GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רחלי אדרי: ביקשנו דברים שבעינינו נראים דברים שהם עניין כספי, אם זה הסכמים והתקשרויות, הקמת המעונות בתל-אביב, ניהול השקעות, תרומות, נסיעות לחו"ל.
<רחלי אדרי: מבחינת הפרשנות הצרה של האוניברסיטאות, זה לא עניין כספי.
<רחלי אדרי: הדבר היחיד שקיבלנו עד היום מהאוניברסיטאות זה ספרי תקציב.
<רחלי אדרי: ספר תקציב שלא נלווה לו עוד מידע הוא הרבה פעמים חסר משמעות.
<רחלי אדרי: בנוסף, אני חולקת מאוד על מה שאמר פה הנציג של המועצה להשכלה גבוהה.
<רחלי אדרי: המוסדות הם ציבוריים לכל דבר.
<רחלי אדרי: הם מקבלים סכומי עתק מהמדינה.
<רחלי אדרי: איני רואה איך רואים אותם אחרת.
<רחלי אדרי: אני מתקשה להבין זאת.
<רחלי אדרי: ניסינו פעמים רבות להרחיב.
<רחלי אדרי: אנחנו – לא אזרחים – התנועה לחופש המידע ניסתה לפנות בעניינים שאנחנו חושבים שכן יש עניין לציבור לשתף אותם, ואפילו מוסדות שמוחרגים מהחוק, לדוגמה שב"כ-מוסד, ענו לנו על הדברים האלה, למשל הטרדות מיניות.
<רחלי אדרי: פנינו ב-2012 וב-2013 לאוניברסיטאות כדי לדעת על ההטרדות המיניות באוניברסיטאות.
<רחלי אדרי: עד היום לא קיבלנו תשובה.
<רחלי אדרי: אחת התשובות שקיבלנו היא שזה לא עניין כספי, לכן החוק לא חל.
<רחלי אדרי: לכן אני מאוד לא מסכימה עם הנאמר פה.
<רחלי אדרי: גם הלכה למעשה, אני בצד הפרקטי יותר של השולחן, ויש פה סטטוס קוו שצריך להשתנות.
<רחלי אדרי: המגמה בעולם היא לשתף את הציבור, להבין שכל הידע שנצבר במוסדות ציבור שייך לציבור.
<רחלי אדרי: בארצות הברית, למשל, המצב החוקי הוא הרבה-הרבה יותר רחב.
<רחלי אדרי: לעניין התיקון, מי שראה את מה שכתב היום היועץ המשפטי של הוועדה, הנוסח שהיום מציעים, פגיעה או פגיעה חמורה, חופש אקדמי- - -
עדי קול: היתה הסכמה בין הצדדים, לוותר על הסייג הזה.
<רחלי אדרי: הבנתי שמוותרים רק על עניין התקנות.
מיקי רוזנטל: לא, כל הסעיף ירד.
עדי קול: התאחדות הסטודנטים, בבקשה.
<ענבל אבנון: שלום.
<ענבל אבנון: די ברור שהתאחדות הסטודנטים והסטודנטים בכלל עומדים חזק מאחורי הצעת החוק הזאת.
<ענבל אבנון: הרכבת הזאת של השקיפות כבר יצאה, ויצאה מזמן, והגיע הזמן שהמוסדות להשכלה הגבוהה יצטרפו לרכבת הזאת.
<ענבל אבנון: השיח לא צריך להיות בכלל על שקיפות אלא על נגישות המידע.
<ענבל אבנון: שם אנחנו רוצים להיות.
<ענבל אבנון: אני מסכימה לחלוטין עם הנאמר פה מהמידע לחופש המידע.
<ענבל אבנון: גם התאחדות הסטודנטים, שכשרצינו לקבל מידע, למשל גם בנושא ההטרדות המיניות, ונתקלנו בקיר חסום, היינו מעוניינים לדעת איך מתחלקים מיליארד השקלים כמעט שבשנתיים האחרונות הלכו להבראת האוניברסיטאות.
<ענבל אבנון: אנחנו חושבים שאין פה בכלל מה לדבר.
<ענבל אבנון: אנחנו מוצאים שהצעת החוק הזו מגנה על החופש האקדמי.
