GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שלמה למברגר: להגיד על לפגוע בזכויות נאשמים וחשודים, ואני רואה את זה, כי התיקים מגיעים גם אלינו, בערעורים, ואנחנו יושבים בישיבות משותפות, זו פשוט אמירה ללא שום בסיס.
<שלמה למברגר: זו אמירה אחת, שראוי לשים אותה על השולחן.
<שלמה למברגר: בהזדמנות הזאת אני גם רוצה לומר באופן כללי.
<שלמה למברגר: שמעתי כאן דיבורים בכל מה שנוגע למראית פני הצדק, עוד מעט אתייחס לזה.
<שלמה למברגר: אבל בכל מה שנוגע לאיכות הטיפול, אני רוצה להרגיע פה את כל הנוכחים: הטיפול של התביעה המשטרתית בתיקים שבטיפולה היא ברמה הגבוהה ביותר.
קארין אלהרר: לא עלתה כאן טענה כנגד.
<שלמה למברגר: אם כך, אני רגוע.
אורי מקלב: אבל לא, המגמה.
אורי מקלב: הקשר.
<שלמה למברגר: עוד משפט שאני רוצה להתייחס אליו, שנאמר על-ידי חברת כנסת אלהרר.
<שלמה למברגר: דיברת על האיזון שבין יעילות לבין שיקולים אחרים.
<שלמה למברגר: אני יכול להרגיע אותך: שיקולי היעילות גורמים לדברים הרבה הרבה יותר משמעותיים מאשר העניין הזה.
<שלמה למברגר: בשל שיקולי יעילות וקשיים תקציביים מדינת ישראל משופעת בהסדרי טיעון, מדינת ישראל משופעת בעוד הרבה דברים אחרים ששיקולי היעילות מכתיבים: מיטות בבתי-החולים - - -
קארין אלהרר: אני לא בטוחה שאני חיה איתם בשלום, דרך אגב.
<שלמה למברגר: לא, מה שאני אומר זה, שאנחנו צריכים לקבל החלטה, מתי השיקולים שעומדים אל מול שיקולי היעילות הם כל כך דומיננטיים, שאנחנו אומרים: עם כל הכבוד לשיקולי היעילות, אנחנו מוותרים על שיקולי היעילות.
<שלמה למברגר: ואני אומר שהסוגיה שבפנינו כאן היא אחת האחרונות שהייתי אומר:
<שלמה למברגר: צריך לוותר על שיקולי היעילות וללכת לפתרון שאולי מדברים עליו כאן, של הכפפת התביעה המשטרתית לפרקליטות.
<שלמה למברגר: זה ממש הדבר האחרון.
<שלמה למברגר: אם אנחנו רוצים, כמו שאלי אמר, לתת עוד תקציבים ועוד כוח אדם, תאמינו לי, תנו לנו, נשמח לעשות ב-200 תקנים הללו הרבה הרבה עבודה שלא נעשית היום בצורה המיטבית שהיינו רוצים לעשות אותה, זה יעשה רק טוב למדינת ישראל.
<לילי באומהקר: גם אצלנו, דרך אגב.
<שלמה למברגר: עכשיו, אני רוצה לומר משהו על הראייה העתידית.
<שלמה למברגר: זה נכון שהדברים נשקלים ושיקולי היעילות הם שיקול אחד, אבל אני רוצה לדמות את זה אולי במשהו – וזו לא המצאה שלי, אני עכשיו מביא דברים בשם אומרם, אחד מאנשי הפרקליטות – לדמות את זה לבית-חולים ולקופת-חולים.
<שלמה למברגר: לא יעזור, אסור לערב בין בית-חולים לבין קופת-חולים, כי זה יפגע גם בבית-החולים וגם בקופת-החולים.
<שלמה למברגר: עכשיו, אנחנו נמצאים במצב שבו הפרקליטות, קרי בית-החולים, מתמקצע בעבודה שרלוונטית לתיקים הגדולים, לתיקים המשמעותיים, לתיקים שמגיעים בעיקרם לבית-המשפט המחוזי.
<שלמה למברגר: והמשטרה, קרי קופת-החולים, מתמחה, הם טובים מאתנו בטיפול בתיקים הללו.
<שלמה למברגר: אני אומר לכם את זה: הם טובים מאתנו, היינו עושים את העבודה הזאת פחות טוב מהם.
<שלמה למברגר: למה?
<שלמה למברגר: ראשית, בגלל המבנה הארגוני של משטרת ישראל.
<שלמה למברגר: לא יעזור, העובדה שמדובר במבנה היררכי וכו' יוצר יתרונות שלא קיימים בפרקליטות.
קארין אלהרר: אבל תסכים שניתן את אותם יתרונות בדיוק, אם החשיבה הייתה טיפה שונה והמבנה ההיררכי היה נבנה בתוך הפרקליטות?
<שלמה למברגר: מה לעשות, אני חושב שלא, מהיכרותי - - -
קארין אלהרר: לא, בסדר.
קארין אלהרר: אני אומרת: ברור שהמערכת כמו שהיא בנויה היום, יש יתרונות די גדולים ומשמעותיים לכך שהתביעה המשטרתית מטפלת בתיקים, משיקולי עומס ומשיקולי התמקצעות, כי ככה נגזר עליהם.
קארין אלהרר: אבל אם היה נגזר עליהם אחרת, אתה מבין שזה היה נבנה אחרת?
