GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מוטי אמיתי: כי לעתים, מה לעשות, הטכנולוגיה גוברת על האכיפה ולא ניתן להגיע לאותם אנשים שעומדים מאחורי האתרים הללו, אז לעתים זה הדבר האחרון והיחיד שניתן לעשות.
אורי מקלב: היום החוק מאפשר למשטרת ישראל לסגור אתר שמפיץ תרופה שמזיקה או לא תרופה, משהו אחר מזיק?
אברהם מיכאלי: צו מינהלי כן.
<אלי דוידסון: בית-משפט קבע שלא.
<לילית טייבר ניצן: לא.
אברהם מיכאלי: אם אתם עולים שם על חומר חשוד.
אורי מקלב: זה לא פחות חשוב, אבל זו אפשרות.
אורי מקלב: אתר שמפיץ תרופה או לא תרופה, לא משנה מה, שמזיק, אני מדבר עוד לפני שהוא קנה, רק ראה - - -
<סיגל קוגוט: אם זה בארץ הם יכולים, אם זה בחו"ל - - -
<מוטי אמיתי: לא, לא מדובר על אתרים שבארץ.
<מוטי אמיתי: אתה מתקשר לאתרים, השרתים יושבים בארץ, המשטרה עושה עבודה נפלאה.
<מוטי אמיתי: הקושי הוא כאשר השרת יושב בחו"ל ומי שמפעיל את האתר הוא ישראלי, הוא בחור ישראלי.
<מוטי אמיתי: אבל השרת יושב במקום, באיזושהי מדינת offshore ששם הבעיה.
<מוטי אמיתי: <
אורי מקלב: בסופו של דבר גם הם מופצים.
אורי מקלב: תודה רבה, חברים, אנחנו מודים לכולם, ודאי נקיים את הישיבה הבאה על הצעת החוק עצמה, יודיעו לכם.
דוד רותם: אנחנו נעסוק היום בהצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 70) (הטלת התחייבות להימנע מעבירה לאחר ביטול הרשעה), התשע"ד-2013.
דוד רותם: אנחנו נכין את זה לקריאה שנייה ושלישית.
<רביד דקל: אדוני, התיקון הזה הוא למעשה סוג של תיקון מראה לתיקון 104 לחוק העונשין שטיפל בנושא ההתחייבות שבית המשפט יכול להטיל במקרה שהוא בוחר לקבוע שנאשם ביצע את העבירה ולא להרשיע אותו.
<רביד דקל: מכיוון שהסמכות של בית המשפט קיימת גם לאחר שהוא מרשיע לחזור בו מההרשעה, רצינו להבהיר שגם במצב כזה שנאשם אינו מורשע ונקבע שהוא ביצע עבירה, אפשר להטיל עליו שירות לתועלת הציבור או צו מבחן, וכמו שקובע סעיף 72 גם התחייבות – בשילוב שלהם או כל אחד מהם בנפרד.
<רביד דקל: בדיוק לשקף את המצב האפריורי במצב הפוסטריורי אחרי שבית המשפט מבטל את ההרשעה.
<רביד דקל: אין הרבה מה להגיד על התיקון הזה.
<רביד דקל: הוא נראה לי די פשוט ודי מובן מאליו, ובמידה מסוימת כדי להסיר ספק לנוכח חוסר השוויון שיש בין סעיף 72 לבין סעיף 192 כדי שלא נסת
<רביד דקל: בך עם כל מיני פרשנויות יצירתיות של בית המשפט.
דוד רותם: אבל יכול להיות מצב שכשאת מתקנת דבר כזה בית המשפט יפרש אותו הפוך.
<רביד דקל: מה זאת אומרת?
דוד רותם: הוא יגיד שכבר יש הוראה כזאת ולא צריך עוד הוראה.
<נועה ברודסקי לוי: ההוראה הקיימת בחוק העונשין היא הרשעה מראש.
<נועה ברודסקי לוי: פה אנחנו מתקנים לגבי ביטול הרשעה אחרי שבית המשפט כבר הרשיע.
<גיל שפירא: אדוני, אני מצטרף לדברים של הגברת דקל.
<גיל שפירא: אני רק מבקש להבהיר שמדובר במקרים מאוד מסוימים שבהינתן נסיבות מסוימות יש הצדקה מלאה לסיים את ההליך בתוצאה העונשית המזערית ביותר האפשרית.
<גיל שפירא: הכלי הזה של אי הרשעה והתחייבות בלבד כעונש יחיד הוא אחד האמצעים הבודדים שיש לסיים הליך במקרים המתאימים בתוצאה המקלה ביותר מבחינה עונשית.
<גיל שפירא: החשיבות של זה מתחזקת לנוכח המצב הנוהג כיום שבו המשטרה לא מפעילה את הסדר סגירת תיק מותנית.
דוד רותם: בקיצור, אתם תומכים בזה.
<נועה ברודסקי לוי: תחזור, בבקשה, על המשפט האחרון בעניין סגירת תיק.
<גיל שפירא: אמרתי, שהחשיבות של התיקון ושל האפשרות הזאת היא רבה יותר נוכח המצב הנוהג היום שבמסגרתו המשטרה לא מפעילה היום את הסדר סגירת תיק מותנית.
<גיל שפירא: לכן האפשרות לסיים את התיק בתוצאה המקלה ביותר האפשרית היא מאוד חשובה.
