GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שריג דמארי: בזיהוי הלקוח יש להם מספיק כלים להראות בחו"ל שמתבצעת הערכת סיכון בלי שנפגע החיסיון.
<שריג דמארי: אבל אולי נחשוב על זה.
<שריג דמארי: אני מודה שזה דורש יותר מחשבה ממה שהספקנו עד עכשיו.
<דוד גולדברג: חשוב לציין: לא דרוש לדרג.
<דוד גולדברג: אם הסיכון הוא גבוה אתה פועל לפי הכלל האתי.
<דוד גולדברג: המפקח רק בודק שנהגת טכנית לפי מה שצריך.
<שריג דמארי: מה שמוסכם הוא שאנחנו לא צריכים לתעד את הדירוג.
<שריג דמארי: אין חובה לתעד את זה בכתב, והמפקח מוסמך.
<שריג דמארי: זה הוסכם, אבל עדיין יש בעיה.
<שריג דמארי: נחשוב על זה.
<שלומית ווגמן: כשבטופס הנוכחי חסר רק נושא התאריך שהסכמנו שזה הפרט היחידי - -
<שריג דמארי: זה גם לא בנוסח הקיים?
<שלומית ווגמן: זה הפרט היחיד שהמפקח יוכל לראות.
<שלומית ווגמן: זה רק התאריך שבו בוצע הערכת הסיכון.
<שלומית ווגמן: הא ותו לא.
<שלומית ווגמן: הוא לא יודע - -
אלעזר שטרן: צריך להבהיר את זה בנוסח כי בנוסח הנוכחי שכתוב "ויעדכן את רישומיו לפי זה" משתמע - -
<עמית מררי: אולי נכתוב: "יעדכן את המועד שבו בוצעה הערכת הסיכון".
אורי מקלב: אפשר עכשיו לרוץ עם הסעיפים האחרים.
<שריג דמארי: מבחינת התאריך אמרנו שאולי זה יפתור הרבה בעיות אדמיניסטרטיביות שהעלינו, לדוגמה, לקוח שמטופל על-ידי כמה עורכי דין באותו משרד או שהשירות עובר בין כמה עורכי דין או שיש כמה שותפים – רצינו ליצור איזושהי אפשרות של הסתמכות על מילוי טופס; שלא כל פעם עכשיו נטרטר את הלקוח בין כל עורכי הדין או באותו משרד או במשרדים שונים או בצורה כזאת או אחרת.
<שריג דמארי: אז אותה חתימה של עורך דין שמצהיר יכולה לשמש כלי הסתמכות.
<שריג דמארי: כלומר עורך דין חדש יכול לקחת טופס שלקוח מילא בהקשר של הקראה מול עורך דין אחר ולהצהיר שהוא קרא את הפרטים, אימות הפרטים זה מספיק כי זה עורך דין ישראלי, ואז זה יאפשר את ההסתמכות ואת הגמישות שדיברנו עליה.
<שריג דמארי: אז תחשבו איך אתם מוסיפים את זה בנוסח.
<דוד גולדברג: כנ"ל רואה חשבון.
<שריג דמארי: כמובן.
<שלומית ווגמן: כמובן.
<שלומית ווגמן: ככל שאין שאין שינוי מהותי.
<עמית מררי: אלעזר, לגבי התיבה, נכתוב: "ויעדכן את רישומיו בדבר מועד ביצוע הערכת הסיכון".
<שלומית ווגמן: שיהיה ברור שהכוונה היא רק למועד הערכת הסיכון.
<שלומית ווגמן: כאן הלכנו צעד מאוד גדול בהסכמות וכדי להבהיר אותן.
<שלומית ווגמן: חשוב לנו שבמה
<שלומית ווגמן: לך הדיונים זה יידלדל ויישכח כי עשינו כאן
<שלומית ווגמן: צעדים מאוד מרחיקי לכת כדי לרצות ולהגיע למקום שבו יוכלו לחיות עם זה בשלום.
<שריג דמארי: כן, אבל יש לנו בעיות.
<שריג דמארי: לנו זה עדיין לא פתר את הבעיה, אבל אין ספק שזה נוסח משופר.
<שריג דמארי: נדבר על זה.
<שלומית ווגמן: בהינתן הכלל האתי שממילא נדרשת פעולת הערכה כלשהי על-ידי עורך הדין – ו כאן הוא מקבל את הכלים להעריך – וכפי שאמרתי, חשוב לנו שהכלים שבהם הוא מעריך יהיו ברמת הרגולציה בגלל הסטנדרטים הבינלאומיים.
<שלומית ווגמן: אנחנו סבורים שזה יכול לתת פתרון.
<דוד גולדברג: אין צורך לדרג את הסיכון.
<שריג דמארי: אין לנו ויכוח.
<שריג דמארי: אולי נחשוב על המינוח.
<שריג דמארי: אבל אני אומר לכם שאני צריך עוד שעה מחשבה על זה.
<שריג דמארי: תנו לי לדון על זה אצלנו ונעשה את זה.
אלעזר שטרן: לא הבנתי – אתם מוכנים ללכת בכיוון שהוא הציע?
אלעזר שטרן: זה דבר אפשרי מצדכם?
<שלומית ווגמן: אנחנו לא מתנגדים לשקול את זה; אנחנו רק סבורים שהסבירות שנצליח להגיע באפיק הזה לפתרון שיהיה מוסכם על שני הצדדים הוא קלוש מכיוון שאנחנו די משוכנעים שטפסים נוספים יביאו מיד לטענה שאז הלקוח עובר חקירה.
