשוויון שאנחנו בעצם נמצאים תחתיו, ובאות התקנות ונותנות העדפה על אף חובת השוויון.
<ירון גולן: במסגרת החלטת הממשלה מה-1.9.14, נקבעה תכנית אסטרטגית, והממשלה הטילה על שר האוצר להביא לאישור הוועדה תיקון לתקנות חובת מכרזים.
<ירון גולן: התיקון כולל שתי תקנות, כמו שהיועץ המשפטי של הוועדה פירט, אני לא אחזור על זה.
<ירון גולן: אני כן אתייחס למה שאמרה פה חברת הכנסת ואולי אחדד מה שינון אלרועי אמר.
<ירון גולן: אנחנו אולי רואים את זה טיפה אחרת.
<ירון גולן: אני רוצה לקחת דוגמה מספרית שתהיה מאד פשוטה.
<ירון גולן: במקרה שיש מציע מחו"ל שהגיש הצעה של 100, מציע מעפולה שהגיש הצעה של 116, ומציע משדרות או עוטף עזה שהציע 118.
<ירון גולן: במקרה הזה, אם הולכים לפי התהליך שיינון אלרועי הציע, אז באמת זה נכון.
<ירון גולן: בשלב הראשון נופלת ההצעה של עפולה, כי כאשר משקללים את זה היא לא מקבלת העדפה, ואז נשארות ההצעה של עוטף עזה מול - - -
ענת ברקו: בדיוק להפך.
ענת ברקו: הוא אמר שעפולה - - -
<ירון גולן: ההצעה של עוטף עזה הועדפה על פני ההצעה של עפולה.
<ירון גולן: מבחינת ההליכים, מה שיינון אומר זה נכון.
<ירון גולן: בשלב הראשון, מבחינת התקנות, העימות בין ההצעות מישראל להצעות מחו"ל.
<ירון גולן: ההצעות שנשארות הן שתי ההצעות- ההצעה מחו"ל וההצעה מאזור עוטף עזה, ובעימות ביניהן ההצעה של עוטף עזה היא ההצעה שמקבלת העדפה.
ענת ברקו: כי היא יותר זולה.
<ירון גולן: היא יותר זולה, אבל היא לא יותר זולה מההצעה של עפולה.
<אלון קינסט: רק בשביל הרקע, בשביל שאלות שיעלו בהמשך - מתקיים דיאלוג בין משרד האוצר למשרד הכלכלה בנוגע לכל מה שקשור להעדפת רכש מתוצרת הארץ.
<אלון קינסט: אני שם את זה כרגע בצד.
<אלון קינסט: הדיאלוג הזה הוא דיאלוג ארוך, וההסכמה שלנו היא שתיקונים בקשר להעדפה של תוצרת הארץ יקודמו בהסכמה.
<אלון קינסט: באספקט הזה, כשהתגבשה החלטת הממשלה בסביבות "צוק איתן" להעדפה של עוטף עזה, התקבלה בקשה ממשרד הכלכלה שלמרות שאנחנו נמצאים בתוך התהליך הזה של דיאלוג ובוחנים את כל הרכיבים שנוגעים להעדפת תוצרת הארץ בכללה, ביקשו שפה נעשה פתרון נקודתי, ונתמקד בבעיה שיש בעוטף עזה, ונעביר את התיקון הנקודתי הזה.
<אלון קינסט: אני בכוונה אומר את זה כי אני כבר רואה את השאלות שיבואו בהמשך של ההשוואה.
<אלון קינסט: אני אומר שמבחינתנו, הדיאלוג או התיקונים שנוגעים להעדפת תוצרת הארץ נמצאים מחוץ לדיון.
<אלון קינסט: אנחנו מתמקדים כעת רק בנושא של עוטף עזה, ואל מול זה היגיעה ההצעה המקצועית של משרד הכלכלה שמדברת על שני הרכיבים שתיארת, של השינוי המהותי הכפול ושל 20%.
ניסן סלומינסקי: וזו הוראת שעה לחמש שנים.
<אלון קינסט: כן.
<יצחק וכטל: אני סגן היועץ המשפטי במשרד הביטחון.
<יצחק וכטל: אני ממונה על כל נושא הייעוץ המשפטי לרכש.
<יצחק וכטל: קודם, יש לי בעיה קטנה – העדפות GAT לא חלות על משרד הביטחון ואז, גם בבריטניה אני מתמודד מול הבעיה.