<נועה ברודסקי לוי: אני רוצה לבקש להבהיר בגלל שאלות שעלו לגבי הפרשנות של סעיף 72(ב) לחוק העונשין לגבי האפשרות לקבוע התחייבות בלבד ולא רק בנוסף לצו מבחן או לשל"ת, רציתי שיובהר מה הכוונה בתיקון כרגע.
<נועה ברודסקי לוי: האם אפשר להטיל את זה בנפרד רק כהתחייבות?
<רביד דקל: כמו שאמרתי – אנחנו חושבים, כמו שחשבנו בתיקון 104 שההתחייבות יכולה בהחלט לעמוד בפני עצמה יחד עם אי הרשעה.
<רביד דקל: כנ"ל לגבי התיקון הזה – ההתחייבות יכולה להיות עונש יחיד שמתלווה לאי הרשעה.
<רביד דקל: היא לא חייבת לבוא יחד עם צו מבחן או שירות לתועלת הציבור.
דוד רותם: את מוכנה לקרוא לנו את הסעיפים?
<רביד דקל: כן.
<רביד דקל: (הקראה): חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 70) (הטלת התחייבות להימנע מעבירה לאחר ביטול הרשעה), התשע"ד-2013 תיקון סעיף 192 א בחוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], התשמ"ב-1982, בסעיף 192א, אחרי "ללא הרשעה" יבוא "או לצוות כי הנאשם ייתן התחייבות להימנע מעבירה, כאמור בסעיף 72(ב) לחוק העונשין, ללא הרשעה".
דוד רותם: האם אני יכול להצביע?
<רביד דקל: אני אשמח.
דוד רותם: בעד התיקון – פה-אחד
דוד רותם: בעד- פה-אחד, אין מתנגדים.
דוד רותם: החוק אושר לקריאה שנייה ושלישית פה-אחד.
דוד רותם: בנושא הזה אני מסכים איתך, אני מוכן לעשות עכשיו הצבעה.
מירי רגב: איך יכול להיות מצב כזה?
מירי רגב: היתה הצעת חוק שקידמנו.
מירי רגב: חתמו עליה הרבה מאוד חברי כנסת.
מירי רגב: אמרנו שנוביל אותה אבל בלחץ כזה או אחר – אני חושבת שבזה שקיבלו את המלצתך אז להוריד את הציון ל-60 נרגעו המתמחים.
מירי רגב: השר נאמן קיבל את זה.
מירי רגב: עכשיו נקודתית נטפל בזה.
מירי רגב: אני מקווה שגם הפעם השרה תקבל את המלצתו של יו"ר ועדת החוקה.
מירי רגב: אבל זה לא הולך שכל ארבע שנים נבוא לפה שוב.
מירי רגב: צריך להביא הצעת חוק פשוטה שאומרת שלשכת עורכי הדין היא לא גם המסמיכה, גם הבונה, גם השופטת, עושה הכול.
מירי רגב: מה זה הדבר הזה?
מירי רגב: זה מצב שהוא בלתי אפשרי.
מירי רגב: עם כל הכבוד שיש לשכת עורכי הדין, ויש לי כבוד אליה ואני עובדת איתה מאוד בצמידות בוועדה שלי בכל מה שקשור לענייני האסירים באמצעות השב"ס.
מירי רגב: יש לי כבוד רב לאבי חימי ולאחרים וגם ליושב ראש.
מירי רגב: אבל, מה שלא תקין הוא לא תקין.
מירי רגב: לא יכול להיות שאלה שאמורים להיות רודפי הצדק, יפעלו בעיוות כזה כלפי הצדק.
מירי רגב: <ערן בן ארי:> מדוע לא מורידים את הציון ל-60?
מירי רגב: הרי היתה ועדה והחליטו.
מירי רגב: למה לא הורידו את הציון ל-60?
מירי רגב: <מירי רגב:> שלום לחבר הכנסת איציק שמולי שהצטרף אלינו.
מירי רגב: כבוד היושב ראש.
מירי רגב: אני חושבת שצריך לעשות שני דברים, בטווח הקצר ובטווח הארוך.
מירי רגב: בטווח הקצר צריך להוריד את הציון ל-60 כפי שעשה השר נאמן.
מירי רגב: הוא עשה את זה לאחר שהוא קיבל את המלצתך.
מירי רגב: <היו"ר דוד רותם:> הוא לא עשה את זה.
מירי רגב: <מירי רגב:> היה איזה מהלך.
<קריאה: היתה המלצה אבל השר לא קיים אותה.
מירי רגב: צריך להביא את ההצעה להוריד את הציון ל-60.
מירי רגב: דבר שני.
מירי רגב: לדעתי צריך לעשות הפרדת סמכויות בלשכת עורכי הדין.
מירי רגב: צריך להביא לביטול ניגוד העניינים, דהיינו, שהגוף הזה הוא גם מסמיך, גם בוחן, גם שופט וגם בוחן וגם מכין.
מירי רגב: הוא צריך כסף, זה פרה שואבת.
מירי רגב: זה כמו האוצר שיש לו פרה שואבת שאלה תאגידי המים.
מירי רגב: זה פרה שואבת, למה לא?
מירי רגב: לכן אני חושבת שצריך להביא את החוק, אופוזיציה וקואליציה יחד.
מירי רגב: להביא הצעת חוק - - -
דוד רותם: זאת הצעת חוק ששרת המשפטים כבר הניחה.
מירי רגב: איפה זה עומד?
דוד רותם: היא תעלה את זה השבוע.