<שלומית ווגמן: לקוח שמקבל טופס נוסף מבין שהוא לקוח בסיכון.
<שלומית ווגמן: זה מוביל למקום שעלו באחד הגלגולים הקודמים בעשרות הפגישות בינינו, ונדמה לנו שזה לא יוביל למקום טוב יותר מהמקום שזה נמצא פה שזה לא הולך מעבר לכלל האתי.
<שלומית ווגמן: זה בקנה אחד מעלה לרמת חוק את הפרמטרים שאנחנו צריכים.
<שלומית ווגמן: הם לא צריכים לדרג, הם לא צריכים לתת ציונים – שום דבר מעבר למה שנאמר בכלל האתי.
<עמית מררי: זה בעצם מה שמקשר בין הצו הזה לבין הכלל האתי.
<עמית מררי: זה מה שסוגר את הממשק.
<שלומית ווגמן: אנחנו לא יכולים לחשוב על משהו מינימליסטי יותר.
<שלומית ווגמן: לכן נדמה לנו שגם אפיק של טופס נוסף לא יוביל למקום טוב יותר מבחינתם.
<שריג דמארי: יש לנו הערה על נהלים.
<שריג דמארי: יכול להיות שיש הסכמה עקרונית אבל לא הספקנו לדבר על זה.
<שריג דמארי: אנחנו סבורים שהפניה לתוספת הרביעית יוצרת קושי.
<שריג דמארי: גם עלולות להיות התנגשויות בין הוראות שונות; יש כפל הוראות וכפל טיפול בתהליכים בנהלים; הגדרת הנהלים כנהלי מינימום, זאת אומרת נהלים שאפשר רק להוסיף עליהם ולא לשנות אותם גם מקפחת אותנו ביחס לנהלים אחרים שהתקיימו, היא גם לא נכונה עקרונית, והיא גם מחדדת את הקושי של התנגשות של הוראות.
<שריג דמארי: אז א', צריך לקבוע שהנהלים כפופים לצו, ומה שכתוב בצו זה מה שקובע ולא להפך.
<עמית מררי: זה כתוב בנהלים.
<שריג דמארי: אני אראה לך ניסוח שזה כתוב אחרת.
<שריג דמארי: חוץ מזה אנחנו מבקשים שאפשר יהיה לאפשר לנותני השירות להתאים את הנהלים לצורכיהם ולא לקבוע שזה נהלי מינימום ושאפשר רק להוסיף.
<עמית מררי: אנחנו מוכנים.
<עמית מררי: בתחילת הדרך היו נהלים אחרים.
<עמית מררי: היו הערות של הרפרנטים אצלנו שרצו ללכת לקראת ושהצו ידריך ויכוון יותר את נותני השירות העסקי, והם ביקשו שהנהלים יהיו נהלי מינימום.
<עמית מררי: אבל כמובן שאם באופן אמתי זה לא משרת את נותני השירות העסקי אז אנחנו, כמובן, מוכנים.
<עמית מררי: המשמעות היא שיהיה יותר שיקול דעת לדעת אם הנהלים מספיקים או לא.
<שריג דמארי: לנו עדיף להתאים לצרכינו, ושזה לא יהיה נהלי מינימום.
<שריג דמארי: לגבי הכפיפות – אני אראה לכם נוסחים, ונדבר גם על זה במעט הזמן שנותר.
<עמית מררי: מבחינתנו אפשר נהלים אחרים - - -
<שריג דמארי: יש שם כפל – גם הליך הכרת לקוח לפי הנהלים, וזה קצת סותר את הליך ההכרה לפי הצו.
<שריג דמארי: זה יכול ליצור הרבה בעיות.
<שריג דמארי: זה לא מומלץ.
<נדים עבוד: אז הנוסח הוא במקום "נהלים נוספים" יהיה "נהלים אחרים".
<שריג דמארי: יש לנו כאן רק בקשה לשתי הקלות שקיימות בצו של היהלומנים; א', שלגבי לקוח חוץ לא נהיה חייבים לאמת בשתי תעודות, אלא שזה יהיה בדיוק כמו לקוח ישראלי אם הוא מגיע למשרד – שזה יהיה זהה כמו צו היהלומנים; ב', לאפשר גם עורך דין במדינה שבה הוצא המסמך ולא רק נוטריון.
<שריג דמארי: אלה הקלות שקיימות בצו אחר, ונבקש להחיל אותן גם עלינו.
<שלומית ווגמן: לגבי מסמך נוסף בעניין היהלומנים – הרציונל היה ששם מדובר בסוחרים שעושים עסקות בזירת המסחר, ולא לגרום לכך שלא יוכלו לבצע עסקות.
<שלומית ווגמן: כאן במשרד עורך הדין אנחנו סבורים שאין הצדקה להקלה הזאת.
<שלומית ווגמן: עורך דין כן יכול לעשות את הבדיקה הזאת כמו כל המוסדות הפיננסיים.
<שריג דמארי: זאת אומרת דרכון של אמריקני לא מספיק.
<שלומית ווגמן: דרכון עם מסמך נוסף כפי שקיים בכל יתר הצווים וכפי שנדרש לבנקים ממילא לאישור הגורמים הפיננסיים.
<שלומית ווגמן: לגבי נוטריון - -
<מאיה לדרמן: בכל הצווים הדרישה היא להעתק מאושר – או עורך דין ישראלי או עורך דין זר שהוא גם נוטריון.
