GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דין ליבנה: מה אעשה, לא היה לי מה לתת לו לעיין.
סיגל קוגוט: טוב, זה משהו אחר.
דין ליבנה: אבל כל בן-אדם שביקש, גם כאלה עם עילה מאוד מאוד קלושה או מסיבה של אני רוצה לעשות מחקר אקדמי, ניתן להם.
דוד רותם: אני חיפשתי 106 פתקים.
דין ליבנה: חבר הכנסת לשעבר אלסאנע חיפש 4,000 ומצא מינוס 2.
אורי מקלב: אני יכול להעיר שתי הערות?
סיגל קוגוט: עכשיו אנחנו בסוף הפרק הזה.
סיגל קוגוט: פה יש לנו תחילת תחולה של הפרק הזה של עובדי ועדת הבחירות המרכזית.
סיגל קוגוט: אז חוץ מסעיף ההרשאות לעסקאות שיחול מיידית, כל שאר הפרק אנחנו משאירים אותו כמו שסיכמנו אתמול.
סיגל קוגוט: אבל את הנושא של הרשאות, עכשיו הם צריכים לעשות את העסקאות לקראת הבחירות, נחיל את זה באופן מיידי.
סיגל קוגוט: הפרק הבא, אין עליו הערות, אבל הבנתי את החלטת הוועדה אתמול ככזאת שזה תיקון שהוא לא בהוראת שעה, ועמי הבין קצת אחרת.
דורית ואג: כשאת אומרת פרק הבא את מדברת - - -
סיגל קוגוט: זה התעמולה, על הצווים של היושב-ראש וההסמכה שלו לתת לשופט מחוזי.
אורי מקלב: זה הוראת שעה, סיכמנו שזה הוראת שעה.
סיגל קוגוט: אז זהו, לא ידעתי.
אורי מקלב: סיכמנו בפירוש שזו הוראת שעה.
סיגל קוגוט: אז יפה.
סיגל קוגוט: אז בוא תגיד, כמה זמן?
אורי מקלב: אמרנו איזו תקופה אחרי הבחירות, שנה או שנתיים אחרי הבחירות המוניציפליות הבאות.
סיגל קוגוט: זאת אומרת שההוראה הזאת פוקעת שנה אחרי הבחירות המוניציפליות הבאות.
סיגל קוגוט: לא, תגיד מה התכוונת.
אורי מקלב: שנה זה מספיק?
אורי מקלב: אמרנו שנה.
סיגל קוגוט: לדעתי כן.
סיגל קוגוט: אפשר להפיק לקחים, לא?
אורי מקלב: כן, שנה.
סיגל קוגוט: שנה אחרי הבחירות המוניציפליות הבאות?
דין ליבנה: לא, הבחירות הכלליות המוניציפליות הבאות.
דין ליבנה: לא הבחירות בבת-ים בינואר.
סיגל קוגוט: לא, אלה של 2018.
דין ליבנה: כן, נראה לי שזה בסדר שם.
סיגל קוגוט: שנה אחרי זה?
סיגל קוגוט: רגע, אז אני מדייקת, בגלל שלא הבנתי את זה אז לא עשיתי את ההוראה הזאת בכחול.
סיגל קוגוט: אז עכשיו, בגלל שיש לנו פה פרק שעוסק בכמה דברים, אתה מתכוון שזו הוראת שעה רק על ההסמכה הזאת של השופטים המחוזיים.
אורי מקלב: רק על ההסמכה הזאת, כן.
סיגל קוגוט: לא על זה שלא מערערים על היושב-ראש.
אורי מקלב: לא לא.
סיגל קוגוט: טוב, כי יש פה כמה סעיפים.
אורי מקלב: דיברנו על ההסמכה הזאת, שזה רק נושא תעמולה.
אורי מקלב: פירטתם את זה.
סיגל קוגוט: סבבה.
אורי מקלב: הקשבתי בתוך המליאה ששיקפתם נכונה את כל מה שנאמר באריכות, וחבר כנסת רותם, יושב-ראש הוועדה - - -
דורית ואג: הוא אפילו הקריא את הכול.
אורי מקלב: הקריא את הכול – הכול – הוא לא דילג על שום דבר.
אורי מקלב: אני הייתי יושב-ראש פשוט.
אורי מקלב: הוא הקריא ואני הייתי היושב-ראש.
דורית ואג: כן, המליאה אתמול תאמה לישיבת הוועדה בבוקר בדיוק.
סיגל קוגוט: כן, רק ההסמכה של השופטים המחוזיים זה הוראת שעה.
סיגל קוגוט: כן, עמי.
עמי ברקוביץ: אם אפשר עוד הערה ביחס להסמכה שניתנת ליושב-ראש הוועדה להיות זה שקובע את סדרי הדין.
עמי ברקוביץ: אני חושב ששוב זה הסדר חריג, לא ברורים לנו הטעמים לכך, כי זה באמת סוטה מהכלל הרגיל שבו משרד המשפטים קובע.
סיגל קוגוט: אוקיי, אז האמת היא שאני חושבת שיש פשוט כבר נוהל, אבל תסביר.
דין ליבנה: קודם כול, יש כבר נוהל.
דין ליבנה: אבל מעבר לזה, השרים כולם, לרבות שר המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה, צדדים בפני היושב-ראש כל הזמן.
דין ליבנה: ולתת לשר לקבוע את סדרי הדין במקום שהוא צד וברור שהוא יהיה צד, הוא ומפלגתו, אנחנו רואים בזה טעם לפגם.