<יצחק וכטל: אין העדפה לבריטניה, ואז יש לנו את הבעיה שאין במשרדי ממשלה אחרים במתן העדפה.
<יצחק וכטל: הבעיה השניה שלי איך אני מחשב את ההעדפה- - -
מיכל רוזין: דבר אלינו, לא רק אל משרדי הממשלה.
מיכל רוזין: אני שמחה שאתם מדברים, אבל שנבין מה שאתה אומר.
<יצחק וכטל: במסגרת החלת אמנת GAT, החריגו שני משרדי ממשלה – משרד הביטחון והמשרד לביטחון הפנים.
<יצחק וכטל: אנחנו נותנים העדפה לתוצרת הארץ מול חברות ממדינות שחתומות על GAT.
<יצחק וכטל: אנחנו נותנים העדפה על אף הכל.
<יצחק וכטל: יש לנו דבר אחר, אנחנו נותנים העדפות של אזור קו עימות שגם יישובי עוטף עזה נמצאים בהן, ששם ההעדפה היא 15%, וכתוב שם שהיא גוברת על העדפת תוצרת הארץ.
<יצחק וכטל: כלומר, היא נותנת להם העדפה לפני הדבר הזה.
<יצחק וכטל: כלומר, יכול להיות שהתיקון הזה, חלק גדול - - לא יבוא לידי ביטוי.
מיכל רוזין: בתחום הביטחון וביטחון הפנים?
<יצחק וכטל: לא, ביטחון פנים אין להם את העדפת - - רק לנו יש חובה לתת העדפה לקווי עימות.
<יצחק וכטל: לביטחון פנים אין חובת העדפת קו עימות.
<יצחק וכטל: רק משרד הביטחון הוא היחידי שנותן העדפות.
<יצחק וכטל: אז זה לא ייכנס שם לדיון אלא אם בסוף - - -
ניסן סלומינסקי: כמה ההעדפה שאתם נותנים?
<יצחק וכטל: 15%.
<יצחק וכטל: ושם הולכים על מרכיב העבודה, לא על מרכיב החומרים.
ניסן סלומינסקי: אז מי יידע - - התקנות האלה חלות גם עליכם?
<יצחק וכטל: חלות גם עלינו.
ניסן סלומינסקי: אז איך תדעו לשדרג?
ניסן סלומינסקי: כאן יש סוגים שונים של העדפות שיכול להיות שתהיה התנגשות ---
<יצחק וכטל: כתוב בחוק.
<יצחק וכטל: קודם לוקחים קו עימות.
<יצחק וכטל: קודם בודקים קו עימות.
<יצחק וכטל: אם קו עימות הופך להיות הזול ביותר, כאשר הוא מקבל 15%, אז הוא זוכה.
<יצחק וכטל: אם הוא לא, עוברים לאזור עדיפות א'.
יואב בן צור: זה נגד החלטת ממשלה.
ניסן סלומינסקי: ואתה אומר שזה רק ייחודי לכם.
יואב בן צור: במלחמה בין אזורי קווי העימות – קרית שמונה- עוטף עזה, אותו הדבר.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שבצורת חישוב שהם מחשבים, שזה ערך עבודה – אז עוטף עזה יזכה, אבל אם נלך לפי הקריטריונים פה, אז יכול להיות שמישהו אחר יזכה.
ניסן סלומינסקי: בהחלט יכול להיות.
ניסן סלומינסקי: שם הם לוקחים את העבודה וכאן את לוקחת את שווי כל הפרויקט.
ניסן סלומינסקי: אז הגיוני שיהיו התנגשויות.
ניסן סלומינסקי: אני בטוח שזה יכול לקרות.
ניסן סלומינסקי: הוא אמר שעשו סדרי עדיפות.
ניסן סלומינסקי: הם מתחילים עם העדיפות הראשונה, ולא בטוח שהם יגיעו לנושא של תוצרת הארץ כדי לבחון את העדיפות הזו.
<יצחק וכטל: יש לי בעיה אחת, הדוגמאות שנתנו כאן הן דוגמאות קיצון.
<יצחק וכטל: מה קורה כאשר עפולה היא 114 ואזור שדרות היא - - -
ניסן סלומינסקי: 114 ו-118.
<יצחק וכטל: האם אני נותן אז לשדרות 20% או שאני נותן לשדרות 15% מול עפולה?
ניסן סלומינסקי: אבל זה היה הדיון והם אמרו שלא יהיה - - -
<יצחק וכטל: אם אני - - הולך, בודק, ב-15% מי הכי זול, ואז נותן לעפולה העדפה.