<שריג דמארי: עורך דין זר, בוודאי ממדינות OECD אמור לספק אתכם.
<שריג דמארי: מהבדיקות שערכנו יש עורכי דין שווייצריים שמאמתים נתונים למסמכים מסוימים, אז אם עכשיו לדרוש נוטריון זה יכביד.
<גלעד ברון: גם מוסד הנוטריון לא ממש קיים.
<גלעד ברון: יש בהרבה מהמדינות המערביות מה שנקרא Notary republic וזה לא בדיוק נוטריונים.
<גלעד ברון: זה לא בדיוק נוטריון כמו שאנחנו מתכוונים לזה.
<שריג דמארי: לפעמים הנוטריון שם הוא לא עורך דין בחלק מהמדינות.
<שלומית ווגמן: עורך דין שהוא גם נוטריון.
<גלעד ברון: אין חיה כזאת בחלק גדול מהמדינות.
<גלעד ברון: יש Notary republic.
<שלומית ווגמן: זאת הדרישה שקיימת במוסדות הפיננסיים כשמקבלים את המסמכים ממדינה זרה.
<שלומית ווגמן: לא נתקלנו בקושי הפרקטי שאתה מצביע עליו.
<גלעד ברון: הקושי הפרקטי קיים, ונתקלים בו לא מעט.
<שלומית ווגמן: נוכל לשקול את זה לדיון הבא.
<שריג דמארי: מבחינתנו זה לא פוגע.
<שריג דמארי: לזהות על-ידי דרכון של מדינה מתוקנת, אני לא חושב שזה כזה נורא.
<שריג דמארי: אני לא מבין את הרציונל מאחורי עוד תעודה.
<שריג דמארי: אנחנו לא מוסד בנקאי שלפי תעודת זהות יש לי מאגר שאני מחובר אליו.
<שריג דמארי: אז אולי הייתי מבין את הרציונל.
<שריג דמארי: לנו אין את זה.
<שריג דמארי: בבנק תעודת הזהות הישראלית משקפת יותר כי יש לו עוד משהו.
<שריג דמארי: לנו את זה.
<שלומית ווגמן: זה דבר יחסית טכני.
<שלומית ווגמן: ממילא יש עוד ישיבה.
<שלומית ווגמן: נדבר על זה.
<נדים עבוד: אנחנו מבקשים להוסיף גם קטגוריה עשירית: "הקדש ציבורי רבני שניתן לגביו אישור בית הדין הרבני כי הוא הקדש דתי-רבני שנועד למטרות ציבוריות, אלא אם כן קיבל נותן השירות העסקי הודעה מבית הדין הרבני כי האישור בוטל".
<נדים עבוד: זה בדומה למה שיש בבנקים.
<דוד גולדברג: אני מבקש להעיר לסעיף הזה.
<דוד גולדברג: אני רוצה לוודא שוב שהפעולה במסגרת סעיף 4 של הצהרת הלקוח, שנדרשת מנותן שירות עסקי זה לפעולה טכנית.
<דוד גולדברג: כלומר מוודא טכנית שהפעולה בוצעה.
<דוד גולדברג: זה בסדר?
<דוד גולדברג: שוב שאלה כמו קודם עם ה"ספק" – מה זה "אמצעים סבירים"?
<דוד גולדברג: זה דבר שניתן לפרשנות.
<דוד גולדברג: אחד סבור שאמצעים סבירים זה X, ואחר סבור ש"אמצעים סבירים" זה Y. כולנו מסכימים שנותן שירות עסקי בודק טכנית שהדבר הזה נעשה.
<דוד גולדברג: אני שוב מבקש להבהיר את הנושא של "אמצעים סבירים".
<שלומית ווגמן: אני אבהיר, זה מאוד פשוט.
<שלומית ווגמן: זה דבר שנמצא בכל הצווים.
<שלומית ווגמן: אין פה הכוונה שתתחיל לבלוש מה מדובר.
<שלומית ווגמן: בהצהרת נהנה כל מה שכותבים הוא "הנהנה הוא משה כהן, ת.ז.
<שלומית ווגמן: כך וכך" כדי לבדוק מול איזשהו מסמך שקיים אדם כזה.
<שלומית ווגמן: ברמה הזאת זה מצופה.
<שריג דמארי: זאת ההבהרה שביקשנו, ובצדק, שהאימות של הפרטים באמצעות תעודה נוספת ולא באמצעות גורמים חיצוניים.
<מאיה לדרמן: זה אפילו לא תעודה, אלא כל מסמך שמעיד.
<שריג דמארי: זה בסדר גמור.
<שריג דמארי: זה מקובל עלינו.
<עמית מררי: בנוסח כתוב 2(ג)(2).
<עמית מררי: (2) מיותר.
<עמית מררי: נכון, אלעזר?
אלעזר שטרן: צריך להתאים את הנוסח פה לנוסח שנעשה שם, כי פה שוב מדובר על הספק, ואם שם לא נכתוב "ספק" נצטרך להתאים את הנוסח בין שני הסעיפים.
<עמית מררי: נדבר על זה לקראת הפעם הבאה.
<שריג דמארי: גם כאן צריך להתאים את נוסחי ה"ספק".
<שלומית ווגמן: כאן זה ספק אחר.
<שריג דמארי: אני יודע שיש לכם פה צורך אחר.
<שריג דמארי: עדיין צריך להתאים את נוסחי ה"ספק".