עמי ברקוביץ: מי שקובע את סדרי הדין בערעורי הבחירות לבתי-המשפט הוא לא אותו שר משפטים?
דין ליבנה: נכון, אבל הוא קובע את כל הסדרים בבתי-המשפט.
דין ליבנה: ופה זה לא בית-משפט.
עמי ברקוביץ: אם יש נוהל אז אין בעיה במצב, הסמכות קבועה, זה דבר אחד.
עמי ברקוביץ: קובעים את זה בחקיקה - - -
דין ליבנה: אנחנו סבורים שזה צריך להיות היושב-ראש.
סיגל קוגוט: מה היה נראה לך?
סיגל קוגוט: שזה צריך לבוא לאישור פרלמנטרי?
סיגל קוגוט: שר המשפטים יקבע את זה?
דורית ואג: זה נשמע הזוי.
אורי מקלב: זה נשמע לא טוב.
עמי ברקוביץ: הזוי?
אורי מקלב: אתה צודק שיש הרבה דברים שהוא עושה הסדרה, אבל כאן זה ישיר ליושב-ראש.
אורי מקלב: אני חושב שכאן יש יותר התמקדות.
אורי מקלב: אנחנו מנסים לעשות הכול כאן מאוד מאוד שקוף ומאוד מאוד בלי שום נגיעות.
אורי מקלב: אז נמשיך עם זה, זה חריג איך שלא יהיה בכל הקונספציה.
אורי מקלב: הרי זה לא רגיל, כל ועדת הבחירות היא אחרת, היא צריכה להיות מעל הסדרים הרגילים שלנו כדי להפריד את זה מתוך הרשויות ולמנוע כל דבר של איזה היבט או זיקה פוליטית כזאת או אחרת.
עמי ברקוביץ: הזיקה הפוליטית ממילא קיימת.
עמי ברקוביץ: מי שמחוקק עכשיו את החוק הזה - - -
אורי מקלב: נכון, עכשיו לכולם.
אורי מקלב: אבל אז זה נשאר ליחיד, לשר יש יותר שליטה והשפעה.
אורי מקלב: כאן זה כולם.
עמי ברקוביץ: אני לא יכול להגיד שההסבר הניח את דעתי, אבל אם זאת - - -
אורי מקלב: העלית דבר נכון, אני לא אומר.
עמי ברקוביץ: בסדר, מאה אחוז.
אורי מקלב: כל מה שחריג אנחנו - - -
סיגל קוגוט: הדבר היחיד שאפשר לשקול, אבל זה שוב, השאלה אם זה נראה לך יעיל או פוגע ביעילות, זה פיקוח פרלמנטרי.
סיגל קוגוט: כי אז יוצא שנניח אתה עושה איזה נוהל שפוגע בגישה של אנשים, נגיד יש שופט שנורא לא רוצה לשמוע בעל-פה, הוא אומר: תגישו לי את הכול בכתב, הוא עושה את הכול לבד.
דורית ואג: ומתי יהיה הפיקוח הפרלמנטרי?
סיגל קוגוט: שהכללים יהיו באישור ועדת חוקה.
עמי ברקוביץ: אגב, אם יש נוהל ויש פרקטיקה, למה צריך לעגן את זה בחקיקה?
סיגל קוגוט: לא זה, זה ממילא לא חל עכשיו.
אורי מקלב: למה שהכללים לא יבואו לפה?
סיגל קוגוט: זה הדבר היחיד שאני יכולה לחשוב.
אורי מקלב: אני אף פעם לא אמנע כזה דבר.
דין ליבנה: קודם כול, לא יהיה סיפק בידינו לעשות את זה.
אורי מקלב: לא לעכשיו.
סיגל קוגוט: לא, לא מדברים שתעשו את זה עכשיו.
דין ליבנה: לא, אנחנו צריכים אבל כללים עכשיו.
עמי ברקוביץ: אתה פועל לפי הנוהל.
סיגל קוגוט: לא, אז נעשה לך הוראת מעבר שתפעל בינתיים לפי הכללים שיש לך, הנוהל הקיים.
סיגל קוגוט: זו לא הבעיה.
אורי מקלב: זה רק לבחירות הבאות.
סיגל קוגוט: הקטע הוא שכשמחוקקים את הנוהל הזה שיכול להשפיע על גישה לערכאות, יכול להשפיע על יכולת טיעון של אנשים, הזכות לבחור ולהיבחר, אז שוועדת חוקה תשזוף את זה, זה הכול.
אורי מקלב: וזה לא בשביל עכשיו?
סיגל קוגוט: לא, זה לא יהיה עכשיו.
סיגל קוגוט: לא נכביד עליכם בשום צורה לנהל עכשיו את מערכת הבחירות.
אורי מקלב: מה יש עוד?
סיגל קוגוט: זהו, כמעט גמרנו.
סיגל קוגוט: אז נעשה באישור ועדת חוקה פלוס הוראת מעבר.
אורי מקלב: לי יש כאן הערה.
אורי מקלב: בנושא הגמול של ה - - -
סיגל קוגוט: תיכף מגיעים לגמול.
אורי מקלב: עכשיו הגענו לקניידלך.
דין ליבנה: רק, סיגל, שאת הנוהל שיש לי עכשיו, אם אני צריך לתקן אותו עכשיו בגלל כל מיני לקחים, שאוכל לתקן אותו עכשיו.
סיגל קוגוט: מה אתה צריך?
סיגל קוגוט: אתה צריך עכשיו לנהל את הנוהל?