מירי רגב: אז זה בכלל מצוין.
דוד רותם: זה מוציא הרבה סמכויות מלשכת עורכי הדין.
מירי רגב: עו"ד לנקרי, הוא אחד מעורכי הדין המוצלחים, היה גם אז במאבק הקודם שלנו.
מירי רגב: אז הוא היה סטודנט.
מירי רגב: הוא הביא לתשומת ליבי שהיה מבחן הסמכה חוזר לסטודנטים לרפואה.
מירי רגב: אפשר לעשות כל מיני דברים.
מירי רגב: אנחנו לא יכולים כל הזמן להיות עם עיניים עצומות ולהיות מנותקים מהציבור שאתה אמור לשרת אותו ולא להכשיל אותו.
מירי רגב: לכן אני חושבת שצריך להביא את הצעת החוק הזאת.
מירי רגב: אם היא קיימת, אני מברכת על כך.
מירי רגב: לא הרבה פעמים אני מברכת את שרת המשפטים, אבל בעניין הזה אני מוצאת בהחלט את המקום להחמיא לה.
מירי רגב: דבר אחרון.
מירי רגב: אני חושבת שצריך לדבר על זה שצריך להחזיר את דמי האבטלה לאותם אנשים ששלושה חודשים לא עובדים.
מירי רגב: הם יושבים ולומדים הם לא יכולים לעבוד, אז שיהיה להם דמי אבטלה.
מירי רגב: אלה אנשים שבסוף מחזיקים משפחות.
מירי רגב: אנחנו רוצים שאנשים מבוגרים יחזרו לשוק העבודה ושתהיה להם יכולת להחזיק משפחה.
דוד רותם: את חברת הקואליציה, תפני לשר האוצר ותבקשי ממנו.
מירי רגב: בוא נעשה מאבק.
מירי רגב: דרך אגב, אני רוצה להגיד לך שבכמה מהלכים מולו אני מאוד מרוצה, כולל המהלך לבטל את תאגידי המים.
מירי רגב: לא עשיתי את זה עם שר האוצר ממפלגתי, אני עושה את זה עם שר אוצר שהוא לא ממפלגתי.
מירי רגב: בעניין הזה אני מצליחה לקדם איתו דברים.
מירי רגב: אם צריך לקדם את זה מולו, אז אני אעשה.
מירי רגב: כרגע נדרשת החלטה והמלצה שלך לשרת המשפטים וזה להוריד את הציון ל-60 ולהעביר את ההחלטה שלשכת עורכי הדין לא תהיה גם המסמיכה, גם השופטת וגם המכילה.
מירי רגב: היא לא תהיה גם החתול וגם השמנת.
מירי רגב: אני מקווה שהישועה תצא מהבית הזה כי התפקיד של הבית הזה הוא להגן על הציבור.
מירי רגב: לשכת עורכי הדין לא דאגה לציבור שבסופו של דבר יהיה סמוך על שולחנה, תפקיד הבית הזה להגן עליהם.
דוד רותם: מי זה אחמד דראושה?
דוד רותם: <אחמד דראושה:> אני.
אורי מקלב: למה בחרת דווקא בו?
דוד רותם: כי הוא מייצג קבוצה של מתמחים שנכשלו.
<אחמד דראושה: כולנו פה מייצגים את הקבוצה.
<אחמד דראושה: הם אמרו פחות או יותר מה שרציתי להגיד.
<אחמד דראושה: יש נקודה שאף אחד לא אמר אותה והיא שבמבחן היו הרבה שאלות שלא היו בחומר הלימוד של הבחינה.
<אחמד דראושה: זה לא הגיוני שתיתנו לנו 4-5 שאלות שהם לא מהחומר לאחר שנתנו לנו את החומר על מה להתכונן.
<אחמד דראושה: אני בא לבחינה, יש שאלות שאינן מהחומר.
<אחמד דראושה: מה אני יכול לעשות?
<אחמד דראושה: השגות?
<אחמד דראושה: אני פונה ללשכה והלשכה אומרת שההשגה לא התקבלה.
<אחמד דראושה: לאן ללכת, לבית המשפט?
<אחמד דראושה: בית המשפט אומר לך שהוא לא מתערב.
<אחמד דראושה: אז מה לעשות?
<אחמד דראושה: להתכונן אף פעם ולחפש נס?
<אחמד דראושה: לנו יש ידע משפטי, הבחינה לא חיפשה ידע משפטי אלא מה אתה זוכר ומה אתה לא זוכר.
דוד רותם: היא אף פעם לא חיפשה ידע משפטי.
דוד רותם: כבר לפני 20 שנה היא לא חיפשה ידע משפטי.
<אחמד דראושה: אז צריך לשנות את זה.
<אחמד דראושה: <אלי גבאי:> שלא לדבר על-כך שכל דבר עולה כסף: השגות, פניות לבית משפט, לשכור עורך דין שיעשה בשבילך את העבודה.
<אחמד דראושה: זה עוד כסף שאין לנו.
<יורם פומרנץ: חצי שנה בין בחינה לבחינה.
<גלית שמש: למה אחרי חצי שנה?
<גלית שמש: למה לא אחרי חודשיים כשהחומר עוד בראש שלנו?
מירי רגב: המבחן פעמיים בשנה בשביל להכשיל אתכם.
<אלי גבאי: בלשכת רואי החשבון, למשל, אתה מסיים את הלימודים ואתה עושה את הבחינה באופן אוטומטי ורק אחרי שאתה מסיים את ההתמחות אתה מקבל את הרישיון.