<שריג דמארי: אני אסביר לכם מה הקושי שלנו.
<שלומית ווגמן: אתה מזהה מישהו בסקייפ, למשל, הוא נותן לך תעודה, היא לא ברורה – יש לך ספק.
<שלומית ווגמן: זה משהו אחר.
<שלומית ווגמן: כאן הספק הוא לגבי הליך הזיהוי.
<שריג דמארי: המינוח "ספק" שונה ממקרה של תעודה לא ברורה, להבנתי.
<שריג דמארי: "ספק" זה יותר רחב.
<שלומית ווגמן: פה זה ספק לגבי ההליך שאתה ביצעת; הליך שהוא הקלה.
<שלומית ווגמן: עשית את התהליך הזה בצורה אחרת בלי זיהוי פנים אל פנים.
<שריג דמארי: כאן ביקשנו, ואתם סירבתם, אני יודע.
<שריג דמארי: אנחנו נבקש מהוועדה שלא לחייב קיומן של שיחות וידיאו.
<שריג דמארי: בתיעוד שאיננו חזותי אפשר לקבל מסמכים מאומתים ולבצע שיחות טלפון.
<שריג דמארי: אנחנו נבקש את זה, ולדעתי, זה קיים במקום נוסף.
<שריג דמארי: אני יודע שאתם מתנגדים לזה, אבל זאת בקשתנו מהוועדה.
קארין אלהרר: לא הבנתי מה אתה מבקש.
<שריג דמארי: בזיהוי שאינו פנים אל פנים יש דרישת חובה לביצוע שיחת וידיאו.
<שריג דמארי: אפשר לבצע זיהוי שאינו פנים אל פנים גם על-ידי מסמכים מאומתים או שילך לקונסוליה ויאמתו אותו, ואז זה פטור ממילא או שיחת טלפון.
קארין אלהרר: למה אתה מתנגד לוידיאו?
<שריג דמארי: אני לא מתנגד.
<שריג דמארי: אנחנו נבקש הקלה בעניין הזה כי בעולם הפרקטיקה כשאדם בחו"ל, והוא רוצה לקנות דירה לא לכל עורכי הדין תהיה נגישות לוידיאו.
<שריג דמארי: לפעמים כן, אבל זאת הקלה שאנחנו מבקשים.
<שריג דמארי: היא לא אמורה לפגוע בצרכים של הרשות.
<שריג דמארי: זאת לא דרישה בינלאומית.
עדי קול: זה נשמע כדרישה קצת מוגזמת.
<שלומית ווגמן: ממילא בזיהוי פנים אל פנים מתאפשר ללכת לקבל אישור קונסולרי בחו"ל וכדומה.
<שלומית ווגמן: זה בנוסף – במקום לבקש אישור עורך דין קונסולרי בחו"ל, לעשות שיחת סקייפ.
<שלומית ווגמן: זאת הקלה.
עדי קול: אנחנו מסכימים אתך.
דוד רותם: יש לי פה בעיה כי הסעיף הזה סותר את החיסיון.
<עמית מררי: השמות של הלקוחות הם לא בגדר חיסיון, למיטב ידיעתי.
דוד רותם: אני לא מוכן לתת לכם את הרשימה של הקליינטים שלי.
<שלומית ווגמן: לא נותנים.
<שלומית ווגמן: הוא צריך לבדוק בעצמו את הרשימה של אנשים המוכרזים כפעילי טרור.
<שלומית ווגמן: הוא בודק האם הלקוח שלו מופיע באותה רשימה.
קארין אלהרר: ומה הוא אמור לעשות עם הידיעה הזאת?
<עמית מררי: לפי חוק איסור מימון טרור, אסור לבצע פעולה ככל שהצד לפעולה מנוי ברשימה.
<שריג דמארי: אבל האיסור הזה לא מוגבל בעיון ברשימה.
<שריג דמארי: האיסור קיים בין אם אני מעיין ברשימה ובין אם לאו.
<שלומית ווגמן: האיסור קיים בכל מקרה, נכון.
<שריג דמארי: מה מוסיף הסעיף הזה?
<שלומית ווגמן: מכיוון שגם כאן, לפי הסטנדרטים הבינלאומיים, יש לנו צורך מכל גורם שמוכר כמתווך עסקי לעשות בצורה אקטיבית גם את הבדיקה הזאת.
<שלומית ווגמן: הוא נותן את השירותים והוא הפלטפורמה, ולכן שלא יוכל לומר, לא ידעתי שזה ברשימה, אלא צריך לבדוק ברשימה.
<שלומית ווגמן: זה דבר שנדרש מהסטנדרט הבינלאומי בצורה ברורה.
<שריג דמארי: את לא יכולה לגזור חובת עיון ברשימה מעצם החובה להימנע מלתת שירות למי שברשימה?
<שריג דמארי: למה הסעיף הזה לא מספיק?
<שלומית ווגמן: לא, צריך את הבדיקה.
<שריג דמארי: לפי החוק, אני מחויב לוודא שאני לא נותן שירות למי שברשימה.
<שלומית ווגמן: איך אתה יודע?
<שריג דמארי: על-ידי עיון ברשימה גם בלי - - -
<שריג דמארי: אני אסביר לכם.
<שריג דמארי: העניין הוא מה התפקיד שאנחנו מטילים על עורכי דין שאינם - - -.
<שריג דמארי: יש עליהם חובה לא לבצע עבירות.
<שריג דמארי: זה ברור.
<שריג דמארי: החובה הזאת חובקת בתוכה את העיון ברשימה.