<אלון קינסט: אני אענה.
<אלון קינסט: במקרה הזה, אם עפולה היא 114, ושדרות 118, קודם כל – מדרגים מול ההצעה הזרה, שתיהן עוברות את ההצעה הזרה שהיא 100, על אחת מופעל ה-15%, ועל השניה 20%.
<אלון קינסט: שתיהן עוברות את ההצעה הזרה, ואז התחרות היא ביניהן, וביניהן אין העדפה.
<אלון קינסט: לכן, ההצעה הזולה ביותר זוכה, ועפולה תזכה.
ענת ברקו: אבל לא את כל ההצעות הזרות.
שרון גל: אז איפה התיקון?
שרון גל: איפה ההעדפה?
<חוה וינגוט: כלפי חוץ לארץ.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מבקש.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לסכם.
ניסן סלומינסקי: ההעדפה שאנחנו מדברים עליה, לא משרד הביטחון, אומרת – קודם כל העדפה כלפי חברות מחוץ לארץ, פרט לאלה שיש אתן הסכמים.
ניסן סלומינסקי: כלפי השאלה בין העוטף לעפולה – יש העדפה מסוימת.
ניסן סלומינסקי: ההעדפה היא ביכולת להיכנס למכרז או לא, כאשר יש מצב שעפולה, נניח אם מגישים שניהם 118, עפולה תצא, תיפול מהמכרז, והעוטף יישאר.
ניסן סלומינסקי: אבל מהרגע ששניהם נמצאים במכרז, עפולה והעוטף, טוענים שני המשרדים שאז אין עדיפויות אלא פשוט, מי שנותן את המחיר הכי טוב, הוא הזוכה.
ניסן סלומינסקי: כך שיש עדיפות כלפי חו"ל, ובי"ת- להישאר במכרז או לא להישאר במכרז, זה נותן כן עדיפות לעוטף.
ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה שנתבלבל עם הנקודות שאמרת, אבל אתה אומר שזה ייחודי רק לכם.
<יצחק וכטל: כן, למשרד הביטחון.
<יצחק וכטל: רק רציתי להעיר, יש לנו בעיה די קשה, ומישהו העיר הערה על ההצהרות – היום תוצרת הארץ הגיעו לקיצוניות.
<יצחק וכטל: קודם כל, ה 35% זה לא עבודה, רק עבודה.
<יצחק וכטל: יש חברות שזה 1% עבודה ו-34% רווח, מסים ורווח.
<יצחק וכטל: אז צריך לקחת בחשבון שהמרכיב הישראלי כולל רווח, כולל מסים, כולל עבודה.
<יצחק וכטל: אז עכשיו אנחנו אומרים שבחלק מהחברות גם 1% מהייצור זה יהיה על חומרי גלם והבעיה שהפכו את הדיון המהותי היום בשינוי מהותי, אם פלנלית מובאת מסין, חבילה שלמה, ורק עושים בה את החורים, אז החורים מוכרים כשינוי מהותי, שמזכה את ההצעות, או סיכות לראש, סיכות כובע, שרק הלחמתן – הופכת את זה למוצר ישראלי.
<ינון אלרועי: אתה מעלה פה נושא שהוא רלבנטי רק ל - - שלכם
<יצחק וכטל: לא, לא.
<יצחק וכטל: אני מדבר בתקנות האלה.
<יצחק וכטל: תוצרת הארץ, אין לי בעיה.
<יצחק וכטל: יש לנו בעיה עם ה "שינוי המהותי".
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשאול אותך אם שר הביטחון הוא חלק מממשלת ישראל?
ניסן סלומינסקי: אם כן, ואם הוא חלק מממשלת ישראל ומאחר וזו החלטה של ממשלת ישראל, הדיון הזה היה אמור להיות שם, וידעתי, ולכן שאלתי אם נשמע כאן עמדה אחת מהממשלה.
ניסן סלומינסקי: הוויכוח הזה היה צריך להיות לפני שמביאים אלינו את המסמך.
ניסן סלומינסקי: צריכים לסכם בממשלה.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיש חילוקי דעות, אבל בסוף מקבלים החלטה, ולפי זה הולכים, כי מה שאתה אומר – אתה מערער על היסודות של ההצעה הזו.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שאתה צודק, אבל אני לא בא כרגע לדון במקום הממשלה.
ניסן סלומינסקי: יש לי מה שהממשלה מעבירה.