קארין אלהרר: ואתה מבין שהייתה מחלקה מצוינת שמטפלת בעניין הזה בתוך הפרקליטות?
<שלמה למברגר: אני שב ואומר: השאלה היא סדרי עדיפויות.
<שלמה למברגר: והשאלה היא כרגע: מה חשוב למדינת ישראל?
<שלמה למברגר: במה מדינת ישראל צריכה להתעסק?
<שלמה למברגר: ואני אומר: אנחנו נמצאים במצב שבו העסק מתנהל בצורה מצוינת.
<שלמה למברגר: מצוינת מינוס, כי תמיד אפשר לשפר עוד.
<שלמה למברגר: אבל אם הוא מתנהל בצורה כזאת טובה, ואני אומר לכם: הוא מתנהל בצורה טובה, אז אין סיבה לגעת.
<שלמה למברגר: ועוד להוסיף תקציבים של מאות תקנים פה ומאות תקנים שם.
<שלמה למברגר: תתנו למערכת הבריאות את התקנים הללו, אם חסר לנו מה לעשות איתם.
<שלמה למברגר: עכשיו, 32%.
<שלמה למברגר: אין לי מושג מאיפה הגעת ל-32%.
<שלמה למברגר: אני יכול לשער שני דברים: אחד שמדובר בחזרה מכתבי אישום - - -
אורי מקלב: לא, על זה הוא אמר שזה רק 2.5%.
<שלמה למברגר: אז עוד מילה: יכול להיות שמדובר באי הרשעה.
<לילי באומהקר: וגם שינוי בסעיף אישום.
<שלמה למברגר: עכשיו אני רוצה להבהיר דבר מאוד פשוט בדבר הזה.
<שלמה למברגר: כמו שנאמר פה, ואגיד את זה עכשיו בצורה מאוד מאוד ברורה: בתיקי המשטרה, שהם תיקים מטבע הדברים יותר קלים, שבדרך כלל מסתיימים בעונשים יותר קלים – זה יכול להיות מאסר על תנאי וזה יכול להיות מספר חודשי מאסר ולפעמים גם שנים, אבל שם מטבע הדברים ברור שיהיה הרבה יותר מעשי, עקרוני, במקרים המתאימים, לחזור מכתבי אישום.
<שלמה למברגר: מגיע תזכיר או אחר, מסכימים לאי הרשעה.
<שלמה למברגר: מגיעים נתונים כאלה ואחרים, מסכימים לבטל את כתב האישום.
<שלמה למברגר: זה בשום פנים ואופן לא אומר שכתב האישום מראש הוגש בשגגה.
<שלמה למברגר: ממש ממש לא.
<לילי באומהקר: כולל דפני ליף.
<לילי באומהקר: לא, יש אמירה די ברורה, שבדין הוגש כתב האישום.
<לילי באומהקר: זה שאחר כך חזרו, זה היה שינוי נסיבות.
קארין אלהרר: לא שמעתי התייחסות שלך לגבי עבירות של תקיפת שוטר.
אורי מקלב: זה באמת נתונים אמתיים, אלה מה שאתה אומר?
<שלמה למברגר: אני עכשיו מגיע לזה.
אורי מקלב: זה נכון שתיקים קטנים יותר בחשיבות או בחומרתם, שמה רף הזיכוי הוא יותר גבוה מתיקים חמורים יותר?
<סיגל קוגוט: לא, זה קביעה שהוא ביצע את המעשה, אבל לא נותנים לו הרשעה.
אורי מקלב: אז במקום תשעה חודשים הוא קיבל שלושה חודשים.
אורי מקלב: אבל זה עדיין הרשעה, מה זה משנה.
משה מזרחי: את יודעת מה אחוז הזיכויים?
<עדנה טנא: רק 3% בשנה.
<עדנה טנא: ארצי.
<לילי באומהקר: אני מדברת על זיכוי כתוצאה מניהול תיק.
<עדנה טנא: ארצי בשנה – 3%.
<עדנה טנא: אולי.
אורי מקלב: מה שאתה אומר, אני מבין, גם אם לא תשעה חודשים אז שלושה חודשים, אבל עדיין הרשעה.
אורי מקלב: גם שלושה חודשים זה הרשעה.
<שלמה למברגר: יש תיקים רבים שמסתיימים בקביעה שהנאשם ביצע את העבירה, אבל אי הרשעה.
<שלמה למברגר: זה יציר משפטי שקיים, דבר כזה.
אורי מקלב: ויש דבר כזה, שגם אם הוא לא מקבל עונש, זה לא נקרא שהוא הורשע?
<שלמה למברגר: הוא מקבל שירות לתועלת הציבור, אבל הוא לא מורשע בדין.
<שלמה למברגר: וזה בעבירות קלות קורה לא מעט, כדי לא לקלקל לו את העתיד, לא לפגוע בקבלה לאוניברסיטה, למקומות עבודה כאלה ואחרים.
אורי מקלב: חוץ מקלון וכן קלון, יש גם לא הורשע בדין בכלל?
<שלמה למברגר: נכון מאוד.
<שלמה למברגר: ומטבע הדברים, זה יקרה רק בעבירות קלות.
<שלמה למברגר: יש עוד כל מיני קריטריונים, אבל עבירות קלות.
אורי מקלב: אני לומד את זה כאן עם השנים.
אורי מקלב: כל שנה ועדת החוקה מוסיפה לי איזה שנת סטאז', אבל עדיין לא.