<אלי גבאי: כאן זה לא.
<אלי גבאי: כאן נותנים לך לעשות התמחות, למרות שאין קשר בין האקדמיה לבין המעשי.
<אלי גבאי: אלה שני דברים שונים וזאת עוד בעיה בפני עצמה.
<אלי גבאי: <שלי גל:> בהמשך למה שאמרו קודמיי, אני רוצה להעלות נקודה שהיא מאוד מהותית ואקוטית לאחוז הנכשלים בתפר שבין 60 ל-65, לא כולל.
<אלי גבאי: בפרק סד"א לדוגמא, היו 4 שאלות בנושא של בוררות.
<אלי גבאי: כמובן שיש לא מעט נושאים מגוונים בסד"א.
<אלי גבאי: מעבר לזה, מרשימה מומלצת שאלות.
<אלי גבאי: אם נחבר את זה בחישוב מתמטי חשוב, שאת זה אנחנו ודאי יודעים, זה 8 שאלות.
<אלי גבאי: 20 פחות 8 שאלות מותיר עוד 12 שאלות.
<אלי גבאי: למה אני חותרת?
<אלי גבאי: כי עד היום במשך 13 השנים האחרונות, כל מתמחה שצבר 12 שאלות נכונות בכל פרק, עבר את הבחינה מבלי שיצטרך לצבור עוד נקודה אחת נוספת.
<אלי גבאי: <אלי גבאי:> עבר את הבחינה ב-60, תקנה 18ד לתקנות.
<שלי גל: מבחינתי, נשללה מאיתנו הזכות לצבור את אותן נקודות בפרק סד"א ובמכלול השלם של חמישה פרקים, לצבור 60 נקודות.
<שלי גל: אני אישית קיבלתי 64 וחבריי, בתפר שבין 60 ל-65, לא כולל.
<שלי גל: אני אם חד הורית.
<שלי גל: אני חיה על ארגזים עם שני ילדים קטנים מהממים.
<שלי גל: אני עזבתי הכול, הזמן עצר מלכת.
<שלי גל: עזבתי משרה מדהימה בתחום של הפרסום, השיווק ופיתוח עסקי.
<שלי גל: כילדה אובחנתי כמחוננת.
<שלי גל: אני לא אומרת את כדי להתגאות, אני אומרת את זה כי אין שום הלימה בין מי שאני לבין הגדרות של בכירים, האם אני טובה או ראויה יותר.
<שלי גל: ההצהרות האלה הן פגיעה בדימוי העצמי שלי ושל חבריי.
<שלי גל: אני יודעת את החומר, אני מוכנה, על אף שעבר הזמן, לשבת יחד עם מישהו שיישב מולי ולנהל איתו שיח בחומרים.
<שלי גל: לא נכשלתי בבחינה אחת במבחני הסימולציה.
<שלי גל: הייתי בממוצע של 85.61.
<שלי גל: לא היתה לי בכלל אופציה שלא לעבור.
<שלי גל: עשיתי את הכול לפי הספר.
<שלי גל: אני אם חד הורית, הילדים ראו אותי רק בשמונה בערב.
<שלי גל: צריכים פה לתת את הדעת לנושא, שנשללה מהמתמחים הזכות להגיע לציון עובר.
<שלי גל: לא יתכן, כמובן מבלי לפגוע בזכויות, שהעובדה שאותם מתמחים שעברו ב-60 מונעת מאיתנו לעבור, דהיינו, אלה שעברו ב-61, 62, 63 ו-64.
<שלי גל: כל זאת רק בגלל הסיבה שבפרק סד"א 8 שאלות בכלל לא היו בהלימה ולקו בחוסר איזון.
<שלי גל: אולי לימדו בלימודי משפטים שיש איזון אופקי ואיזון אנכי.
<שלי גל: לא יתכן שהעיתוי נעשה כחודשיים לפני הבחינה תוך כדי למידה למבחן.
<שלי גל: גם כך אנחנו טרודים בבית, עבודה, פרנסה וילדים.
<שלי גל: לקטוף את התואר הנכסף זאת זכות שמגיעה לנו וזה לא חסד.
<שלי גל: כבוד השופט ברק טען שזעקת ההגינות עולה מן השמיים, זה המקרה, זה המקרה.
<שלי גל: אנחנו לא יכולים להיות שעיר לעזאזל, אנחנו לא שפני ניסיונות של אף אחד.
<שלי גל: אני מכבד כל גוף ואני רוצה להיכנס לבית החם, אבל אני מרגישה שטרקו לי את הדלת בפנים.
<שלי גל: אני רוצה שיוקירו ויעריכו את הכישורים שלי ושל עוד מתמחים וחברים טובים שלי.
<שלי גל: כפי שמר פומרנץ אמר, צריכה להיות פה הגנה מן הצדק כי אנחנו ראויים לה.
<שלי גל: התכלית הראויה כאן היא שאנחנו כמתמחים, שעמלו בדם ויזע, עזבו משפחות, גייסו כספים שלא היו להם על-מנת ללמוד כדי להגיע לתואר הנכסף – אני רואה את החברים ואני אומרת שכולנו עורכי דין ראויים וטובים.
דוד רותם: תגידו, מה אתם כל-כך נכספים לתואר הזה?
מירי רגב: זה מה שאתה צריך להגיד להם עכשיו.