ניסן סלומינסקי: הדיון שאתה מעלה כאן – יכול להיות שאתה צודק, אבל זה צריך להיות בממשלה, שהיתה צריכה לקבל החלטה.
ניסן סלומינסקי: היא קיבלה את ההחלטה.
<יצחק וכטל: הממשלה מקבלת את ההחלטה העקרונית, כשפורטים אותה לפרוטות – איך בודקים ?
ניסן סלומינסקי: הרי הדיון הזה היה.
ניסן סלומינסקי: הוא לא נולד רק עכשיו.
ניסן סלומינסקי: הוא כבר היה, ולמרות הכל קיבלנו משהו מהממשלה, ועוד שאלתי את שני המשרדים הרלבנטיים, ושניהם דיברו באותו סגנון ואותה שפה.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שזו החלטת הממשלה.
ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה להיכנס כאן ולעשות את זה.
ניסן סלומינסקי: אם הממשלה תחליט לקיים דיון נוסף, ולשנות חלק מהעקרונות שנאמרו פה, ויביאו לנו תקנות חדשות אחר כך - בכבוד, אבל כרגע, מה שאנחנו צריכים לדון בו זה רק לפי ההצעה שקיימת כאן, עם ההסברים שנאמרו כאן.
<ירון גולן: אנחנו ממש יישמנו את החלטת הממשלה אחד לאחד, לתוך התקנות.
<ירון גולן: לכן אני קצת מתפלא על דבריו של עו"ד וכטל.
ניסן סלומינסקי: אני יודע שקיימת עמדה כזו, אבל היא היתה צריכה להיסגר לפני שמגיעים לפה, לא פה.
ניסן סלומינסקי: אנחנו כרגע דנים לפי מה שקיים.
<יוסי לוי: רק רציתי להבהיר.
<יוסי לוי: אני גם ליוויתי את ממשלת ישראל בחתימה על הסכם אזור הסחר החופשי ישראל-ארה"ב.
<יוסי לוי: כללי התקנות במקור מועתקים אחד לאחד מאזור הסחר החופשי בארצות הברית.
<יוסי לוי: בתוך כללי המקור האלה יש את העיקרון של ה - Double Substantial Transformation, זו לא המצאה שלנו, כלומר, אם מוצרים מארצות הברית היו מגיעים לישראל, המכס הישראלי היה נותן להם אפס מכס בגלל שהם עברו Double Substantial Transformation, אצלנו זה לא כך, לצערנו.
<יוסי לוי: לכן התיקון הזה מאד חשוב.
<יוסי לוי: ההעדפה שניתנת למוצרים במכרזים היא לא המצאה שלנו.
<יוסי לוי: החוק הידוע ביותר הוא Buy American Act, שנותן העדפה למוצרים אמריקאים ברכישות ממשלתיות, והחוק שלנו, התקנות שלנו הן הרבה יותר מוגבלות ביחס לכך.
<יוסי לוי: צריך לזכור לגבי מה שחברי הכנסת חושבים שיש אפליה - כל תקנות העדפת תוצרת הארץ נותנות העדפה למוצרים ישראלים לעומת זרים, הן לא נותנות העדפה למוצרים ישראלים לעומת מוצרים אחרים.
<יוסי לוי: זאת אומרת שאם יש מצב שבו יש שני מוצרים ישראלים שהם כיום מעל 15% אז היצרן הזר זוכה בכל מקרה, בין אם היצרן הישראלי הוא מעפולה או מעוטף עזה.
<יוסי לוי: מה שזה נותן היום זה שלעוטף עזה נותנים משהו נוסף כדי שלא ייפול בגלל הבעיות שם.
ניסן סלומינסקי: אז הסברנו שיש עדיפות רק בנושא של כניסה למכרז או לא.
<יוסי לוי: מול יצרנים זרים.
ניסן סלומינסקי: לא, לא.
יעל גרמן: לא.
יעל גרמן: גם מול יצרנים ישראלים.
יעל גרמן: אני מבקשת לענות להם – חברים יקרים, באמת.
יעל גרמן: אנחנו מקשיבים וגם מבינים.
יעל גרמן: אתם נתתם דוגמה – ברגע שיצרן מכל רחבי הארץ נותן הצעה של 116, ולעומתו, אחד מהיצרנים שנמצא בעוטף עזה נתן 116, נתן אותו הדבר- - -
<יוסי לוי: ואין יצרן זר.