דין ליבנה: לא, יכול להיות שעכשיו תוך כדי הדיונים – הנוהל הוא חדש - - -
אורי מקלב: הנוהל הפעם פטור מלהגיע.
דין ליבנה: אם אני צריך לתקן אותו עכשיו - - -
סיגל קוגוט: לפחות תגיד לנו רק אם אתה מתקן אותו, בסדר?
דין ליבנה: אעלה שתי קומות למעלה ואראה לך.
אורי מקלב: על הפעם יש לך פטור.
סיגל קוגוט: טוב, בסדר.
סיגל קוגוט: עכשיו אנחנו בפרק של הוראות שונות, שלגביו לגופו של עניין לא היו הערות, אבל השאלות של תחילת התחולה של הפרק הזה, שזה כל מיני הוראות שונות, שהדבר הכי חשוב פה שמצד אחד נאפשר להם כמה שיותר לעשות דברים מיידית, אבל לא בצורה שתבלבל אנשים שרגילים לכל מיני דברים.
סיגל קוגוט: טוב, אז אתה רוצה לדבר על הגמול?
אורי מקלב: אני חושב שגם דיברנו על זה, שזה צריך לחול לא מ-2016 אלא כבר מעכשיו.
סיגל קוגוט: רק שתדע שגם על הגמול היושב-ראש צריך לקבוע כללים.
סיגל קוגוט: הוא יוכל לקבוע כללים במהירות כזאת?
דין ליבנה: נביא לפניו.
דין ליבנה: אם הוא יכול לקבוע כללים במהירות, הוא יקבע כללים במהירות.
סיגל קוגוט: פשוט רק שתדעו.
סיגל קוגוט: העיקר שהם יקבלו את התגמול לבחירות האלה.
אורי מקלב: חוץ מדוד רותם, שלא יקבל.
אורי מקלב: אנחנו מחריגים אותו בתור חבר כנסת.
סיגל קוגוט: לא, הוא מוחרג ממילא.
סיגל קוגוט: הוא עושה את מלאכתו מטעם - - -
דורית ואג: לא, הוא יכול לקבל?
דורית ואג: הוא לא יכול לקבל.
סיגל קוגוט: לא, הוא נבחר ציבור.
סיגל קוגוט: נבחרי ציבור ממילא לא מקבלים.
אורי מקלב: הוא נראה לי היחיד מכל חברי הוועדה שלא יכול לקבל.
סיגל קוגוט: יש עוד.
אורי מקלב: אה, המנהלת.
אורי מקלב: גם עליזה נמצאת.
דורית ואג: איזה עליזה?
אורי מקלב: עליזה בראשי, אני חושב.
דורית ואג: אבל היא לא נבחרת ציבור.
אורי מקלב: לא, אבל היא מנהלת.
סיגל קוגוט: אז מה, זה לא רק נבחרי ציבור.
סיגל קוגוט: אנשים שמקבלים משכורת - - -
אורי מקלב: היא גם לא תוכל לקבל.
דין ליבנה: אבל יש לנו עוד כאלה.
דין ליבנה: חברת הכנסת שקד, חבר הכנסת מילר, שמונה עכשיו לסגן.
דורית ואג: אה, באמת?
אורי מקלב: סגן נוסף, שני סגנים נוספים.
דין ליבנה: שני סגנים נוספים.
אורי מקלב: עם מכוניות ולשכה.
דורית ואג: ומי עוד?
דין ליבנה: חבר הכנסת לוין.
דין ליבנה: חברת הכנסת לביא היא חברת ועדה.
אורי מקלב: טוב, אז הוצאות לא גדולות כל כך.
סיגל קוגוט: טוב, אם כך, כל הסעיפים, חוץ מסעיף אחד, נכנסים לתחילה מיידית.
סיגל קוגוט: זה אומר שלגבי הנוטריון שהורדנו, אתם צריכים להדריך את מגישי הרשימות שהשתנה קצת הכלל.
דין ליבנה: אנחנו ערוכים לכך.
סיגל קוגוט: והפתקים והכול ייכנס לתחילה מיידית, חוץ מסעיף אחד על העטים הכחולים.
עמי ברקוביץ: את יכולה להסביר מה זה נוטריון שהורד?
סיגל קוגוט: שלא יצטרכו נוטריון.
אורי מקלב: מי שמגיש.
סיגל קוגוט: מי שמגיש את הרשימה היום צריך להגיש בעצמו הבא הכוח.
סיגל קוגוט: לפעמים בא מישהו אחר, בכיר אחר בסיעה, והוא אומר: אני מגיש את הרשימה.
דורית ואג: וראי דודו רותם בבחירות הקודמות.
סיגל קוגוט: בעבר היה מקרה אחד לפחות שהדבר הזה גרם לסכסוך, כי מישהו טען שמי שהגיש את הרשימה בפועל שינה את הסדר של האנשים ברשימה.
סיגל קוגוט: אנחנו לא רוצים שיקרו דברים כאלה.
סיגל קוגוט: ולכן אנחנו אומרים, שאם הבא כוח לא בא ומגיש את הרשימה בעצמו, הוא צריך להסמיך לכך מישהו.
סיגל קוגוט: אבל לא סתם להסמיך לכך, איך יידעו שהוא הסמיך לכך?
סיגל קוגוט: צריך לחתום בפני עורך-דין.
סיגל קוגוט: אז אתמול חשבו אולי - - -
עמי ברקוביץ: אה, הבנתי.
סיגל קוגוט: עורך-דין או עובד ועדת הבחירות המרכזית.