מירי רגב: אחרי נאום כזה בא גבר שלא יכול להתמודד עם זה ואז הוא אומר: מה את רוצה את התואר הזה?
מירי רגב: <אלי גבאי:> הרבה עורכי דין אומרים לנו: רבותיי, לא צריך, שיעצרו את המקצוע.
מירי רגב: למה?
מירי רגב: כי הם כבר עברו.
מירי רגב: כשהם היו במקום שלנו הם דיברו אחרת.
<יניב לנקרי: זה לא משנה.
<יניב לנקרי: הם יסיימו ויקבלו את התעודה ויחליטו מה עושים הלאה.
<יניב לנקרי: אם הם יהיו מוצלחים, הם יצליחו גם הלאה.
<יניב לנקרי: <אוריאל תנעמי:> אני חבר המועצה המקומית באזור.
<יניב לנקרי: הייתי מנהל האגודה לתרבות הדיור של תל-אביב ביפו.
<יניב לנקרי: זה הסניף הכי גדול בארץ עם כל הבעיות המשפטיות כי בכל בניין משותף יש עורך דין ועורכי דין.
<יניב לנקרי: אפילו ישב אצלי שופט שגם טעה.
<יניב לנקרי: אני, שעדיין לא הייתי משפטן, בגלל זה נדחפתי ללמוד משפטים.
<יניב לנקרי: שאלת: מה אתם רצים למקצוע הזה?
<יניב לנקרי: אני יכול להגיד שכמנהל האגודה לתרבות הדיור החלטתי שאני הולך ללמוד משפטים כי כל אחד שנכנס שאל אם אני עורך-דין.
<יניב לנקרי: זה נתן לי את הדחיפה והלכתי ללמוד משפטים.
<יניב לנקרי: בסופו של דבר יושבים פה אנשים בעלי משפחות.
<יניב לנקרי: אנחנו באמת לוקחים את העניין הזה ברצינות, לא כאנשים צעירים אלא כאנשים בוגרים שיודעים לאן הפנים שלנו מועדות.
<יניב לנקרי: אנחנו עוזבים משפחות וילדים.
<יניב לנקרי: יושבים פה שני ילדיי מתוך 5 ילדים.
<יניב לנקרי: אני אומר בלב כואב כי כבר ארבע שנים אני לא עובד.
<יניב לנקרי: למה?
<יניב לנקרי: כי אני רוצה לבוא למצב שאני יודע שאני יכול לתת להם פרנסה.
<יניב לנקרי: להיפלט ממעגל העבודה ולמצוא את עצמך אחרי דמי אבטלה, זה לא המצב.
<יניב לנקרי: אז אם ניתנה לי ההזדמנות ויש לי את האפשרות לשבת וללמוד ולהוציא תואר ראשון במשפטים – איך אמר לי הסמנכ"ל שלי כשהלכתי ללמוד?
<יניב לנקרי: תשמע, אל תתייאש, אל תתייאש.
<יניב לנקרי: לא התייאשתי והוצאתי תואר ראשון.
<יניב לנקרי: אני בן 50, יש לי חמישה ילדים וזאת פרנסה ודאגות ודברים אחרים.
<יניב לנקרי: חבר הכנסת רותם.
<יניב לנקרי: יושבים פה אנשים שזעקתם זועקת לשמים.
<יניב לנקרי: פתרתי 1,200 שאלות.
<יניב לנקרי: מבחינת הזיכרון, ישבתי במבחן וראיתי שאלה שלמדתי בבית וידעתי שזאת התשובה בלי לחשוב עליה הרבה.
<יניב לנקרי: אבל הממוצע לשבת על כל שאלה זה 2 דקות ו-10 שניות.
<יניב לנקרי: מי יכול לעשות את זה במהירות כזאת?
<יניב לנקרי: גם אם יתנו לי יותר זמן, אני לא מאמין שאצליח לפתור את המבחן הזה.
<יניב לנקרי: המאמן שלי 40 שנה עורך דין והוא אמר שהוא לא היה פותר את השאלה הזאת.
<יניב לנקרי: גם שר המשפטים יעקב נאמן אמר את זה.
<יניב לנקרי: אז אם זה המבחן, אז אני חושב שהמבחן הזה לא נכון.
<יניב לנקרי: לכן בעת הזאת, עם כל הקשיים כמו "צוק איתן", חגים והכול, אנחנו רוצים שהוועדה הזאת תחליט שאנחנו צריכים לקבל עובר ב-60.
<יניב לנקרי: אנחנו נגיע למשפט הוגן וזה מה שאנחנו צריכים.
<יניב לנקרי: <גיל סלומון:> אני מנכ"ל לשכת עורכי הדין.
<יניב לנקרי: יש לי הרבה מה להגיד.
<יניב לנקרי: ראשית, נאמרו פה דברים שהם לא נכונים בשום פרמטר.
<יניב לנקרי: עשו פה קצת סלט ואני מבקש לעשות סדר.
<יניב לנקרי: קודם כל, העובדה שפוליטיקאים בלשכת עורכי הדין אומרים אמירות כאלה או אחרות בפייסבוק – אגב, במקרה הזה, גם ראש הקואליציה וגם ראש האופוזיציה בלשכה, לקחו לעצמם קרדיט על התוצאות של הבחינה, מה שמלמד שלאף אחד מהם לא היתה השפעה באמת על הבחינה הזאת.
<יניב לנקרי: לא צריך להיתלות באמירה כזאת או אחרת של פוליטיקאים בלשכה.