יעל גרמן: יש יצרן זר.
<קריאה: הישראלי היה נופל במילא.
<קריאה: הוא לא הפסיד כלום.
ניסן סלומינסקי: יוסי, אתה טועה.
ניסן סלומינסקי: אם יש יצרן זר, וישנם את עפולה והעוטף, ועפולה והעוטף נניח - - -116, עפולה נופלת - - -
<קריאה: אבל הוא היה נופל במלא.
ניסן סלומינסקי: אבל העוטף לא נופל.
<קריאה: עפולה לא הפסיד, העוטף הרוויח, עפולה לא הפסיד.
ניסן סלומינסקי: אחרי שהבנו, אל תנסו לקלקל לנו כי הבנו נכון.
ניסן סלומינסקי: עכשיו כשהבנו – רק חברי הכנסת.
ניסן סלומינסקי: אני פותח את זה לדיון.
ניסן סלומינסקי: אני רק אומר שלי יש שתי בעיות, אחרי שפתרתי את שתי הבעיות הראשונות, ולכן אני בכלל מביא את זה לדיון, יש לי שתי בעיות לגופו של עניין.
ניסן סלומינסקי: בעיה אחת זה אזור התעשייה הדרומי של אשקלון.
ניסן סלומינסקי: חלק קטן ממנו נמצא בתוך ה-7.
ניסן סלומינסקי: זה עובדה וזה קיים.
ניסן סלומינסקי: בהיותי יושב ראש ועדת הכספים, כשדיברנו על תקנות עידוד השקעות הון והנושא הזה גם עלה, רצו לתת רק לחלק קטן מאזור התעשייה הדרומי של אשקלון ואנחנו, במעמד הוועדה, עשינו הפסקה וביקשנו מהנציגים הממשלתיים לצאת החוצה ולדבר עם בעלי הבית, כי רצינו להחיל את זה על כל אזור התעשייה הדרומי כי ברור לכולנו כי אשקלון חטפה טילים ומגיע לה את זה.
ניסן סלומינסקי: הכנסנו את כל אזור התעשייה הדרומי של העיר, לא את כל אשקלון.
ניסן סלומינסקי: פה עשו דבר מתוחכם.
ניסן סלומינסקי: אפילו אזור התעשייה, אפילו החלק שנמצא בתוך ה-7 ק"מ לא מופיע ברשימה, ועשו משהו מתוחכם כשכתבו שה-7 ק"מ נמדדים "7 ק"מ מגדר המערכת המקיפה את רצועת עזה, הכל בהתאם למרחק האווירי הקצר ביותר שבין הגבול לבית המגורים".
ניסן סלומינסקי: שמו את הבית של אשקלון – הבית של אשקלון לא נמצא בתוך ה-7, אז אנחנו מדברים על העדפה לאזור תעשייה אבל המדד הוא פתאום על בית מגורים ולא על אזור תעשייה.
ניסן סלומינסקי: אז נצטרך לפתור את הבעיה הזו.
ניסן סלומינסקי: אני רק אומר את הבעיות.
ניסן סלומינסקי: אז זו בעיה אחת.
ניסן סלומינסקי: בעיה שניה, שליוותה אותי לאורך כל הדרך, זה הנושא של פיצולים שיכול להיות שזו גזירה שאי אפשר לעמוד בה, כי – אם, נניח, עיר, או מועצה מקומית – הבית בקצה שלה נמצא בתוך ה-7 ק"מ, אז ה-7 ק"מ מכסה את כל המועצה המקומית או את כל העיר, למרות שרוב המועצה ורוב העיר יכולה להיות במרחק של 20 ק"מ, אם זו עיר גדולה, אבל מספיק שיש לה נגיעה של הבית הראשון.
ניסן סלומינסקי: לעומת זאת, מועצות אזוריות – מה שקורה, זה שמועצה אזורית, נניח 40% מהיישובים שלה נמצאים בתוך ה-7 ק"מ וחלק נמצאים מחוץ, ומה שהחוק הזה אומר, שלגביהם רק מי שנמצא בתוך ה-7 ק"מייכנס, ומי שנמצא מחוץ ל-7 ק"מ לא ייכנס.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שעל עיר או מועצה מקומית רואים אותה כאלמנט אחד, וברגע שהוא נגע בקצה הוא לא נכנס, ולעומת זאת מועצה אזורית, לא מסתכלים עליה כעל אלמנט אחד, וחותכים באמצע המועצה, מה שנקרא, דבר שיוצר בעיות קשות מאד, ואיך אומרים?