<שריג דמארי: להטיל חובה מנהלית על עורכי דין לבדוק רשימות זה עוד בנוסח הראשוני שלכם שתיקנתם אותו.
<שריג דמארי: אבל גם עכשיו יש הטלת חובה; אתם מעסיקים עכשיו גוף של מפקחים שיבדוק אם הם עושים את זה; אתם עכשיו נכנסים לשאלות חיסיון כמו שכבוד היושב-ראש העלה, כי המפקח יגיד שהוא רוצה לראות את הלקוחות שלו, שאף אחד מהם לא ברשימה.
<שריג דמארי: כלומר מכניסים ראש בריא למיטה חולה בלי שום תוספת, לדעתי.
<שריג דמארי: גם אם תתעקשו על זה, וזה יעבור בוועדה צריך לשנות את זה, אם בכלל, לבדיקה חד-פעמית לפני מתן השירות, וזהו.
<שריג דמארי: כל חצי שנה – אנחנו נכנסים למקומות מאוד לא בריאים.
<שריג דמארי: הם גם לא תורמים לכם כלום.
<שריג דמארי: לכן אני מרשה לעצמי פה יותר.
<דוד גולדברג: הבדיקה מול גופי טרור היא בדיקה שעושים בכל מקום בעולם.
<דוד גולדברג: רק הייתי מבקש, אם אפשר לעשות את זה פעם אחת.
<דוד גולדברג: בנוסח המקורי זה היה פעם אחת ביום שאני בודק מול הלקוח.
<שריג דמארי: לא - - -
<דוד גולדברג: הייתה בדיקה אחת ולא כל חצי שנה.
<שריג דמארי: היה כל יום בשוטף.
<דוד גולדברג: אבל היה נוסח של פעם בשנה ולא כל חצי שנה.
<שריג דמארי: למה פעם בשנה?
<שריג דמארי: לפני מתן שירות.
<דוד גולדברג: הכוונה שלי היא שזה יהיה פעם אחת באותו יום שאתה יושב מול הלקוח.
<שריג דמארי: אני לא רואה מה זה מוסיף.
<שריג דמארי: יעלו פה שאלות מפקחים ייכנסו, וזה דבר שיש לפי חוק, והוא ירצה לבדוק.
<שריג דמארי: יבקש רשימת לקוחות, והעורך דין יגיד שהרשימה חסויה, כמו שאמר בצדק היושב-ראש.
<קריאה: הרשימה לא חסויה.
<שריג דמארי: אז איך הוא יידע שהוא בדק את כל הרשימה?
<שריג דמארי: הוא יבדוק אקראי.
<שריג דמארי: אנחנו נכנסים לפינות שממילא יש לי חובה, לפי חוק איסור מימון טרור, לא להיות שותף שם.
<שריג דמארי: אני חייב לבדוק את זה.
<שריג דמארי: אז למה להטיל פה את החובה?
<שריג דמארי: אם תעמדו על זה, וזה יעבור בוועדה, אני מבקש לבדוק בעת מילוי הטופס ולא כל חצי שנה.
<שריג דמארי: אבל זה מיותר וסתם מסרבל.
<נדים עבוד: ואם אחרי שאתה מבצע את העסקה - -
<שריג דמארי: יש לי חובה ממילא, לפי חוק איסור מימון טרור.
<קריאה: איך תדע?
<שריג דמארי: אני לא בטוח שאי ידיעה היא הגנה מספיק חזקה בהרבה מקרים.
<שריג דמארי: גם אם כן אני עכשיו צריך לבדוק את כל הלקוחות במשרד – גם במשרד שיש בו אלף לקוחות - -
<עמית מררי: רק את הלקוחות הנמשכים.
<עמית מררי: אם הפעולה התחילה והסתיימה אתה כבר לא צריך לבדוק.
<עמית מררי: אם מכרת בשבילו דירה זה נגמר.
<דוד גולדברג: גם מכירת דירה יכולה להיות פעולה מתמשכת שהסיום שלה לא ברור לי ולא הובא לידיעתי.
<דוד גולדברג: החיים יותר קשים, ואני לא יודע בדיוק.
<דוד גולדברג: יש פעולות פשוטות שההתחלה והסיום הם פשוטים מאוד, אבל יש פעולות נמשכות.
<דוד גולדברג: האמינו לי, אני לפחות לא נפלתי לבקשות כאלה בפעולות מאוד נמשכות של הקמת דברים שלוקחים זמן רב.
<דוד גולדברג: אני בדעה להשאיר "טרם מתן השירות העסקי" שאנחנו בודקים את זה מול הרשימה, ולהסיר את "כל שישה חודשים", כי אני לא יודע עד מתי.
<שלומית ווגמן: אני מציעה לחזור לנוסח הקודם שדיבר על בדיקה בעת כינון היחסים, ובדיקה נוספת תבוצע כל אימת שנוסף ארגון או אדם לרשימה.
<דוד גולדברג: זה עוד יותר גרוע.
<דוד גולדברג: לך תדע מתי זה עודכן.
<שלומית ווגמן: מבחינה פרקטית הרשימה של פעילי טרור מתעדכנת לעתים די רחוקות, ואז נשלחות הודעות על כך, וכולם מיודעים.
<שריג דמארי: אז מה שייצא הוא שעורך דין שייצג לקוח פעם אחת במכירת דירה בחייו, עכשיו מחויב להיצמד כל הזמן לרשימה.