<יניב לנקרי: מי שכותב את הבחינה זאת ועדה בוחנת בראשות שלושה שופטים ושלושה פרקליטים מפרקליטות המדינה, שני פרופסורים ועוד עורך דין.
<יניב לנקרי: מי שעומד בראש הוועדה זה נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה.
<יניב לנקרי: חברים, אני אומר את זה בצורה ברורה - - - <יניב לנקרי:> תיקון, אין אנשי אקדמיה בוועדה.
<יניב לנקרי: <גיל סלומון:> חמי בן נון וגבי הלוי.
<יניב לנקרי: אני מבקש שתבדוק את הפרטים לפני שאתם אומרים את זה.
<יניב לנקרי: ייבדק.
<קריאה: זאת ועדה חדשה?
<גיל סלומון: בוועדה החדשה שעשתה את הבחינה.
<גיל סלומון: זאת ועדה שהיא שלושה חודשים.
<גיל סלומון: <אורי מקלב:> מה אתם מצפים מהוועדה?
<גיל סלומון: הוועדה הזאת היא ועדה עצמאית.
<גיל סלומון: אין לי השפעה עליה, אני לא יודע לדבר איתה, אני לא יודע להגיד לשופט אלרון לעשות קשה או לא קשה.
<גיל סלומון: אני לא יודע להגיד לו את זה, אני לא יכול להגיד לו את זה.
<גיל סלומון: אני לא יושב לו בישיבות, אני לא רואה את בנק השאלות.
<גיל סלומון: אני לא חלק מכתיבת הבחינה.
<גיל סלומון: תוציאו לכם את זה מהראש.
<יניב לנקרי: איפה היא מתכנסת?
<יניב לנקרי: מי מזכירת הוועדה?
<גיל סלומון: אני יכול לדבר?
<גיל סלומון: כל אמירה שלכם לגבי כשרות הוועדה, לגבי העובדה - - -
<גלית שמש: איפה השקיפות?
<יניב לנקרי: איפה הפרוטוקולים?
<גיל סלומון: הוועדה אוטונומית להחליט, השופט יכול להחליט אם הוא רוצה לעשות פרוטוקול או לא.
<גיל סלומון: אתם צריכים להבין את הסיטואציה שאני נמצא בה פה.
<גיל סלומון: תנסו להבין את מה שאני אומר לכם.
<גיל סלומון: לי, כלשכת עורכי הדין, אין השפעה על הוועדה.
<גיל סלומון: אני אומר את זה בצורה הכי ברורה וחדה.
<אלי גבאי: אז כולם לוקחים קרדיט לא להם?
<גיל סלומון: תקשיב, אין לי השפעה על הוועדה.
<גיל סלומון: אני לשכת עורכי הדין, אני מנכ"ל הלשכה.
<גיל סלומון: אני לא יודע לדבר איתם.
<יניב לנקרי: מי מזכיר הוועדה?
<יניב לנקרי: ראש מדור ההתמחות, לפחות במועד הקודם, היתה מזכירת הוועדה.
<גיל סלומון: מה זה רלוונטי?
<יניב לנקרי: לא במשרדי הלשכה?
<גיל סלומון: לא נכון.
<גיל סלומון: אתה אומר דברים שהם לא נכונים.
<גיל סלומון: אתה מטעה פה את הציבור.
<יורם פומרנץ: הלשכה שמה רק הלוגו על הבחינה.
<גיל סלומון: אם אתה אומר שאחרי שהשופט חתם את הבחינה – הרי מה אתה אומר בעצם?
<גיל סלומון: אני אומר לך שאני לא יושב בישיבות של הוועדה.
<יניב לנקרי: זה לא העיסוק שלך.
<גיל סלומון: לא, כי יש ועדה.
<גיל סלומון: אתה טוען שמזכירת הוועדה משפיעה על השופט?
<יניב לנקרי: אנחנו טוענים שזאת מונעת על-ידי זאת.
<גיל סלומון: היא לא יכולה.
<גיל סלומון: זאת פקידה של הוועדה.
<גיל סלומון: אתה טוען שהיא יודעת להגיד לשופטים מה לעשות?
אורי מקלב: עו"ד סלומון, מותר לי קריאת ביניים.
אורי מקלב: בשולחן הזה, בשונה מהשולחן שלכם, ששם כשיש שלושה שופטים אז זה קדוש, קדוש קדוש, אצלנו בשולחן הזה בכנסת ובוודאי בוועדת החוקה, אנחנו יודעים ששופטים קוראים עיתונים ומושפעים מזה.
אורי מקלב: כשלשכת עורכי הדין מראה מה היא מצפה, מה היא רוצה ואיך היא רוצה, ומה היא רוצה מהנבחנים מאלה שרוצים להיכנס למקצוע הזה.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש השפעה ישירה ועקיפה.
אורי מקלב: לא צריך להכיר את הוועדה הזאת כדי להגיד שהם לא מושפעים משום דבר ואין השפעה עליהם.
איציק שמולי: אפשר, למשל, להקים ועדה לפי העמדות המקדמיות של האנשים באשר להצפת המקצוע.
<יניב לנקרי: מי משלם את שכר הבוחנים בעל-פה?
<יניב לנקרי: דמי חבר בסך למעלה ממיליון שקלים משולמים כל שנה.
אורי מקלב: כתוב: חמור יודע אבוס בעליו.
אורי מקלב: אפילו החומר יודע.