<שלמה למברגר: אני רוצה לדבר על תקיפות שוטרים.
<שלמה למברגר: ראשית, אני חושב שחלק גדול מהבעיה נפתרה ברגע שאנחנו מדברים על הפרדה טוטלית, אני לא מדבר על המפכ"ל, אבל הפרדה טוטלית בין האנשים התובעים לבין האנשים שחוקרים.
<שלמה למברגר: זה שני שלבים שעברנו.
<שלמה למברגר: בהתחלה להפריד את זה מהמחוזות, שהחוקר יושב ליד התובע באותו חדר.
<שלמה למברגר: ובהמשך להפריד את זה גם מאח"מ.
<שלמה למברגר: כי אח"מ היית יכול לחשוב, אח"מ אומנם לא יושב לידו באותו חדר, אבל הסטטיסטיקות מעניינות אותו.
<שלמה למברגר: הוא רוצה לראות שיש איקס אחוזים של כתבי אישום, ואיקס אחוזים של מעצרים עד תום ההליכים.
<שלמה למברגר: היום זה לא יהיה יותר.
<שלמה למברגר: אז זה קודם כול בעניין הזה פתרנו.
קארין אלהרר: אתה מבטל את ההשתייכות הארגונית לגמרי?
קארין אלהרר: היא נראית לך לא רלוונטית?
<שלמה למברגר: כמעט לגמרי.
<שאול גורדון: חוץ מלהוריד את המדים - - -
אורי מקלב: זה תחת ראש אגף החקירות.
קארין אלהרר: תקשיבו, זה לא עניין טכני, זה מה שאני מנסה לומר.
קארין אלהרר: עם יד על הלב, זה נראה לכם עניין טכני?
<שלמה למברגר: התשובה היא שבעולם האידיאלי האידיאלי רצוי היה שהם בכלל יהיו מארגון אחר.
<שלמה למברגר: אבל אנחנו לא חיים בעולם האידיאלי בשום מקום, בשום אירוע.
<שלמה למברגר: ולכן גם כאן אני אומר:
<שלמה למברגר: המחיר שאנחנו משלמים - - -
קארין אלהרר: תפקידי כמחוקקת הוא לעשות את זה כמה שיותר קרוב - - -
אורי מקלב: אבל תחת מי הם?
אורי מקלב: תחת ראש אגף החקירות או לא?
<לילי באומהקר: לא.
<לילי באומהקר: תחת המפכ"ל.
<שלמה למברגר: ראש אגף משפטי.
משה מזרחי: זה מערך עצמאי, בראשו יעמוד – היועץ המשפטי למשטרת ישראל, לזה הלכתם?
<לילי באומהקר: עוד לא הלכנו.
אורי מקלב: לא היועץ המשפטי.
אורי מקלב: יהיה מישהו שיעמוד בראש המערך הזה.
משה מזרחי: מוציאים אותו מאגף החקירות לחלוטין.
<שאול גורדון: לחלוטין.
משה מזרחי: עוד דובר על כפיפות למפכ"ל, כי בכל זאת הוא מפקד הארגון.
<שאול גורדון: זה כפיפות לראש המערך המשפטי.
משה מזרחי: אז זה מערך עצמאי לחלוטין.
דוד רותם: אני רוצה לעשות הפסקה של עשר דקות, כדי שהם יבדקו.
<דורית ואג: לאפשר להם להתייעץ.
דוד רותם: כן, אני מכריז בזה על הפסקה של עשר דקות.
דוד רותם: טוב, רבותי, אני מחדש את הישיבה.
דוד רותם: כן, יפעת, בבקשה.
<יפעת רווה: עשינו קצת בירורים.
<יפעת רווה: ראשית, המגבלות האלה, לעניין מחוזי מסתבר, זה משליך על עוד גופים, לא רק על המשטרה, כי יש הסמכות גם לכל מיני רשויות שאני לא יכולה עכשיו ככה בעשר דקות לעשות את הבדיקה.
<יפעת רווה: שנית, בחלק מהמקרים, מבחינת הגבלת הערכאה, אז יש ערערים למחוזי.
<יפעת רווה: זאת אומרת, זה דבר שהוא בעייתי.
<סיגל קוגוט: נצטרך להסדיר את זה בחוק, אם יש משהו מוצדק.
<סיגל קוגוט: מה שאנחנו רוצים זה שתבדקי את זה לקראת הפעם הבאה.
<סיגל קוגוט: אבל ברצינות.
<יפעת רווה: לקראת הפעם הבאה אין בעיה.
<יפעת רווה: זה לא כזה פשוט, משהו שאני יכולה ככה בעשר דקות להגיד ולא לדעת מה ההשלכות של זה.
<יפעת רווה: לכן אנחנו מבקשים כרגע להשאיר את זה כמו שזה.
<יפעת רווה: אנחנו נבדוק את זה כמו שבדקנו חלק מהדברים שהתבקשנו בשנה שעברה, בדקנו לפעם הזאת, ונבדוק את זה לפעם הבאה למפגש הקבוע שלנו.
<יפעת רווה: לכן אנחנו מבקשים להשאיר את זה.
<יפעת רווה: נדווח כמובן.
<סיגל קוגוט: הדיווח הוא כל שנה.
<יפעת רווה: כן, הדיווח הוא שנתי בלי קשר.