סיגל קוגוט: הוא צריך לחתום שהוא יראה שאכן הוא הסמיך את השני להגיש, שלא יהיו אחר כך ברגע האחרון מריבות.
עמי ברקוביץ: אגיד מה שאמרתי לך אתמול, חתימה בפני נוטריון היא יותר אמינה מהבחינה הזאת של האותנטיות שלה, להבדיל - - -
דוד רותם: אם עושים את זה לפני חבר - - -
עמי ברקוביץ: לא, אבל זה אלטרנטיבי, אתה יכול סתם לקחת עורך-דין.
אורי מקלב: בסדר, אנחנו לא הולכים עד כדי כך רחוק.
סיגל קוגוט: עכשיו אחשוד בכל עורך-דין שהוא מזייף?
סיגל קוגוט: אני מקווה שעורך-דין הוא לא עבריין.
אורי מקלב: הלכנו לעשות עוד חישוק בעניין הזה שזה לא יהיה פרוץ.
אורי מקלב: זה לא דברים שהולכים עד הנוטריון, ולפעמים זה ברגע האחרון.
אורי מקלב: אתה יודע מה זה הגשת הרשימות, איך הדברים נעשים, מתוך ניסיון אישי בחינם, שעושים את זה בתוך החדר של הוועדה?
דורית ואג: הם כבר לא באים בחצות, בגללם שינינו את זה ל-22:00.
אורי מקלב: אבל באים עם רשימות פתוחות ועושים את זה בתוך החדר.
אורי מקלב: אז אנחנו לא יכולים עד כדי כך.
אורי מקלב: עשינו עוד משהו.
אורי מקלב: נראה שזה לא יעזור, נוסיף את הנוטריון.
סיגל קוגוט: אז אם ככה, הסעיף היחיד שלא נכנס לתוקף מיידי זה הצורך של ועדת הבחירות לספק עטים כחולים לכל הקלפיות, שזה דורש מכרז ולא בהכרח יעמדו בזה, אז לא נכניס את זה לתחילה מיידית.
סיגל קוגוט: כל היתר בתחילה מיידית בפרק הזה.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני רואה שאפשר להעמיד להצבעה, ביקשתי רק רשות דיבור.
אורי מקלב: תעמיד אתה להצבעה, אתה היושב-ראש.
דוד רותם: אתה תעמיד את זה להצבעה.
אורי מקלב: אם ככה, כפי שסיכמה גם סיגל, לפי כל מה שאמרנו, שהכול תחולה מיידית חוץ מהנושא של העטים.
דין ליבנה: בפרק ג'.
אורי מקלב: כן, בפרק ג'.
דין ליבנה: פרק א' עדיין בתחולה - - -
אורי מקלב: אנחנו בעצם מאשרים לקריאה שנייה ושלישית.
דוד רותם: אנחנו נכין היום את החוק של הגבלת שכר טרחה בטיפול בתביעה לקביעת זכאות לתגמולים לפי החלטה מינהלית, של חבר הכנסת יצחק כהן, חבר הכנסת יריב לוין, חבר הכנסת שמעון סולומון, חבר הכנסת משה זלמן פייגלין, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, חבר הכנסת יעקב מרגי, חבר הכנסת בועז טופורובסקי, חבר הכנסת יוני שטבון, חברת הכנסת יפעת קריב, חבר הכנסת יעקב אשר, חבר הכנסת אלעזר שטרן.
דורית ואג: ועוד קבוצה גדולה.
דוד רותם: ועוד קבוצה גדולה.
יצחק כהן: אדוני, תודה רבה.
יצחק כהן: שלום לכולם.
יצחק כהן: אנחנו פה מתקדמים לקראת הכנת החוק לקריאה שנייה ושלישית.
יצחק כהן: זה חוק לגמרי לא שגרתי, אבל גם מדובר בציבור לא שגרתי.
יצחק כהן: החוק הזה עבר הרבה-הרבה דיונים והרבה איזונים והגענו לנוסח שיכול לעבור בחקיקה ולתת איזה מענה לקבוצת אוכלוסייה מאוד אומללה, שלא רק שסבלה, אלא המשיכו גם להציק לה בדרישות לא הגיוניות של שכר טרחה למרות ניתוקי הקשר.
יצחק כהן: לא התחשבו בה.
יצחק כהן: נאלצנו להגיש את הצעת החוק לאחר שהיו פניות אין-סופיות מצד הניצולים, והאחרונה והדרמטית ביותר היתה בדיון של הוועדה לפניות הציבור.
יצחק כהן: ושם כשהבאנו את ההוצאה לפועל וגופי האכיפה השונים, למרות שרצו מאוד לסייע, ידיהם היו כבולות במעטפת החוק.
יצחק כהן: אמרנו שנגיש הצעת חוק שתשנה את המציאות לטובתם של ניצולי השואה.
יצחק כהן: אני חושב שכדאי להיכנס לגופו של דיון, ברשותך, אדוני היושב-ראש.
דוד רותם: בבקשה, מישהו רוצה להגיד משהו?
יהודה תשובה: טיפלתי במשך 12 שנים בניצולי שואה – מאבקים ציבוריים, מאבקים משפטיים.
יהודה תשובה: כל מה שאני אומר, כבוד היושב-ראש, מבוסס על מסמכים.
יהודה תשובה: עצם ההכרה ביהודי לוב יצא מפסק דין של טייר ג'וליה, שהיא היתה מטופלת שלי.
יהודה תשובה: ברשותך, אני רוצה להביא כל דבר עם מסמך, תעיין בהם, כבודו.