<גיל סלומון: חבר הכנסת מקלב, אני לא יודע עד כמה השופטים אלרון, אליקים וליפשיץ, שיושבים במחוזי בחיפה, מושפעים או לא מושפעים ממה שנעשה בתקשורת או ממה שנאמר על-ידי פוליטיקאים בלשכה.
<גיל סלומון: אני לא יודע לשלוט על זה.
<גיל סלומון: אם התקשורת משפיעה על השופטים בדרגת הקושי של הבחינה, אין לי שליטה על הדברים האלה.
<יניב לנקרי: אנחנו טוענים שהלשכה, לא התקשורת.
<יניב לנקרי: מי משלם להם את השכר לבוחנים בעל-פה?
<גיל סלומון: הם בהתנדבות.
<גיל סלומון: אל תכפיש אותם, הם בהתנדבות.
<גיל סלומון: אני מבקש, תן לי לסיים.
<גיל סלומון: עכשיו אנחנו מדברים על הבחינה בכתב.
<גיל סלומון: לגבי הבחינה בכתב, אין לי שליטה אם האנשים מושפעים, קטונתי.
<גיל סלומון: אני יכול לומר שהישיבות ברובן נעשות בלשכת הנשיא או במקום אחר שהוא בוחר.
<יניב לנקרי: או ברחוב שופן 1.
<גיל סלומון: לא, לא.
<גיל סלומון: מקומות שהוא בוחר אבל אנחנו לא חלק מהוועדה.
דוד רותם: אם זה בשופן 1 זה גם לא נורא.
<יניב לנקרי: שהלשכה נותנת חדר.
<גיל סלומון: מה הבעיה עם זה?
<יניב לנקרי: יש דברים נוראים יותר.
<יניב לנקרי: השקיפות נעדרת.
<גיל סלומון: תן לי לסיים.
<גיל סלומון: זה לגבי הנושא של הוועדה.
<גיל סלומון: להשמיץ את הוועדה, להשמיץ את השופטים ולהטיל בהם רבב ולהגיד שעשינו פה איזה תרגיל עם הוועדה, זאת השמצה לא ראויה, לא נכונה, תלושה מהמציאות ופשוט אי-אפשר להגיד אותה.
<גיל סלומון: זה לגבי הוועדה.
<גיל סלומון: לגבי ההתבטאות של אנשי ציבור.
<גיל סלומון: אמרתי שאני לא שולט בזה.
<גיל סלומון: אני אומר לכם שאין להם שום משמעות.
<גיל סלומון: אני מנכ"ל הלשכה.
<גיל סלומון: הם לא יודעים להשפיע על זה, הם לא יודעים להשפיע על העובדים.
<גיל סלומון: אולי יש קמפיין בחירות בתוך הלשכה ואנשים רוצים לקחת לעצמם קרדיט על דבר כזה או אחר.
<גיל סלומון: אין להם שום קשר לוועדה.
<גיל סלומון: זה שפוליטיקאים אומרים דברים, אז אומרים.
<גיל סלומון: אני לא יודע לשלוט על זה אבל אני אומר לכם שאין קשר בין האמירות האלה לבין התוצאות של המבחנים.
<גיל סלומון: <איציק שמולי:> אולי נכתוב לפרוטוקול שחייכתי כשהוא אמר את המשפט הזה?
<גיל סלומון: תכתבי בפרוטוקול שחבר הכנסת שמולי חייך.
<יורם פומרנץ: זה לא גורם אנונימי, זה הצהרת יושב ראש, זאת הודעה רשמית.
<גיל סלומון: הוא פוליטיקאי.
<אלי גבאי: אבל כשהוא יושב ראש הוא לא פוליטיקאי.
<גלית שמש: אתה מייצג אותו, אתה באת בשמו.
דוד רותם: הוא לא בא הנה בשמו.
דוד רותם: הוא בא בתור מנכ"ל הלשכה.
<גיל סלומון: אני מנכ"ל הלשכה שאחראי על טוהר הבחינה.
<גיל סלומון: אני אומר לכם שלאף אחד מנבחרי הציבור בלשכת עורכי הדין, אין נגישות למה שקורה בבחינה.
<גיל סלומון: אני אומר את זה בצורה הכי ברורה.
<יניב לנקרי: איך היו"ר הוציא הודעת שווא?
<גיל סלומון: אני אומר שאני לא אחראי לאמירות.
<יניב לנקרי: זאת אמירת שווא.
<אלי גבאי: עד שלא היה כישלון גדול אף אחד מהלשכה לא דיבר, לא הגיב, לא כלום.
<גלית שמש: אתה יכול להגיד שאתה מגנה אותו.
<גיל סלומון: אני לא מגנה אף אחד, זה לא התפקיד שלי לגנות.
אברהם מיכאלי: הוא לא שייך לאף מפלגה בלשכה.
<גיל סלומון: אני מנכ"ל ומנהל את הלשכה ואני לא אחראי לאמירות של פוליטיקאים.
<גיל סלומון: זה כמו שהיו מצפים ממנכ"ל משרד לגנות אמירה של השר שלו.
<גיל סלומון: אני לא מבין את הציפייה שלה.
<יורם פומרנץ: אני עוד לא שמעתי איזה מנכ"ל שאומר שהשר שלו אומר אמירות שווא.
<גיל סלומון: אני לא בחקירה נגדית, עד כמה שאני זוכר.