<יפעת רווה: ואת הוראת השעה אנחנו מבקשים עד סוף 2016, בשנה הבאה אנחנו נותנים את הדיווח כמובן.
<סיגל קוגוט: ומה שחברת הכנסת אלהרר שאלה את ראש יחידת התביעות, אם אכן מתוכנן לזמן הקרוב לבקש הסמכה של עוד יחידה חוץ מלהב 433.
<לילי באומהקר: לא עד כמה שאני יודעת.
<סיגל קוגוט: טוב, אז נשארנו עם התקיפות שוטר.
<שלמה למברגר: אשמח להמשיך.
<סיגל קוגוט: שתסביר לנו את הנתונים.
<סיגל קוגוט: מצד אחד ראינו שאתה כפרקליט מחוז ויתר פרקליטי המחוז מפעילים שיקול דעת, כי הכול מגיע אליהם וזה 2,800 תיקים שהם כן מסננים תחת עינם, ואז הם מחליטים מה שייך לפרקליטות, מה בכלל לא תקיפת שוטר, כי ראינו שיש שם פערים, כנראה חלק מהעבירות אתם מבקשים שינהלו כעבירות אחרות ולא כתקיפת שוטר.
<סיגל קוגוט: ובערך 550 תיקים אתם מחזירים, כי אתם חושבים שכן.
<סיגל קוגוט: אז מצד אחד אנחנו רואים שזה לא רוב התיקים וגם עובר שיקול דעת, אבל מצד שני יש את החששות שהעלתה חברת הכנסת אלהרר.
<סיגל קוגוט: אז אם אתה יכול להתייחס.
<שלמה למברגר: ראשית, מבחינת שיקול הדעת.
<שלמה למברגר: אמירה ראשונה שראוי לומר: אין אפשרות, תיק תקיפת שוטרים as is, אנחנו לא יכולים להעביר את התביעות.
<שלמה למברגר: ברגע שזה רק תקיפת שוטרים.
<שלמה למברגר: גם אם היינו מאוד רוצים, אבל זה לא רלוונטי.
<שלמה למברגר: ואז יש שני מצבים נוספים.
<שלמה למברגר: מעבר לזה שאנחנו מחליטים שאין ראיות או אין עניין ציבורי בכלל וכו', שזה גם כן אני שם בצד.
<שלמה למברגר: אבל יש שני מצבים נוספים אפשריים.
<שלמה למברגר: המצב האחד שאנחנו אומרים: גם אם טכנית הייתה כאן עבירה של תקיפת שוטר, או שזה מינורי או שזה חלק מאירוע אחר.
<שלמה למברגר: ואז אנחנו אומרים: על דבר כזה לא ראוי להגיש כתב אישום בגין תקיפת שוטר.
<שלמה למברגר: בכל אופן, תקיפת שוטר זה עבירה חמורה יותר, עבירה שהעונש בגינה הוא חמור יותר, ולכן אנחנו אומרים: על זה לא נגיש תקיפת שוטר.
<שלמה למברגר: המשמעות היא שבאמת אנחנו מרסנים את רשויות התביעה בהקשר הזה, ותיק נגד אותו אזרח לא מוגש בגין תקיפת שוטר.
<שלמה למברגר: יכול להיות שהוא יוגש בגין עבירה אחרת, התנגדות למעצר למשל, הפרעה לשוטר, שזה בעיני סביר.
<שלמה למברגר: הסוג האחר של המקרים, ועל זה אלי קודם דיבר, זה אותם מקרים שבהם עבירת תקיפת השוטר נכרכת לעבירה אחרת.
<שלמה למברגר: עכשיו, גם כאן צריך לשים לב.
<שלמה למברגר: אנחנו יכולים להעביר רק כאשר החלק של העבירה האחרת הוא הדומיננטי.
<שלמה למברגר: אם עבירת תקיפת השוטר היא הדומיננטית אנחנו לא נעביר.
<שלמה למברגר: עכשיו, הדוגמאות שאלי נתן, אפשר לתת רבות כאלה.
<שלמה למברגר: כאשר יש עבירה אחרת שברור לחלוטין שלא נכון שהפרקליטות תטפל בה, וגם אי-אפשר לעשות את ההפרדה הזאת, כי מדובר בחומרי חקירה שהם משותפים לשני התיקים, הפרדה כזאת תהיה מלאכותית, ולכן אין מנוס בשיקולי היעילות שלנו אלא להעביר את זה לתביעות.
<שלמה למברגר: ושוב אני אומר: הנזק כאן הוא מינימלי.
<שלמה למברגר: וכשאני מדבר על נזק אני מדבר, קודם כול, כי אני מכיר את התובעים, אני מכיר את שיקול הדעת שלהם, אני מכיר את ניהול התיקים שלהם.
<שלמה למברגר: התיקים הללו אגב מגיעים אלינו בערעורים, בין אם ערעורי נאשם, בין אם ערעורי מדינה, ואנחנו רואים את הטיפול.
<שלמה למברגר: ואני אומר שבשום תיק, בשום תיק, ונחשפתי להרבה מאוד תיקים כאלה, בשום תיק לא אמרנו לעצמנו: ואו, איזה מין טיפול של התביעות זה.
<שלמה למברגר: כולל אפילו בתיקי דפני ליף.
<שלמה למברגר: התקבלה שם החלטה נורמטיבית כזאת או אחרת, וגם שם עכשיו העניין זה בא על פתרונו, כאשר כל התיקים הללו עברו לפרקליטות, של הפגנות וכו', של המתח בין חופש הביטוי וחופש ההפגנה לתקיפת שוטרים.