יהודה תשובה: המאבק נמשך במשך עשר שנים, עברנו מבתי משפט השלום למחוזי, לעליון, והעליון הקים ועדה מאוחדת בראשותו של כבוד השופט ד"ר פרידלנדר, שישבה על המדוכה 16 חודשים.
יהודה תשובה: גבו מאתנו עדויות, היו לנו הוצאות אין-ספור, מכל מה שקיבלנו שילמנו מיסים, שילמנו לעדויות, שילמנו הוצאות, מע"מ, מה לא.
יהודה תשובה: עכשיו באים ודורשים מאתנו – תחזירו.
יהודה תשובה: מי יכול לעמוד בדברים האלה?
יהודה תשובה: כבודו, אני רוצה להביא לו את פסקי-הדין אחד לאחד בבקשה.
יהודה תשובה: הנה העדות שלנו בבית המשפט המחוזי, הנה הוועדה המיוחדת, הנה העדות שלנו בוועדה, הנה פסק-הדין, הנה המאבק הציבורי על גבי התקשורת וברדיו, כולל אסיפות מחאה, הנה העדות של טייר ג'וליה, שעל שמה המשפט.
יהודה תשובה: יש לי ייפויי כוח שלה.
יהודה תשובה: אני לא מבין איך מצד אחד מלכלכים עלינו – "מאכערים שמאכערים" – מצד שני מרעיפים עלינו תעודות הערכה והוקרה.
יהודה תשובה: איך זה מתיישב אחד עם השני, אני לא יודע.
יהודה תשובה: פעלנו על-פי החוק ובהתאם להגבלת שכר טרחה, 1961.
יהודה תשובה: אני מבקש למסור לכל מי שרוצה לראות.
יהודה תשובה: בהגבלת שכר טרחה לא נאסר עלינו לפעול, להיפך, לא כתוב עורך-דין בכלל.
יהודה תשובה: פעלנו על-פי החוק עד שהשגנו את הניצחון.
יהודה תשובה: הפעילות שלי היתה במיוחד בתחום ההיסטורי והגיאוגרפי.
יהודה תשובה: ישבתי ולמדתי מה עבר על כל יישוב ויישוב, מה הסבל – זה עבודות כפייה, זה מחנה ריכוז, זה עוצר, זה חיפושים בבתים, אונס נשים, פריצות לחנויות וכו' וכו'.
יהודה תשובה: הפעילות היתה בתחום ההיסטורי, כל הפעילות שהיתה מול משרד האוצר ומול בית משפט נערכה רק באמצעות עורך-דין.
יהודה תשובה: לי היה עורך-דין, אפילו הוא לא רשום כמייצג במשרד האוצר, העורך-דין סידר את הכול.
יהודה תשובה: זה פירוט הפעילות שלי, ההיסטורית.
יהודה תשובה: לא עשיתי את זה סתם.
יהודה תשובה: הייתי במחנה ריכוז וסבלתי מזה רבות, שכבתי עד גיל 19 במיטה בגבס מלא, מצוואר עד קצות הרגלים.
יהודה תשובה: במשך 55 שנים אף אחד לא מזיז לו, אף אחד לא זז, אין מוסד שעבד, לא אתי ולא במקביל אלי.
יהודה תשובה: היה תוהו ובוהו והחלטתי לקחת את זה לידיים מתוך זה שכמה שנים שכבתי בגבס.
יהודה תשובה: לקחתי את זה באופן חוקי, ישבתי, למדתי את ההיסטוריה בצורה מסודרת ששכנעה את בתי המשפט – בית משפט מחוזי, עליון.
יהודה תשובה: בסוף מנסים לדבר עלינו.
יהודה תשובה: כל מי שמנסה לדבר עלינו כל הזמן ישב בשקט ולא עשה כלום.
יהודה תשובה: כשלקחנו את העניין לידיים והצלחנו, פתאום קם ההסדר המינהלי, חבר הכנסת כבודו יצחק כהן, כל מיני ארגונים.
יהודה תשובה: בן אדם בודד נלחם ושילם מכיסו הפרטי, לא ביקשתי מאף אחד, את כל חסכונותי שמתי במשך עשר שנים, הכול מתבסס על מסמכים.
יהודה תשובה: כבודו מתבקש לעיין היטב במסמכים וכל מי שמעוניין שיראה.
יהודה תשובה: זה לא סתם, עבדתי רק באמצעות עו"ד ד"ר דוד עציון, אפילו הקשר שלי עם משרד האוצר היה רק דרכו.
יהודה תשובה: באו, דרשו תעודות לידה, הוא הביא לי, דאגתי שתהיה תעודת לידה, באו דרשו תעודות רפואיות, הוא הביא לי, היו אנשים שהיו צריכים להביא עדות מחוץ-לארץ, גם לזה דאגתי שיהיה מישהו שייסע ויביא תעודות אוטנטיות.
יהודה תשובה: אחרי עשר שנים שאני עובד, מתחילת 2002 עד אפריל 2010 והלאה, באים ואומרים: מילאת טופס.
יהודה תשובה: זה לא נכון.
יהודה תשובה: עד שקיבלו מאתנו את הטופס, היינו צריכים להיאבק עשר שנים.
יהודה תשובה: בעצמי נאבקתי, מחסכונותי, עבדתי כשחשבונאי בלילה וחסכתי כדי לממן את זה, עכשיו באים ומלכלכים.
יהודה תשובה: התעודות מוכנות, המסמכים אוטנטיים, כבודו יקרא ויחליט.