<גיל סלומון: דיברתם על מבנה הבחינה, על 12, 12, 12, דיברתם על ציון עובר 60, דיברתם על הקלות.
<גיל סלומון: אנחנו לא הכתובת לזה.
<גיל סלומון: זה החוק ואם אתם רוצים תשנו את החוק.
<גיל סלומון: הכנסת יכולה לשנות את החוק ולהחליט שהרף יורד מ-65 ל-60.
<גיל סלומון: יכולה הכנסת להחליט שלא 12, 12, 12 ושאפשר לצבור את ה-60, שתהיה יחסיות של 13-17.
<גיל סלומון: כמובן שזה המחוקק.
<גיל סלומון: <אורי מקלב:> אין לכם סמכות לעשות מבחן חוזר?
<גיל סלומון: <גיל סלומון:> לא.
<גיל סלומון: אני אגיד יותר מזה.
אורי מקלב: אבל אתם לא מתנגדים.
אורי מקלב: אני רוצה שיירשם בפרוטוקול שאתם לא הסמכות אבל אתם לא מתנגדים.
<גיל סלומון: אני אומר שזה לא בסמכותי.
<גיל סלומון: <יניב לנקרי:> השרה צריכה להתייעץ עם המועצה הארצית.
אברהם מיכאלי: הוא גם לא יכול להודיע אם הוא מתנגד או לא.
אברהם מיכאלי: <גיל סלומון:> זאת לא סמכותי.
דוד רותם: הוא שכיר.
אורי מקלב: אנחנו משקפים את דבריך.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לעזור להם.
אורי מקלב: אנחנו בסך הכול רוצים שהם יוכלו לאכול מהענבים ולא יצא לנו דבר אם נריב איתכם.
אורי מקלב: הם רוצים להגיע למצב שיהיה אפשר לשנות, לעשות מבחן חוזר או להוריד את הסף.
אורי מקלב: הם מבקשים את זה ממי שסמכותו לעשות את זה.
אורי מקלב: לצורך זה יש דיון בכנסת.
אורי מקלב: יש שולחן של ועדת החוקה, שולחן מאוד מכובד בנושאים האלה.
אורי מקלב: אנחנו גם נותנים לך להציג את העמדה החשובה של לשכת עורכי הדין.
אורי מקלב: אני רוצה לשקף את דבריך ותשתדל לא לסתור את דבריי.
אורי מקלב: אתם אומרים שאין לכם השפעה וזאת לא הסמכות שלכם ולכן אתם לא יכולים לעזור.
אורי מקלב: בסדר, אז אתה לא יכול לעזור להם ואנחנו מאוד מכבדים את זה.
אורי מקלב: עכשיו הם פונים אלינו ומבקשים מאיתנו שננסה לעזור להם על-ידי החלטה או בקשה.
אורי מקלב: לצורך כך ביקשנו דיון מהיר.
<גיל סלומון: אני אגיד לך יותר מזה.
<גיל סלומון: דובר פה על עוד מבחן.
<גיל סלומון: המחוקק גם מחייב אותי מתי לעשות את ההסמכה.
<גיל סלומון: אני צריך עד 15.12 כבר להסמיך את אותם אנשים שעברו את הבחינה.
<גיל סלומון: זאת אומרת, אני לא יכול אפילו לגרוע יום אחד מהיכולת שלהם להתפרנס ולהיכנס בשער המקצוע.
<גיל סלומון: זאת אומרת, החקיקה פה היא כל-כך הדוקה על מתי, איך, כמה ואיך יהיה מבנה הבחינה.
<גיל סלומון: כל הסוגיות שעלו פה, 99% מהן, אלה סוגיות משפטיות ולא קשורות ללשכת עורכי הדין.
<גיל סלומון: <איציק שמולי:> כל מה שעורך דין סלומון אמר פה, הוא אמר דברי טעם וייצג את מה שייצג.
<גיל סלומון: קשה מאוד להוכיח כשאין גופה, אבל כולם יסכימו איתי שהריח פה לא נעים.
<גיל סלומון: <גיל סלומון:> אני לא מקבל את מה שאתה אומר.
איציק שמולי: אתה יכול להתייחס לטענה?
איציק שמולי: אתה מכיר משהו כזה שבאמת במבחן היו שאלות שהן מחוץ לחומר הבחינה?
<גיל סלומון: קודם כל, נאמרה פה אמירה של אחד האנשים שכבר נענו שאין השגות.
<גיל סלומון: אני לא יודע איך זה נאמר כי ההשגות עוד לא נידונו.
<גיל סלומון: התשובות להשגות יהיו רק בשבוע הבא.
<גיל סלומון: אני לא יודע מאיפה הביאו את העניין הזה.
<אחמד דראושה: מהמועד הקודם.
<גיל סלומון: אני מדבר על המועד הזה.
<גיל סלומון: חבר הכנסת שמולי דיבר על המועד הזה.
<גיל סלומון: אני יודע שהוועדה אמורה לתת את ההשגות שלה ביום שני.
<גיל סלומון: אני לא יודע על סמך מה אמרו שהתשובה שלילית, קטונתי.
<גיל סלומון: לגבי הדרך שבה אפשר לתקוף את הבחינה, אז יש השגות.
<גיל סלומון: אם ההשגות לא מצליחות אז הולכים לבית משפט לעניינים מנהליים.
<גיל סלומון: כמעט בכל מועד בית המשפט לעניינים מנהליים פוסל שאלה או שניים וזה הממוצע.