<יפעת רווה: יעברו.
<לילי באומהקר: אני ביקשתי את זה.
<שלמה למברגר: כך שבשורה התחתונה אני חושב שאפילו בעבירת תקיפת השוטרים, ואני ער לבעיית הנראות, המחיר הוא מחיר מינימלי.
<סיגל קוגוט: אז הדיווח האחרון שאתם צריכים לתת לוועדה זה במסגרת סעיף 12, על התובעים שאינם שוטרים.
<סיגל קוגוט: אנחנו יודעים שהיה דוח של ועדה פנימית במשרד המשפטים, יש הרבה מאוד תובעים חיצוניים, מספרם עולה על מספר הפרקליטים והתובעים המשטרתיים גם יחד, שמנהלים הרבה מאוד תיקים פליליים שהמדינה מופקדת עליהם וצריך עליהם פיקוח ואיזושהי הדרכה, ומה העבודה שנעשית בעניין הזה?
<יפעת רווה: נכון, היה דוח של הוועדה של שרית דנה.
<יפעת רווה: הייתי חלק מהצוות, ראיינו גם את התובעים השונים, ראינו פערים, ויצא הדוח שמוכר לוועדה הזאת.
<יפעת רווה: יש עכשיו צוות יישום, שלמיטב ידיעתי - - -
<אלי אברבנאל: יש צוות בראשות מנכ"לית משרד המשפטים, שבו יושבים נציגי כל הגופים הרלוונטיים, לרבות נציגות של משרד ממשלתי שמפעילה תובעים חיצוניים, שדן בעניין והוא נמצא בשלבים ראשוניים של מחשבה.
<אלי אברבנאל: זאת אומרת, יש כל מיני כיוונים.
<אלי אברבנאל: שוב, זו שאלת משאבים מאוד מאוד משמעותית, כי לפקח על כל התובעים החיצוניים האלה זה משמעות אדירה, זאת אומרת זה המון עבודה, זה לא משהו שאפשר להוסיף למישהו, לג'וב שהוא עושה, שגם יפקח.
<אלי אברבנאל: וזה נמצא ממש בעיצומו כרגע הדיון הזה.
<אלי אברבנאל: אבל הצוות הזה מתכנס בתדירות מסוימת.
<אלי אברבנאל: זה נמצא על השולחן.
<אלי אברבנאל: את היועץ זה מאוד מאוד מעניין, מאוד חשוב לו.
<יפעת רווה: גם אותנו.
<סיגל קוגוט: מבחינת הוועדה המסר שכבר גם בפעם הקודמת אמרו הוא שזה דבר מאוד חשוב, כי הפרטה של כוח שלטוני כזה, של הגשת כתבי אישום - - -
קארין אלהרר: לא, זה באמת - - -
<יפעת רווה: אין ויכוח עקרוני.
<יפעת רווה: אמרתי לך: הייתי חברה בצוות שהמליץ את זה.
<אלי אברבנאל: גם שם אי-אפשר להגיד את אותם דברים שאמרנו על התביעה המשטרתית, החיוביים.
<אלי אברבנאל: אתה לא יודע, זה תובעים - - -
<יפעת רווה: יש כל מיני.
<אלי אברבנאל: כל מיני, כן.
<אלי אברבנאל: זה משהו אחר לגמרי.
קארין אלהרר: כמה תובעים חיצוניים כאלה יש?
<סיגל קוגוט: יותר מ-1,000.
<יפעת רווה: יש המון, מפני שברשויות המקומיות, הדברים שחבר הכנסת מקלב העלה, הנושא של הרשויות המקומיות.
<יפעת רווה: בניגוד לכאן שאנחנו מדברים על גוף אחד שאפשר לעשות איזשהו שינוי, שם זה אין-ספור גופים.
קארין אלהרר: ופניכם לצמצם את זה?
<אלי אברבנאל: יש מגוון גדול של סוגי פיקוח עליהם, זאת אומרת זה לגמרי לא אחיד.
<אלי אברבנאל: יש משרד ממשלתי שעובד מצוין, יש אחד שפחות, יש מועצות מקומיות, יש כל מיני דברים.
<אלי אברבנאל: זה מגוון עצום.
<אלי אברבנאל: לנסות להכניס את כל העסק הזה לאיזה מכנה משותף אחד זה מאוד קשה.
קארין אלהרר: לא, אבל אני שואלת אם כוונתכם היא לצמצם את התופעה או כוונתכם היא פשוט לפקח עליה?
<אלי אברבנאל: אני ממש לא יודע להגיד.
<יפעת רווה: הפורמלי יש כרגע רק את ההמלצות של הצוות.
<יפעת רווה: אני לא רוצה להכריז הכרזות לפני שבאמת יש תוכנית קונקרטית.
<יפעת רווה: ההמלצות של הצוות זה להגביר את הפיקוח בגדול.
קארין אלהרר: להגדיל את הפיקוח, לא את המערך.
<אלי אברבנאל: להגדיל, מחשבה אסטרטגית כזאת, לא חושב.
קארין אלהרר: לא, לא להגדיל, לצמצם התכוונתי.
<יפעת רווה: הפרקליטות כנראה לא תיקח על עצמה את התביעה של הרשויות המקומיות.
<אלי אברבנאל: הדבר העיקרי שמדברים עליו זה מידת הפיקוח.