יהודה תשובה: גם בהצעת החוק הם מודים בעצמם שזה בעקבות פסק- הדין טייר ג'וליה.
יהודה תשובה: טייר ג'וליה זה אני, היא לקוחה שלי, יש לי ייפויי כוח.
יהודה תשובה: הכול נעשה באמצעות עורך-דין, בצורה חוקית בהחלט.
יהודה תשובה: קל לבוא ולהגיד "מאכער שמאכער".
יהודה תשובה: כולם לא עשו, הם ישבו על הגדר ולא עשו כלום.
יהודה תשובה: עכשיו מאשימים אותנו.
יהודה תשובה: זה הכול.
דוד רותם: לא מאשימים אתכם.
יהודה תשובה: עכשיו רוצים רטרואקטיבית.
יהודה תשובה: מי יכול לעמוד ברטרואקטיביות כששילמנו מיסים, שילמנו מע"מ, שילמנו ביטוח לאומי, שילמנו לעובדים?
דוד רותם: נבקש אולי את הסעיף של הרטרואקטיביות לשנות.
יהודה תשובה: יש עוד משהו, ההבדל בין זה שהיה עורך דין או בלי עורך-דין.
יהודה תשובה: קודם כול, צו הגבלת שכר טרחה לא דיבר על עורכי-דין, זה היה חופשי, מה שלא נאסר בפירוש נופל בשטח המותר, זה על-פי חוק חופש העיסוק, אני מראה לכבודו.
יהודה תשובה: באים עכשיו מלכלכים, "מאכער, שמאכער".
יהודה תשובה: קל לדבר, קשה לעשות.
יהודה תשובה: מי שעשה כתוב בפני כבודכם.
יהודה תשובה: תודה.
דוד ידיד: אני מדבר בשם לשכת עורכי-הדין.
יצחק כהן: הבנתי מלשכת עורכי-הדין שאתה לא מדבר בשמם.
דוד ידיד: אדון איציק כהן ידבר בשם עצמו, אני דוד ידיד, יושב-ראש ועדת ניצולי השואה בלשכת עורכי-הדין, מדבר בשם לשכת עורכי-הדין.
יצחק כהן: אין בזה ניגוד עניינים?
דוד ידיד: אין בזה ניגוד עניינים.
יצחק כהן: יש או אין?
דוד ידיד: אדון איציק כהן - - -
יצחק כהן: סליחה, אל תקרא לי "אדון איציק כהן", אל תזלזל.
דוד ידיד: יצחק.
יצחק כהן: אל תזלזל.
דוד ידיד: חבר הכנסת - - -
יצחק כהן: אל תגיד לי "אדון איציק כהן".
יצחק כהן: אני שואל אם יש פה ניגוד עניינים בין זה שאתה יושב-ראש הוועדה של ניצולי שואה ואתה גם מתפרנס מזה.
יצחק כהן: האם יש בזה ניגוד עניינים?
דוד ידיד: לא.
דוד ידיד: אין בזה שום ניגוד עניינים.
יצחק כהן: אני רק רוצה שזה יהיה רשום בפרוטוקול.
דוד ידיד: יהיה רשום בפרוטוקול שבנוסף לתפקידי אני גם עורך-דין בעל משרד עורכי-דין, שמעסיק 70 עובדים, בהם 12 עורכי-דין, שעובד במשך עשרות שנים לטובת ניצולי השואה.
דוד ידיד: ראשית דבר אני פונה לחברי הוועדה – אומנם רק חבר הכנסת אלעזר שטרן לא היה בישיבה הקודמת, ובישיבה הקודמת מתוך כל חברי הוועדה היו שלושה: חבר הכנסת מקלב, חבר הכנסת כהן ויושב-ראש הוועדה, והם העבירו את ההצעה בקריאה ראשונה ברוב של שלושה נגד אפס – קורה פה היום דבר איום ונורא, כאזרח מדינת ישראל אני מזועזע, מביאים בין השמשות, כאשר הכנסת מפוזרת, מביאים במחטף, לאור זה שאמורה מחר להתכנס המליאה בעניינים אחרים – מביאים היום לקריאה שנייה ושלישית, כאשר החוק הזה לא ישב את תקופת ההדגרה הנדרשת, לא לפי החוק, לפי מה שצריך.
דוד ידיד: מי קבע את המספרים האלו?
דוד ידיד: מר שי סומך ממשרד המשפטים ועו"ד שטרן מהוועדה אמרו שצריכים לשבת ולדון במספרים, כתבו שצריך לשבת ולדון בתחולה הרטרואקטיבית.
דוד ידיד: התחייבו.
דוד ידיד: זה כתוב.
דוד ידיד: אני קורא בהחלטה שעברה בכנסת בקריאה ראשונה: החלטה מינהלית והליך משפטי.
דוד ידיד: יהיה הבדל בין החלטה מינהלית שהתקבלה על סמך הליך משפטי לבין החלטה משפטית שהתקבלה לא על סמך הליך משפטי.
דוד ידיד: אלא מאי, חבר הכנסת כהן, שיצא עכשיו - -
יצחק כהן: הוא לא יצא.
דוד ידיד: אוקיי.
דוד ידיד: - - הוא, ונתתי לו את כל הכבוד הראוי לו, גלגל לטובת הציבור של יוצאי לוב את ההצעה המינהלית ההיא, ועל כך מגיעות לו תשבחות.