ניסן סלומינסקי: היו כבר מועצות אזוריות שפשוט אנשים עברו מיישוב אחד, זזו 200 מ' ליישוב שני רק כדי לקבל העדפות וכו'.
ניסן סלומינסקי: זה קורה וזה יכול לשבור מועצה.
<אלון דוידי: לגבי הערים יש רק עיר אחת - - שנמצאת - -
ניסן סלומינסקי: שדרות היא בתוך העניין בלי קשר, יש לה - - דיברתי על מועצות מקומיות, זה יכול להיות.
ניסן סלומינסקי: אבל העיקרון הוא, כך כתוב בחוק, אם ה-7 ק"מ נוגעים בבית הקיצוני של העיר או של המועצה המקומית – כולה בפנים, לעומת זאת במועצה אזורית חותכים אותה, איפה שנופל – נופל.
ניסן סלומינסקי: זו בעיה לא פשוטה, אני אומר.
ניסן סלומינסקי: אני מודע גם להשלכות רוחב שיכולות להיות לזה, אני רק אומר – זה מלווה אותי, ואני אשמח לשמוע מחברי חברי הכנסת גם את עמדתם בנושא הזה.
חיים ילין: אני לא משפטן אבל אנסה, מתוך זה שהייתי הרבה שנים בעוטף להסביר כמה דברים.
חיים ילין: אל"ף, קו עימות צפון הוגדר על ידי ממשלת ישראל בחקיקה, כ-9 ק"מ מהגבול.
חיים ילין: יתר האזורים, כמו הגבול עם מצרים והגבול עם רצועת עזה, הוחלט על 7 ק"מ.
חיים ילין: אני אומר בגלוי, ההחלטה על 7 ק"מ היא החלטה שבאה מתוך איזשהו שיקול שהקאסם הראשון שיתפוצץ, אז המעוף שלו יכול להיות 7 ק"מ מהגבול.
חיים ילין: אבל אם אנחנו מסתכלים קצת יותר קדימה אנחנו מבינים שממשלת ישראל מקבלת החלטות לא רק ביטחוניות אלא גם כלכליות, ואני, אין לי שום בעיה להגיד את הדברים כמו שהם.
חיים ילין: נקבע 7 ק"מ ולא 9, כי המשמעות היתה שערים גדולות היו נכנסות פנימה להגדרה של עוטף עזה, והעלויות של מדינת ישראל היו הרבה יותר גבוהות.
חיים ילין: אלה עובדות.
מיכל רוזין: גם כשלא נופלים עליהם טילים?
חיים ילין: לא אמרתי את זה.
חיים ילין: במלחמת לבנון השניה חיפה חטפו כהוגן, אולי יותר מכולם, והם עדיין לא שם.
חיים ילין: זאת אומרת, האיומים הם איומים כל הזמן על מדינת ישראל, גם תל אביב, דרך אגב, חטפו לא מעט, ואפשר להגיד שהם גם חלק מהעוטף.
חיים ילין: אחנו חיים במציאות ביטחונית כזו שכולם רוצים לקבל את ההטבות של עוטף עזה אבל רוצים לחיות בשוויץ.
חיים ילין: זה המצב האידיאלי, אבל זה לא קיים במדינת ישראל.
חיים ילין: לכן קבעו 7 ק"מ.
חיים ילין: עכשיו, בתוך עוטף עזה, ממשלת ישראל יחד עם משרד הביטחון וצה"ל קבעו שתי קבוצות – קבוצה ראשונה, עד 4 ק"מ, הסמוכי גדר – האיום של המנהרות של הפצמ"רים,האיום שאין "צבע אדום" ובכל רגע נתון אתה יכול לחטוף, זו סוגיה לא פשוטה.
חיים ילין: אני לא מדבר על מעבר לעוטף.
חיים ילין: זה פירק את המועצה לגורמים ומלחמות פוליטיות שאני אפילו לא רוצה להלאות אתכם פה, כאשר כל המטרה היא לעשות טוב לאנשים, לאחד, לדבר על מושגים של חוסן.
חיים ילין: אלה עובדות שצריך לשים אותן על השולחן.
חיים ילין: הנושא השני שחשוב להבין אותו – כל התכנית של עוטף עזה בנויה על זה שאנחנו רוצים לקלוט אנשים.
חיים ילין: כשאנשים מגיעים לתוך האזור של העימות הם מביאים אתם יזמות, מקצועיות, מפעלים, מביאים חיים.