<שלומית ווגמן: לא, העסקה הסתיימה.
<דוד גולדברג: מכירת דירה זה פשוט.
<שריג דמארי: הוא פתח חשבון נאמנות ללקוח, והוא עכשיו מחויב עד סוף - -
<שלומית ווגמן: כשהוא מנהל חשבונות לגורם שעשוי להיות ברשימת טרור – לכן נדמה לנו שיותר קל להסתכל על הרשימה של העדכונים כי מדובר ב-10-5 שמות של פעילי טרור או ארגונים.
<שלומית ווגמן: מבט חטוף, על-פי רוב, יוכל לענות לך על השאלה אם הם נמנים על לקוחותיך או לא.
<שריג דמארי: אנחנו לא בעד טרוריסטים, זה ברור.
<שלומית ווגמן: זה אולי יותר פשוט מאשר בדיקה כל חצי שנה מול העדכונים.
<שריג דמארי: ומה אם זה יהיה לפני ביצוע הפעולה?
<שריג דמארי: בפעולה נמשכת ממילא יש לנו חובה.
<שריג דמארי: זה נוסח שאנחנו עושים בדיקה עליו.
<שריג דמארי: מטילים את הנטל זה, המפקחים יכולים לבדוק.
<שריג דמארי: יש לי ממילא חובה לבדוק, אני לא אקבל פטור.
<גלעד ברון: כנראה, אם אתה מייצג את אחד מאלה שמופיעים ברשימה אתה לא תשרוד אם תבדוק את זה אחרי חצי שנה שוב.
<שריג דמארי: ייתכן שאני אהיה עבריין כבר, לפי חוק הרבה יותר חמור.
<שריג דמארי: הלוא הנטל הזה ייתפס – על אחת כמה וכמה אם יש כעשרה שמות – על כל ציבור עורכי הדין.
<שלומית ווגמן: או שתיכנס תחת החוק ההוא אם אתה לא יודע שהוא ברשימה.
<עמית מררי: אנחנו רוצים להכניס את זה למודעות שלך, זאת המטרה.
<שריג דמארי: אני מציע שתסתפקו, ואנחנו נלך לקראתכם, ואתם לקראתנו, וזה יהיה לבדוק לפני ביצוע הפעולה, ובא לציון גואל.
<נדים עבוד: הוא גם יכול להפוך אחרי חצי שנה לאיש טרור.
<שריג דמארי: הכול יכול להיות.
<שריג דמארי: ואז הוא יהיה עבריין.
<שלומית ווגמן: הנטל הטכני הוא מאוד נמוך מהטעם שעדכון הרשימה נעשה לעיתים לא דחופות במיוחד, הרשימות מאוד מצומצמות.
<דוד גולדברג: אני חייב לומר משהו, וזה מהחיים.
<דוד גולדברג: יכול להיות שביום שהכרתי אותו הוא היה בן אדם הכי טוב בעולם, ואין ספק.
<דוד גולדברג: ופתאום הוא יכול להפוך למשהו אחר – גם דברים כאלה קרו.
<דוד גולדברג: אין לנו חזקה, ואנחנו לא יודעים מה יקרה בעתיד.
<דוד גולדברג: ראינו דברים שהיינו בהלם, ושאלנו, איך?
<דוד גולדברג: הכיצד?
<דוד גולדברג: במצב שהסיכוי היה ממש אפס.
<שלומית ווגמן: אני אתן לכם דוגמה מה עודכן ברשימה.
<שלומית ווגמן: אנחנו מדברים על הכרזות של האו"ם.
<שלומית ווגמן: מי שעודכן השנה זה פעילי דעאש.
<שריג דמארי: בואו נעזור לכם לעזור לנו.
<שריג דמארי: יש דרך שבה המידע יהיה יותר נגיש בעבור עורכי הדין מאשר הדרך חצי חתחתים שקיימת היום?
<שריג דמארי: תקלו עלינו.
אלעזר שטרן: אולי נעשה כמו אצל הנש"מים שהממונה חייב לפרסם את הרשימה?
<שריג דמארי: זאת הבעיה.
<שריג דמארי: הקושי שלנו לא נובע מבעיה אדמיניסטרטיבית בלבד.
<שלומית ווגמן: עדיין אנחנו מציעים שנחזור לנוסח: "כל אימת שהרשימה עודכנה".
<שלומית ווגמן: נדמה לי שיהיה לכם קל יותר מאשר לעשות את זה כל חצי שנה.
<שריג דמארי: אבל אז נהיה מחויבים לדעת שזה התעדכן.
<שריג דמארי: זאת בעיה.
<שריג דמארי: עדכנת היום, זאת אומרת שמהיום כל המשרדים שיש להם עסקאות פתוחות צריכים לדעת.
<שריג דמארי: זה לא ריאלי.
<שריג דמארי: החובה שהצעת קודם היא לא סבירה כי אין לכם איזושהי הודעת "פוש" שעדכנתם.
<שריג דמארי: לא יכול להיות שאתם שולחים עדכון - -
<שלומית ווגמן: שהממונה ישלח.
<שריג דמארי: אז אני אומר, תעזרו לנו.
<שריג דמארי: נמצא פתרון פרקטי.
<דוד גולדברג: למי הוא ישלח?
<דוד גולדברג: יש 55,000 עורכי דין ו-18,000 רואי חשבון – למי הוא ישלח?
<שלומית ווגמן: שישלחו במיילים.