דוד ידיד: ההצעה המינהלית ההיא נסמכה על כל מה שאמר פה מר תשובה, על עבודה של עו"ד ד"ר עציון, על החלטות שאני ועורכי-דין אחרים העברנו בוועדות במשך שנים.
דוד ידיד: אפילו בהצעת החוק מופיע פסק-דין ג'וליה טייר, ורק בגלל פסק-דין ג'וליה טייר ורק בגלל שמשרד האוצר רצה להימנע, כמו שכתוב, מלהטריד את הניצולים ללכת לבית המשפט, רצה לחסוך למדינה את הכסף, כדי שלא יצטרכו לשלם - - -
צורי בן תורה: לתת להם את התגמול נטו.
דוד ידיד: משרד האוצר איננו מוסמך להחליט אם נותנים להם את התגמול נטו, אבל ארגון יוצאי לוב, שהוא השושבין של כל העניין הזה, הוא החתים אנשים לגרם הפרת הסכם, אמר להם: תחתמו, תלכו להחלטה המינהלית ואתם לא תשלמו לעורכי-דין, בניגוד לחוק חופש החוזים, בניגוד לעקרון ההסתכמות.
דוד ידיד: הצעת החוק בצורתה הזאת אין לה אח ורע.
דוד ידיד: אין שום הצעת חוק לפי מיטב ידיעתי ובדיקתי שמכניסה את ידה לכיס פרטי של עורכי-דין או שאינם עורכי-דין – אומנם כבוד היושב-ראש אמר שנושא התחולה הרטרואקטיבית יידון בנפרד, אבל אני מתייחס עכשיו למה שכתוב פה – וקובעת: אתם תחזירו רטרואקטיבית את הסכומים ששילמו לכם אנשים שחתמו אתכם חוזים כדין, כפי שהיה.
דוד ידיד: הנושא הוא רגולטורי.
דוד ידיד: שר המשפטים קבע בשנות ה-50 מה השכר שמותר לקחת.
דוד ידיד: השכר לא כל-כך רב, הוא 8%, זה לא 15% כמו עורכי-דין שלוקחים בביטוח הלאומי ורוצים להוריד להם ל-13%.
דוד ידיד: זה רק 8% מחמש שנים, אז אפילו את זה החליטו לפני ארבע שנים לצמצם וכיום זה עומד על פחות מזה, זה עומד על 7,000 שקל.
דוד ידיד: זה צריך לשקלל את כל הדברים.
דוד ידיד: אבל בגלל שזה פופולרי, והייתי אומר פופוליסטי, וכולנו רוצים לעזור לניצולי השואה, אז אומרים - - -
דוד רותם: זה לא פופוליסטי, אלא לחשוב על ניצולי השואה ולדאוג להם.
דוד ידיד: אני מקבל את ההערה.
דוד ידיד: אני רוצה לומר שלא רק מר תשובה דואג לניצולי שואה, לא רק האוצר דואג ולא רק המשרד לאזרחים ותיקים.
דוד ידיד: אנחנו, עורכי-הדין, המתמחים בנושא הזה, אנחנו הולכים וחורשים בשדות בתוליים.
דוד ידיד: חבר הכנסת יצחק כהן התחיל לטפל בנושא של עולי לוב בשנת 2009 או 2010 לפי ידיעתי.
יהודה תשובה: 2010.
יהודה תשובה: אחרי פסק-הדין.
דוד ידיד: רק אחרי ההחלטה של פסק-דין ג'וליה טייר, שהיתה באפריל 2010.
דוד ידיד: אנחנו כבר ב-2009 השגנו עשרות תיקים וב-2008 הצלחנו בעשרות תיקים, ורק על המסד הזה - - -
דוד רותם: כמה שכר טרחה לקחנו?
דוד ידיד: שכר הטרחה שלקחנו לפי מה שהחוק אמר, 8% מ-60 חודש, שזה היה - - -
יצחק כהן: גם במצב של ניתוק קשר.
דוד ידיד: שזה היה - - -
צורי בן תורה: - - -
דוד ידיד: אדוני לא יפריע לי.
דוד ידיד: לקחנו לפי החוק מה שהיה כתוב.
דוד ידיד: כל מי שהשגנו לו תשלומים רטרואקטיביים, על זה לא היתה הגבלה של המחוקק, על זה כל עורך-דין לקח לפי הבנתו, אבל עורכי-הדין לקחו - -
יצחק כהן: כמה?
דוד ידיד: - - 15%.
דוד ידיד: זה השכר המרבי.
יצחק כהן: גם העורך-דין וגם המאכער.
יהודה תשובה: אדוני, סלח לי.
יהודה תשובה: אני לא פוגע בכבודו, אל תקרא לי "מאכער".
דוד ידיד: הוא לא קרא לך, הוא לא התכוון אליך.
יצחק כהן: הוא לא קרא לך.
דוד רותם: הוא לא התכוון אליך.
דוד ידיד: הוא כן התכוון אליו, אבל לא חשוב.
דוד רותם: הוא לא התכוון אליו.
יהודה תשובה: למה מאכער?
יהודה תשובה: מה זה הביטוי הזה?
יהודה תשובה: כבודו, הצו בידיך.
דוד ידיד: מר תשובה, תרשה לי.
יצחק כהן: היה כפל גבייה של שכר טרחה.
דוד ידיד: אני אומר במלוא האחריות, לפי מיטב ידיעתי, סך הכול ששילם האדם הוא 15% לכל הגורמים שטיפלו בו ביחד.
סומך ואומר: מנצלים מצב שגם אין לנו שר או שרת משפטים, ראש הממשלה שהוא גם שר המשפטים עסוק בדברים אחרים.