חיים ילין: בלי זה אנחנו הופכים להיות בית סיעודי, ובית סיעודי הופך להיות בסופו של דבר – בסיסי צה"ל.
חיים ילין: זו המטרה העיקרית של כל תכנית עוטף עזה, שבעצם אושרה בממשלה 3 שבועות אחרי "צוק איתן".
חיים ילין: אנחנו הגענו לשם, ראשי ערים ומועצות, לחוף אשקלון, ושם הוחלט על החלטת הממשלה.
חיים ילין: עכשיו אנחנו רואים חלק מהחלטות הממשלה, שצריך את יישומן.
חיים ילין: עוד מעט אנחנו שנה ל "צוק איתן" ועדיין התקנות, וכל הכספים וכל - - -חלק גדול מאד מהתכניות של 2015 שהיו צריכות להיכנס לא נכנסות כי כתוב סעיף קטן שאף אחד לא שם לב אליו, שכל עוד אין אישור תקציב - - -
ניסן סלומינסקי: שיהיה גילוי נאות, חיים ילין היה ראש המועצה האזורית.
ניסן סלומינסקי: -
חיים ילין: אז אני בניגוד עניינים?
ניסן סלומינסקי: לא.
ניסן סלומינסקי: דיברתי רק על הידע שלך בעניין.
חיים ילין: בסופו של דבר אנחנו מוצאים את עצמנו עם פסקה קטנה שאומרת שכל עוד אין תקציב מדינה לשנת 2015 אז התכנית הזו לא יכולה להיות מיושמת.
חיים ילין: מה המשמעות של הדבר הזה?
חיים ילין: בוועדת הכספים במקביל דנים עכשיו על התקציב.
חיים ילין: זה אומר שהתקציב אולי יאושר בנובמבר, 2015, והמשמעות היא שהלכה לנו שנה.
חיים ילין: מבחינה ניהולית, התכנית הזו רצתה לעשות טוב, להיטיב עם עוטף עזה והתושבים ולהביא לצמיחה באזור.
חיים ילין: המשמעות של פירוק הממשלה וכל מה שקורה כרגע זה דחייה של כל הנושא הזה בשנה – זאת אומרת, נחמד שניהולית עשו את כל הנושא הזה.
חיים ילין: כמו שאני תמיד אומר - הפוליטיקה הורסת את הניהול, אין מה לעשות.
חיים ילין: צריך גם לדעת לעבוד בקונסטלציה כזו.
חיים ילין: לגבי התקנה הזו, שהיא באה לחזק את העוטף, ואני לא רוצה להיכנס לסוגיה של מעבר ל-7 ק"מ.
חיים ילין: מבחינתי, שהממשלה תשים עוד 3 מיליארד שקל, אם יש לה כסף והיא רוצה לתת הטבות לאשקלון, לנתיבות, לאופקים – אין לי שום בעיה עם זה, בכלל.
חיים ילין: אני לא נכנס לסוגיה הזו.
חיים ילין: אבל צריך להבין שצריך בידול בין עוטף עזה ובין יתר המקומות, והבידול נובע מזה שאף אחד במלחמה, כמוני, לצורך העניין, ואני אתן את הדוגמה - נסעתי להחליף פלאפון באשקלון ונסעתי לאכול במסעדות בבאר שבע, אבל אף אחד מבאר שבע ומאשקלון לא היה מעיז להגיע לנחל עוז להחליף פלאפון או לבוא לאכול צהריים בנחל עוז, או בכרם שלום, שדרות ונתיב העשרה.
חיים ילין: וככה צריך לבחון את הדברים.
חיים ילין: צריך לבדוק את מה שקורה שם בפרספקטיבה של זמן.
חיים ילין: נכון, כולם חוטפים טילים וכולם נמצאים באיום מתמיד, אבל מדינת ישראל באה ואמרה – אנחנו רוצים לתת לאזורי התעשייה את העדיפות.
חיים ילין: בתוך כל הדבר הזה יש גם שמות של יישובים.
חיים ילין: אתם יכולים לשאול – אם זה רק אזורי תעשייה, למה יישובים?
חיים ילין: – כי יש בתוך התב"עות של המושבים והקיבוצים תעשייה זעירה.
חיים ילין: מותר לכל קיבוץ ולכל מושב להקים עד 35 דונם לצורך העניין, או יותר, תלוי איזו תקנה הם הפעילו - יזמויות פנימיות.