קארין אלהרר: כאזרחית אני חושבת שזה מאוד מצער.
קארין אלהרר: זה לא שלא משלמים לתובעים החיצוניים, גם להם משלמים.
<יפעת רווה: לא, יש שני דברים.
<יפעת רווה: יש את הנושא של התובעים החיצוניים ויש את הנושא של תובעים ברשויות המקומיות, שהם תובעים פנימיים של הרשויות המקומיות ויש את שאלת הפיקוח.
<אלי אברבנאל: ובמשרדים ממשלתיים.
קארין אלהרר: בעיקר על החיצוניים.
<אלי אברבנאל: זה שוב שאלה של משאבים.
<סיגל קוגוט: זה הנחיה של משרדי הממשלה, כי משפט פלילי זה עדיין מומחיות, צריך שיבינו בתחום הזה.
משה מזרחי: למה אנחנו מערבבים עכשיו את - - -
<יפעת רווה: לא, זה לא מערבבים.
אורי מקלב: התובעים העירוניים קשורים ישירות ליועץ המשפטי, נכון?
אורי מקלב: הם לא קשורים בכלל לפרקליטות?
אורי מקלב: אין להם בכלל קשר.
משה מזרחי: מתי הצוות הזה מסיים?
<יפעת רווה: הצוות הראשוני, יש את הדוח שלו והוא סיים.
<יפעת רווה: יש עכשיו את היישום.
<יפעת רווה: קל לנו להמליץ אבל ליישם את זה זה אחרת.
<סיגל קוגוט: עוד לא נתנו לנו את הדוח הפורמלי.
<סיגל קוגוט: רק באופן לא פורמלי.
דוד רותם: עוד לא קיבלנו אותו.
אורי מקלב: התביעה המשטרתית כולם עם תקנים?
<לילי באומהקר: כולם אנשי משטרה.
<יפעת רווה: מבחינתי מי שרוצה אני יכולה להעביר.
אורי מקלב: עם תקנים?
אורי מקלב: יש לזה חשיבות גדולה.
דוד רותם: כן, מיכאלי.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני אולי ביחד אתך הכי ותיק בדיונים האלה.
אברהם מיכאלי: כמה, שבע שנים אנחנו מנהלים אותם לפחות ביחד?
אברהם מיכאלי: וזה התחיל עוד לפנינו.
אברהם מיכאלי: וחורה לי כל פעם שאנחנו מתיישבים בלחץ הזה של עוד שבוע החוק פג תוקפו, ואנחנו צריכים פה לקבל שוב החלטות לגבי הארכה נוספת.
אברהם מיכאלי: כאשר אני כבר רואה את שיטת העבודה של משרדי הממשלה, באיזה ועדה אחרת שלנו, שאני שם עוקב אחריהם איך הם מתקדמים בהסרת צווי פיקוח לפי תקנות שעת חירום, ראיתי איך שהם עובדים.
אברהם מיכאלי: כאן יש לי תחושה שהשרה לא תקבל החלטה, לא עוד שנה ולא עוד שנתיים, אם אנחנו פה לא ניתן הגבלות יותר חמורות ממה שעשינו בפעם הקודמת.
אברהם מיכאלי: צריכים ליישם את החוק שנקבע ב-2001 פה של איחוד התביעה המשטרתית והפרקליטות ביחד, כי כל ההססנות הזאת, כל המבחנים מחדש, זה דחיית הקץ.
אברהם מיכאלי: ודחיית הקץ אמרנו כבר כמה פעמים שלא ניתן את זה יותר משנה, ובסוף כאילו נראה שאנחנו, ועדת החוקה, מתחשבים בלחץ של עוד שבוע, ואחרת אי-אפשר להשאיר אותם בלי חוק.
אברהם מיכאלי: אני לא מקבל את ההססנות הזאת.
משה מזרחי: תגיש הצעת חוק שתכפה את זה.
משה מזרחי: אין חוק.
משה מזרחי: איזה חוק?
אברהם מיכאלי: החוק ב-2001 קבע כבר.
<שאול גורדון: לא, זה החלטת ממשלה.
אברהם מיכאלי: אין יותר הוראות שעה.
משה מזרחי: תגיש הצעת חוק ובוא נראה את הכנסת כופה את זה.
אברהם מיכאלי: משה, יש חוק מ-2001.
משה מזרחי: זה החלטה של ממשלה.
משה מזרחי: מעולם לא היה חוק.
<שאול גורדון: החוק קובע שהמשטרה תשמש כתובעת.
<שאול גורדון: זה כתוב בחוק.
<סיגל קוגוט: אנחנו בהוראת שעה.
<סיגל קוגוט: זה נכון שיש הסדר אחר בחוק הקבוע.
אברהם מיכאלי: נו, אז על זה אני אומר.
אברהם מיכאלי: כל ההססנות עדיין שאנחנו שומעים אותה, כבר מדי שנה הם באים פה לבקש את ההארכה הזאת, היא גורמת לכך שהממשלה לא יודעת להחליט.
<סיגל קוגוט: הממשלה החליטה.
אברהם מיכאלי: לא, הממשלה מבקשת עדיין לא ליישם את ההחלטה שלה.
אברהם מיכאלי: מבקשים הוראת שעה.
אברהם מיכאלי: לכן אני בוודאי שלא אסכים לשנתיים.