<דוד גולדברג: אני רוצה לבשר לך משהו: הרבה מאוד מיילים שנשלחים בכמות גדולה לא מגיעים או הולכים לספאם.
<דוד גולדברג: אבל לפרסם באתר - -
<שריג דמארי: או אם הוא רוצה הודעת עדכון, שתשלח לו.
<שריג דמארי: לא אין בעיה להיות שותפים למאבק בטרור, אבל יש לנו קושי אדמיניסטרטיבי לקבל חובות - -
<דוד גולדברג: שתהיה הצעה בת –יישום, שתהיה קלה ליישום.
<עמית מררי: אנחנו נוסיף כמו שאלעזר הציע.
אלעזר שטרן: כמו שעשינו בצו הנש"מים.
<דוד גולדברג: איזו הגדרה?
<שלומית ווגמן: באתר הממונה הרלוונטי יהיה לינק לרשימת פעילי הטרור.
<שלומית ווגמן: אלעזר, כשעיינתי בבוקר בנוסח הבחנתי שבהקשר של הנהלים נשמט לנו סעיף של קביעת מדיניות שמחבר את זה לנהלים שנמצאים כאן בסעיף 2.
אלעזר שטרן: זה, כנראה, נשמט.
<שלומית ווגמן: זה היה בהצהרת הלקוח, לא לגבי - - - אבל נדבר על זה אחרי כן, ואם כן נעדכן.
אלעזר שטרן: זה היה בטיוטה שהנחתם בפני הוועדה.
אלעזר שטרן: דיברנו על זה באחד הנוסחים הקודמים, שחלק מההסמכה של הצו זה רק הכרת הלקוח וזיהוי; וזה לא קביעת מדיניות, ולא מעקב.
<שלומית ווגמן: זה לא זה.
<שלומית ווגמן: אז נדבר אחר כך לקראת הדיון הבא.
<מאיה לדרמן: (הקראה):
דוד רותם: בסעיף 10 צריך להוסיף דבר אחד: מכיוון שבסעיף 9 אתם רוצים ממני את רשימת הקליינטים שלי את זה אני לא מוכן למסור לא לממונה ולא לאף אחד מעובדיו.
דוד רותם: אני לא אתן לכם לפגוע בחיסיון בשום דרך.
<עינת גדעוני: זהות של לקוח היא לא חסויה.
דוד רותם: זהות הלקוח היא חסויה.
<שלומית ווגמן: זהות הלקוח היא לא חלק מהחיסיון.
<עינת גדעוני: עצם קבלת השירות וזה שאדם נזקק לעורך דין זה לא חסוי.
<שריג דמארי: במקרים מסוימים זהות הלקוח, לפי עמדה שיש אצלנו, יכולה גם להיות חסויה.
<שריג דמארי: יש מקרים שלא, יש מקרים שכן.
<שלומית ווגמן: אז הסעיף הכללי שחל על חיסיון יוכל לחול על זה.
<שלומית ווגמן: יש הסדר כללי בחוק של מעטפות כפולות.
<שלומית ווגמן: אם עורך הדין סבור שהרשימה שלו תחת חיסיון יוכל לטעון.
<שריג דמארי: אולי כדי למנוע מחלוקות, כי צפוי שהמפקחים יבקשו את הרשימה של כל התיקים אצל עורך הדין.
<שריג דמארי: אז אולי כדאי לחדד פה שזה לא יקרה.
<עמית מררי: אם יש מקרים של טענה לחיסיון אז אולי יעלו את המקרה הספציפי.
<עמית מררי: זה לא אומר שכל הרשימה צריכה להיות חסויה.
<עמית מררי: אתה אומר שבמקרים מסוימים - -
<שריג דמארי: לא, עצם רשימת הלקוחות.
<שריג דמארי: העובדה שזה סל הלקוחות אצלי במשרד - -
<קריאות: זה לא חסוי.
<שריג דמארי: גם אם זה לא חסוי – נחזור עכשיו לדיון על הסודיות, אבל הפיקוח הוא לא שנכנסים ופולשים.
<שריג דמארי: אבל אנחנו לא רוצים שיהיה מצב שפלטפורמת הצו הזה תהפוך להיות עכשיו חיטוט במקום מאוד רגיש.
<שריג דמארי: אם זה משהו ספציפי אז אין שום בעיה, אבל אם הוא רוצה משהו רוחבי צריך לסייג את זה.
<שריג דמארי: זה באמת נכון.
<גלעד ברון: אין דרך לבדוק אם הצו קוים.
<גלעד ברון: הדרך המתבקשת מבחינת
<גלעד ברון: כם תהיה, בוא תראה לי את כל עסקאות המקרקעין שבוצעו במשרד או את כל הלקוחות שעוסקים בזה.
<גלעד ברון: אז רק ככה אפשר יהיה לבדוק לגבי מי בוצעו הוראות הנוהל.
<גלעד ברון: אי אפשר אחרת.
<גלעד ברון: לכן יש פה מוקש.
<עמית מררי: אני לא רואה סיבה שבאופן סיסטמתי תתבקש רשימת לקוחות מכל משרדי עורכי הדין ורואי החשבון.
<עמית מררי: במקרים המתאימים כשיש סיבה לכך שהמפקח - -
דוד רותם: לא יודע, כשאני רואה את סעיף 10 אני פוחד.
<שלומית ווגמן: מצד שני אני לא בטוחה שהצו של הלבנת הון הוא המקום לתת פרשנות ברמה האתית שרשימת לקוחות היא חסויה במישור חיסיון עורך-דין-לקוח.