סומך ואומר: אני לא יודע, אבל אני משער שעורך-הדין שי סומך לא הגיע לראש הממשלה לקבל הסכמה שלו לשינוי, אלא פעל לפי מיטב שיקול דעתו, ועל כך אני לא חולק, אבל שיקול הדעת לא לציין את ההבדל בין החלטה מינהלית כזאת או החלטה מינהלית שהיתה עם פסיקה, זו טעות.
סומך ואומר: ואני גם יודע ממה זה נובע, זה נובע מזה שמציע ההצעה, חבר הכנסת יצחק כהן, שהוא כתב בדברי ההסבר להצעה את השתלשלות העניינים עם פסק-דין ג'וליה טייר ועם כל הדברים האלה, הוא לבד הבין שאם החוק יחול רק על החלטות מינהליות שלא היו קשורות לפסיקה הוא יצא בידיים ריקות.
סומך ואומר: רבותי, מכיוון שהחוק הזה בעיקרו, חוץ מהעניין של העבודה בגטאות, בא לפתור רק את הבעיה של אנשי לוב, רק הם ירוויחו מזה אולי, כל שאר ציבור הניצולים - - -
יצחק כהן: לוב, מרוקו, עירק.
דוד ידיד: מרוקו ועירק יפסידו מזה.
דוד ידיד: היו פה נציגי מרוקו ועירק.
דוד ידיד: נציג מרוקו נמצא פה.
דוד ידיד: מה יקרה?
דוד ידיד: שום עו"ד בר דעת ואפילו עו"ד שאינו בר דעת לא ילך להשקיע מאות אלפי שקלים כדי ליצור מצב שבו יהיה משפט, שנים של דיונים ואז ברגע האחרון לפני הפסיקה או אולי אחרי הפסיקה יבוא חבר הכנסת איציק כהן או חבר כנסת אחר וייזום שתהיה החלטה מינהלית לטובת עולי מרוקו.
דוד ידיד: אז מה יקרה?
אורי מקלב: האם אתה יכול להחליף את המונח "איציק כהן", הוא לא חבר הכנסת איציק כהן, יש כאן המציעים - - -
יצחק כהן: עזוב, עזוב.
יצחק כהן: עשה לי טובה, עזוב.
יצחק כהן: הוא חצוף.
יצחק כהן: עזוב.
יצחק כהן: תן לו לדבר.
יצחק כהן: אי-אפשר לחנך.
יצחק כהן: אחרי גיל 40 קשה לחנך.
אורי מקלב: מציע החוק, מציעי החוק.
דוד ידיד: המציעים.
דוד ידיד: אני לא חושב שזאת חוצפה, אני חושב שזאת הערכת מצב נכונה.
דוד ידיד: אני טוען שמרבית המציעים לא הבינו שהצעת החוק הטרומית שהם חתמו עליה תתגלגל לכדי מה שמונח לפנינו כאן בגלגול הזה.
אורי מקלב: מה אתה עונה על כך שניצול שואה בא למלא טופס וביקשו ממנו 51,000 שקל?
יהודה תשובה: הוא לא מדבר לעניין.
יצחק כהן: אל תפריע, מר תשובה.
יצחק כהן: ייפנו אליך.
יצחק כהן: הוא קיבל רשות דיבור.
יצחק כהן: מר תשובה, קיבלת רשות דיבור, אמרת כל מה שיש לך להגיד.
יהודה תשובה: מילוי טופס?
יצחק כהן: כן, מילוי טופס.
יצחק כהן: בדיוק.
יהודה תשובה: איפה המאבקים?
יצחק כהן: שום מאבקים.
אורי מקלב: הצעת החוק באה בעקבות דוגמה כזאת ועוד מאות דוגמאות כאלה, משם מתחילה הצעת החוק, זה לא מתחיל מהמקום - - -
דוד ידיד: חבר הכנסת מקלב, אני חייב - - -
אורי מקלב: אתה לא מתייחס לזה.
אורי מקלב: תתייחס לפתרון שיהיה אפשר למנוע מצב כזה שיש החלטה מינהלית ובא ניצול שואה למלא את הטופס, העורך-דין ממלא לו את הטופס, כשהוא עושה את הפעולה הכי פשוטה שיכולה להיות, ומבקש ממנו 51,000 שקל.
דוד ידיד: אני אומר לאדוני, חבר הכנסת מקלב, במלוא האחריות, מבלי שאני מכיר שום מקרה, אין שום מקרה בארץ שבו מישהו מילא רק טופס לצורך החלטה מינהלית, למשל של עולי לוב – כי יש היום רק החלטה מינהלית אחת, רק ליוצאי לוב – ונדרש לשלם 51,000 או 41,000 או 31,000.
דוד ידיד: כל המספרים האלה, אם הם קיימים בכלל, הם פונקציה של סכומים שקיבלו אנשים בגין תשלומים רטרואקטיביים.
דוד רותם: זו תהיה החלטה טובה מאוד.
גליה מאיר אריכא: יש החלטה כזאת, כבר יש - - -
יצחק כהן: יש החלטות כאלה, אגב.
דוד ידיד: איגודי המים זה גופים ציבוריים, קופות חולים זה גופים מעין ציבוריים, עורכי-הדין הם אנשים פרטיים, כמו מר תשובה "המסכן", שלקח סיכון עצום ובמשך עשר שנים הריץ את העניין הזה וגם אחרים הריצו את העניין ועורכי-דין הריצו את העניין.