אברהם מיכאלי: אז אנחנו צריכים אבל עם איזה פיקוח מיוחד שנקבל לא עוד שנה את הדיווח, אלא תוך שנה שאנחנו נניח, אם נאשר את ההארכה הזאת, איך הם מתקדמים להחלטה שלא ניתן יותר להאריך את זה בהוראות שעה.
משה מזרחי: אז מה יקרה עוד שנה?
קארין אלהרר: הם בלאו הכי מדווחים עוד שנה.
אברהם מיכאלי: לא, תסלח לי, אם הם לא יודעים להחליט, אז אנחנו ככנסת נחליט.
משה מזרחי: אז מגישים הצעת חוק.
משה מזרחי: כופים את זה על הממשלה.
אורי מקלב: הדיווח יהיה יותר מקיף.
משה מזרחי: בוא נראה אותך.
משה מזרחי: בוא תגיש הצעת חוק שמחייבת את הממשלה לאחד, נקודה.
משה מזרחי: שלוש מילים כתובות.
<יפעת רווה: לעניין של שבוע לפני, אני רוצה להגיד, מבחינתנו הנוסח היה מוכן כבר לפני שלושה חודשים.
<יפעת רווה: לא נוח לנו העניין של פגרה ולבוא בלחץ זמן.
<יפעת רווה: זאת הסיבה שאנחנו מבקשים סוף שנה קלנדרית, כי לא יכולנו להעביר את זה קריאה ראשונה לפני שהייתה מליאה.
<יפעת רווה: לכן אנחנו מבקשים שזה יהיה בדצמבר, בדיוק כי אנחנו לא רוצים לבוא בשבוע האחרון.
<יפעת רווה: יש דיווח.
<יפעת רווה: בעוד שנה אנחנו באים עם דיווח.
אברהם מיכאלי: לא דיווח.
אברהם מיכאלי: אתם עוד שנה צריכים כבר לקבל החלטה, אז אתם הולכים.
אברהם מיכאלי: אם לא, אנחנו ניזום את החקיקה, אין מה לעשות.
<סיגל קוגוט: רק אשלים, כי פרקליט לא יכול היה לבוא היום, אבל הוא כן התקשר והוא זה שביקש את השנתיים.
<סיגל קוגוט: ומה שהוא הסביר לי זה שהצוותים של שיתוף הפעולה שהקימו בין המשטרה לפרקליטות, כדי שהוא יוכל לדווח לוועדה על נפח של עבודה, הוא לא מעריך שיהיה לו הרבה בשר לדיווח עד עוד שנה.
<סיגל קוגוט: ולכן הוא ביקש את העוד שנתיים.
אברהם מיכאלי: במה זה תלוי?
אברהם מיכאלי: בגלל שהשעות שהקדישו לזה עד עכשיו, כנראה לא הספיקו.
אברהם מיכאלי: שיגבירו את השעות.
<יפעת רווה: זה לא שנה, זה הרבה פחות מבחינת עבודה.
אברהם מיכאלי: תקשיבו, חברים, אני מכיר כבר את שיטת העבודה.
אברהם מיכאלי: כשאני לוחץ על שר, השר פתאום מוצא זמן ומחליט החלטות.
אורי מקלב: לפני הצבעה, אני יכול לנמק את ההצבעה שלי עם מסר מסוים?
אורי מקלב: גם כדי לא להשאיר את הדברים של חבר הכנסת מיכאלי סתם באוויר.
אורי מקלב: זה נכון שגם הפרקליט היה צריך להגיע לפה מחשש שאולי חברי הכנסת, לאור הדברים שהיו עד היום, לא יאשרו את הדבר הזה, בגלל שאנחנו לא רואים עין בעין, אנחנו לא רואים בכל אופן בעין טובה את הקשר, כפי שלא אחזור על מה שדיברנו.
אורי מקלב: אבל כן התרשמנו, אני בכל אופן אומר שכן התרשמנו מהעבודה שנעשית, ברצון, ביעדים שיש.
אורי מקלב: אנחנו אבל רוצים שלא ישתמשו באישור הזה שאני מתכוון להצביע בעד זה, כדי עכשיו להיכנס לאיזה שאננות מסוימת.
אורי מקלב: אני חושב שהחתירה למה שאתם רוצים, להפרדה, וכמה שיותר, והמסר שנמסר פה בדברים האלה, הם צריכים להיות מיושמים.
עדי קול: בשנה הקרובה.
אורי מקלב: אנחנו מצפים ומאמינים בכם שאתם תעשו את זה.
אורי מקלב: ולכן אנחנו נותנים את זה בשנה הקרובה.
אורי מקלב: לכן, חבר הכנסת מיכאלי, אני מציע לך להצטרף לתמיכה בעניין הזה, מפני שאנחנו כן מאמינים ברצון שלהם.
אורי מקלב: אבל המסר גם יעבור הלאה, שאנחנו מצפים ואנחנו גם רוצים לשמוע את ההתקדמות בהפרדה הזאת ובכל שיפור הנושא הזה, בשיפור המהותי שיש פה.
אברהם מיכאלי: כי אני לא מאמין לתת - - - ארוכות.
אברהם מיכאלי: כמה שאתה נותן קצר, הם לפחות משתדלים - - -
אורי מקלב: אני יודע שאני יושב אצלך בשעה 14:00.
דוד רותם: אני כבר מצביע.
<יפעת רווה: אני בכל זאת רוצה לומר על זה.