<שלומית ווגמן: הדין שיחול פה הוא הדין הכללי, אלא אם כן יש מקרה קונקרטי.
<שריג דמארי: אז אולי נסייג שלא תהיה בקשה כללית.
<שריג דמארי: שתהיה דרישה ספציפית, אבל לא רשימת לקוחות.
<שלומית ווגמן: אם אנחנו מסייגים אז אנחנו בעצם נותנים אמירה שזה חסוי תחת חיסיון עורך-דין-לקוח.
<עמית מררי: אנחנו מצהירים שלא תתבקש באופן סיסטמתי רשימת לקוחות כדבר שבשגרה.
דוד רותם: אני גם לא רוצה שתבקשו את כל עסקאות המקרקעין שנעשו במשרד בחמש השנים האחרונות.
דוד רותם: זה בטוח בחיסיון.
<גלעד ברון: בהתייחס למקבל שירות ספציפי.
<גלעד ברון: אפשר להוסיף בסוף.
<עינת גדעוני: זה גם לא חסוי.
<עינת גדעוני: עצם ביצוע העסקה?
דוד רותם: אם מישהו היה קליינט שלי ועשיתי לו עסקת מקרקעין זה חסוי.
<עינת גדעוני: למה זה חסוי?
<עינת גדעוני: השירות המקצועי, עצם ביצוע העסקה הוא לא משהו חסוי.
דוד רותם: זה משהו חסוי כי אני לא רוצה שתדעו שהוא היה קליינט שלי.
<גלעד ברון: אבל אם תרשמו "בהתייחס למקבל שירות ספציפי" אז אין בעיה עם זה.
<גלעד ברון: אם יבוא עורך דין ויבקש תיעוד, לפי ההצעה, לגבי מר לוי אלברט - -
<עמית מררי: אבל איך הוא יודע שקיים מר לוי?
<גלעד ברון: הוא לא יודע.
<גלעד ברון: אלה הנתונים שלכם איך הוא יידע.
<שלומית ווגמן: תתחיל לבלוש אחרי עורכי הדין?
<גלעד ברון: הנה, בדיוק כאן זה קבור.
דוד רותם: יש לי עוד ישיבה ב-12:00.
דוד רותם: אנחנו נקיים דיון ב-17 בחודש ונגמור את הצו הזה.
<דוד גולדברג: אפשר לבקש, ברשותך?
<דוד גולדברג: הנוסח של הנוהל ראינו טיוטה שלו, והוא מתאים למה שסוכם בגדול, אבל צריך להתאים את התקנות לנוהל.
<דוד גולדברג: אני מאוד מבקש אם אפשר לסיים גם את הנוהל ואת התקנות, ואז יש לנו סט מלא של נוהל, חוק, צו ותקנות.
דוד רותם: אני מבקש שתיפגשו עם משרד המשפטים, עם לשכת עורכי הדין ועם הרשות להלבנת הון, ותנסו להגיע להסדרים.
<דוד גולדברג: אין בעיה.
<דוד גולדברג: עוד משהו: עד 17 בחודש יש לנו כארבעה ימי עבודה.
<דוד גולדברג: אנחנו רוצים להגיע לכאן כשהכול מסוכם ולברך על המוגמר.
<דוד גולדברג: השאלה אם זה ריאלי לסיים את הכול תוך 5-4 ימי עבודה?
<דוד גולדברג: אולי אפשר לדחות בכמה ימים כדי שאפשר יהיה לקבל ולהתייחס לדברים ולא להיות במרוץ?
<שלומית ווגמן: כבר דיברנו על הכול עשרות פעמים.
<שלומית ווגמן: נשארו דברים קטנים יחסית.
<שלומית ווגמן: אנחנו נהיה זמינים עבורכם.
<דוד גולדברג: אני מבקש לקבל את הטיוטה האחרונה לאחר כמה תיקונים שביקשנו, בזמן סביר שנוכל להתייחס.
<שלומית ווגמן: אפשר לשבת מחר בבוקר או היום אם אתם רוצים.
<דוד גולדברג: אבל שנקבל בזמן סביר.
דוד רותם: תודה רבה לכולם.
דוד רותם: שלום, אני פותח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט.
דוד רותם: אנחנו נעסוק היום בתקנות חובת המכרזים (העדפת תוצרת הארץ) (הוראת שעה), של חברת הכנסת שלי יחימוביץ.
שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, התקנות האלה הן תקנות שמוצמדות לחוק שאנחנו קוראים לו "חוק הטקסטיל הביטחוני", שנחקק בשנת 2010 ויצר העדפה מובנית בחוק לטקסטיל תוצרת הארץ בכל מה שקשור לביטחון – במשרד הביטחון, במשרד לביטחון פנים, בשב"ס וכן הלאה.
שלי יחימוביץ': בחוק הזה נוצלה לקונה שקיימת בכל העולם המערבי בהסכמי הסחר, שעל-פיה לא מחויבים בכל התנאים של הסכמי הסחר הבין-לאומיים, כשמדובר באספקת מוצרים לצבא ולביטחון וכן הלאה.
שלי יחימוביץ': צריך לציין שכל המדינות המערביות משתמשות בלקונה הזאת, ויש להן חקיקה נרחבת ותקנות נרחבות כדי לסייע לתוצרת מקומית.
שלי יחימוביץ': אנחנו עכשיו דנים ספציפית בתקנות שנועדו לכאורה לעגן את החקיקה ולתת לה מימוש.