חיים ילין: ולכן, גם היישובים מופיעים.
חיים ילין: אני רק מבקש דבר אחד: לאשר את התכנית כמו שהיא.
חיים ילין: אם תרצו להרחיב, תרחיבו.
חיים ילין: הסכנה קיימת תמיד שכאשר מרחיבים בסוף, אף אחד לא מקבל שום דבר.
חיים ילין: אבל אני מבקש דבר אחד, להוסיף 2 אזורי תעשייה שהם נפלו בין הכיסאות, שניהם בתוך עוטף עזה: אחד, אזור התעשייה של אבשלום, שמשום מה- - ואזור תעשייה של יח"מ חבל מעון, שני אזורי תעשייה, אחד נמצא 4 ק"מ מהגבול, השני נמצא 6.5 ק"מ מהגבול.
חיים ילין: משרד ראש הממשלה יודע, נפלה טעות, צריך להוסיף את שני האזורים.
חיים ילין: אני רוצה להגיד משהו ערכי עכשיו, ושאף אחד לא ייקח את זה למקומות פוליטיים, כי אני בדרך כלל לא מדבר פוליטיקה, אני מדבר ערכים.
חיים ילין: קל מאד לחיות ברמת השרון, להיות בווילה של 50 מיליון שקל, לקנות מפעל בעוטף עזה, ולקבל את כל ההעדפות של עוטף עזה.
חיים ילין: קל מאד.
חיים ילין: לא לזה אנחנו מתכוונים.
חיים ילין: אנחנו רוצים בתוך עוטף עזה, בחבל ארץ זה, אנשים שמחוברים לאדמה, שחיים אתנו והם חלק מהקהילה.
חיים ילין: אנחנו לא צריכים טייקונים שבאים ומשקיעים בגלל ההטבות.
חיים ילין: נכון, אני שמח שיש מקומות עבודה אבל אני צריך אותם אתנו שם, כי בעוטף עזה אי אפשר לנהל את הערכים ואת הקהילתיות ואת המצב הכלכלי בשלט רחוק, לכן אני אומר שהסוגיה הזו של מי שמקבל ובית, ומי שגר שם - זה במהות של עוטף עזה.
ניסן סלומינסקי: בגלל שח"כ חיים ילין בא מהמקום, נתתי לו להאריך, אבל אני מבקש מהבאים לקצר.
ענת ברקו: ההערה הראשונה, כשאנחנו מדברים על 7 ק"מ ממבנה מגורים, האם מבנה תעשייה שעובדים בו 500 איש או משהו כזה לא נכלל?
ענת ברקו: לדעתי זה לא נכון וצריך להכניס את האזור הדרומי של אשקלון גם כן, ואם יש אזורי תעשייה נוספים – ברור שהם מרכזים אוכלוסייה בשעות מסוימות, והם מטרה לטילים.
ענת ברקו: הרי ברור שבסופו של דבר החמאס עוסק בספירת גולגלות, ולכן הם מכוונים למקומות שיש בהם הרבה אנשים.
ענת ברקו: דבר שני – מה שיצחק וכטל אמר, המודל שמשרד הביטחון עובד אתו, על תוצרת הארץ, למה אנחנו צריכים לתת עדיפות ל GAT?
ענת ברקו: למה כשאנחנו מדברים על תוצרת הארץ אי אפשר לדבר על המודל של משרד הביטחון, ולהגיד – יש עדיפות לתוצרת הארץ, מול כל דבר שבא מחו"ל, למה להגביל את עצמנו?
ענת ברקו: אם משרד הביטחון הגיע להישג המשמעותי הזה לפני יותר מ-20 שנה, למה שאנחנו לא נעתיק את זה?
ניסן סלומינסקי: אולי את צודקת אבל זה נושא כבד וגדול, ולא על גבה של התקנה הזו נעשה את זה.
ניסן סלומינסקי: צריך לדון בזה לגופו של עניין, וזה גם לא הזמן.
ניסן סלומינסקי: אבל זה נושא נכון.
שרון גל: אל"ף, אני מברך מאד על השינוי.
שרון גל: אני רק רוצה לשאול שתי שאלות הבהרה ולומר שתי הערות קצרות – האם מדובר רק על ייצור או גם על מתן שירותים?
שרון גל: ואם מדובר על ייצור, אז האם גם תוצרת חקלאית נכללת בהגדרות?
שרון גל: כי הרי מדובר באזור שמאופיין בהרבה מאד חקלאים.