<יפעת רווה: כשזה שנה, אנחנו חצי שנה לפני, בשביל להעביר את הליכי החקיקה, צריכים להעביר.
<יפעת רווה: לכן זה נותן לנו חצי שנה.
<יפעת רווה: זאת הסיבה שאנחנו עומדים ומבקשים שזה יהיה יותר ארוך.
<יפעת רווה: אם זה שנתיים להגיע לכאן, זה אומר אחרי שנה וחצי.
<דורית ואג: אז אתם תגיעו אחרי שנתיים פחות שבוע.
<דורית ואג: אנחנו יודעים את זה.
<יפעת רווה: לא, בדיוק בגלל זה ביקשנו שזה יהיה בדצמבר ולא תאריך בנובמבר.
אורי מקלב: ההצעה היא עד 2015, אבל - - -
<סיגל קוגוט: רק אני רוצה להבין מה ההצעה לגבי – האם מה שאתם רוצים זה להיענות לבקשה של השנתיים ולבקש דיווח עוד שנה?
<סיגל קוגוט: זאת הבקשה?
אורי מקלב: עוד שנה יהיה דיווח גם על ההתקדמות, מה שאומר חבר הכנסת מיכאלי.
אברהם מיכאלי: זה גם ככה - - -
משה מזרחי: מה הקשר בין דיווח, שהוועדה הזאת יכולה לכפות אותו, בתוך השנה?
משה מזרחי: למה צריך עכשיו להתנות את זה?
<סיגל קוגוט: לא, אפשר.
<סיגל קוגוט: לא, הוא מציע הצעת פשרה.
משה מזרחי: זה אחד.
משה מזרחי: ושניים, גם מעקב אחרי המהלך המשטרתי הזה.
<סיגל קוגוט: אז מה שבעצם חבר הכנסת מקלב הציע זה ככה: שניענה לבקשה להאריך את זה בשנתיים, ונכתוב בחוק שבעוד שנה נקבל דיווח על ההתקדמות, מבחינת סעיף 12 על התובעים, מבחינת מינוי התובע המשטרתי הראשי, או היועץ המשפטי הבכיר, מה שלא תרצו, ונקבל דיווח.
<יפעת רווה: דיווח בוודאי.
<סיגל קוגוט: זה בסדר?
<יפעת רווה: ויש פה דיונים אינטנסיביים.
אורי מקלב: אנחנו על זה מסתמכים.
אברהם מיכאלי: ומה נוכל לעשות עם הדיווח הזה, אם בסוף זה עדיין - - -
אורי מקלב: אחרי שבת מגיע יום ראשון.
אורי מקלב: השנה הבאה מגיעה מהר.
<סיגל קוגוט: אז זה הטקסט שמונח בפניכם.
<סיגל קוגוט: אבל שנתיים.
<יפעת רווה: עד סוף 2016?
<יפעת רווה: שלא תהיה לנו את הבעיה של הפגרה, ולדלג על מועדים.
<דורית ואג: אני לא אוהבת דצמבר.
<סיגל קוגוט: למה לא דצמבר?
<דורית ואג: כי דצמבר, עם התקציב, ואתה לא יודע מה ייפול פה מהתקציב.
<יפעת רווה: אז אפשר לעשות גם קודם.
<יפעת רווה: אבל אחרת זה - - - בדיוק בעניין הזה של שבוע קודם, ואני לא רוצה לבוא - - -
<סיגל קוגוט: בסדר, עד סוף נובמבר.
אורי מקלב: עד סוף נובמבר 2015.
<סיגל קוגוט: למה לא, דורית?
<דורית ואג: מתי החגים בשנה הבאה?
<יפעת רווה: אנחנו במרוץ הזה, וחבל.
<יפעת רווה: כי אנחנו רוצים לבוא בצורה רצינית לוועדה.
<סיגל קוגוט: רגע, ינואר זה בסדר?
<סיגל קוגוט: אחרי התקציב.
אורי מקלב: גם טוב.
<סיגל קוגוט: בסדר, אחרי התקציב.
<סיגל קוגוט: ינואר זה בסדר, נכון?
<סיגל קוגוט: 15 בינואר.
דוד רותם: קראי בבקשה.
<סיגל קוגוט: טוב, בסדר.
<יפעת רווה: סוף ינואר זה ודאי בסדר.
אורי מקלב: למה סוף?
אורי מקלב: ינואר.
<סיגל קוגוט: בחוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 62) (הוראת שעה) - - -
<יפעת רווה: מתי שתגידו אחרי דצמבר, שזה לא יהיה מיד אחרי הפגרה.
<סיגל קוגוט: לא רצינו את זה בחודש של תקציב.
<סיגל קוגוט: בסעיף 1 – ברישה, במקום "ועד תום שלוש שנים", אז אנחנו קובעים שזה יהיה שנתיים פחות, כלומר זה יהיה ה-1 בינואר - -
<יפעת רווה: בלי תאריך.
<סיגל קוגוט: - - 2017?
<סיגל קוגוט: 1 בינואר 2017.
אורי מקלב: זה גם מיכאלי יצביע בעד.
<סיגל קוגוט: ונוסיף סעיף דיווח.
<דורית ואג: זה מה זה רע, 1 בינואר, סיגל.
<סיגל קוגוט: אני מוסיפה סעיף דיווח לגבי ההתקדמות בסעיף 12, וההתקדמות בתוכנית המשטרתית.