<ענבל אבנון: אנחנו גם מאוד בעד שמירת החופש האקדמי וכן לשמור על מידה מסוימת של פרטיות בענייני המוסד, אבל עדיין הצעת החוק הזו מגנה עליו.
<ענבל אבנון: אנחנו חושבים שיש מקום להתחיל לגלגל את העסק הזה.
<ענבל אבנון: אנחנו מצפים שהמוסדות להשכלה גבוהה יהיו המגדלור של השקיפות, ולא כל פעם נצטרך להיות במין סאגה כזו שהמוסדות לא רוצים ונשארים מאחור.
<ענבל אבנון: זה קורה פעם אחר פעם, וצר לנו.
<ענבל אבנון: אנחנו יודעים שיש במערכת אנשים טובים.
<ענבל אבנון: אנחנו יודעים שאין פה רצון להסתיר.
<ענבל אבנון: פשוט מדובר במערכות גדולות שקשה להם להסתגל לשינויים, אבל השינוי הזה מתבקש.
<ענבל אבנון: אנחנו רוצים להציג כמה דוגמאות מהעולם לגבי התנהלות שקופה במקומות אחרים.
<דימה קורטיוקוב: שלום, אני ממחלקת המחקר של ההתאחדות.
<דימה קורטיוקוב: כפי שהמחקרים השונים שגם אנחנו עשינו, גם הנייר שהוגש בזמנו לוועדת המשילות, והנתונים האלה נתמכים על-ידי הסקירות השונות של מרכז המחקר והמידע של הכנסת מראים שהמצב בעולם בתחום הזה הרבה-הרבה יותר טוב מישראל.
<דימה קורטיוקוב: החוק הזה בעינינו הוא גם ניסיון לקדם את ישראל לעבר הסטנדרטים האלה.
<דימה קורטיוקוב: במקומות כמו אנגליה, למשל, שבכמה מקרים המוסדות חויבו להציג את המידע הפיננסי שלהם, מקומות כמו סקנדינביה, שהשקיפות שם מגיעה עד כדי כך שהפרוטוקולים של הוועדות שמחליטות על גיוס סגל וקידום סגל, הכול מפורסם.
<דימה קורטיוקוב: כלומר כל המקומות האלה, אין שם שום פגיעה בחופש האקדמי.
<דימה קורטיוקוב: זה דברים שלא בהכרח סותרים זה את זה.
<דימה קורטיוקוב: האוניברסיטאות צריכות לחשוף את מקסימום המידע, וכל הטיעונים על פגיעה אפשרית בחופש האקדמי הם ריקים מתוכן.
<ענבל אבנון: לגבי ועדת המשילות, כבר כמעט שנה אנחנו שומעים בוועדות: בואו נחכה לתוצאות ועדת המשילות, חצי שנה.
<ענבל אבנון: יש פה נושא שזה בלי קשר לוועדת המשילות.
<ענבל אבנון: ברור שזה צריך להיכנס לחוק.
<ענבל אבנון: המוסדות האקדמיים, מוסדות ציבוריים, מוסדות מתוקצבים.
<ענבל אבנון: אפשר לחכות עד מחר לוועדת המשילות.
<ענבל אבנון: בסופו של דבר זה גם יהיה תהליך ארוך.
<ענבל אבנון: אנחנו כדי לדעת מה קורה בעניין ההטרדות המיניות היינו צריכים להעביר תקנון.
<ענבל אבנון: העברנו כבר דרך תקנון.
<ענבל אבנון: הכול צריך דרכים נורא קשות כדי להגיע למידע שאנחנו רוצים להגיע אליו.
<ענבל אבנון: אנחנו קוראים לחברי הכנסת, ידידי הסטודנטים, להעביר היום את ההצעה הזאת לקריאה ראשונה.
<ענבל אבנון: אנחנו לגמרי מאחורי זה.
<דבורה מרגוליס: שלום, אני ראש מינהל ור"ה, ועד ראשי האוניברסיטאות.
<דבורה מרגוליס: אני רוצה להתייחס רק להערות שנשמעו כאן לגבי הטרדות מיניות.
<דבורה מרגוליס: אני ממש מוחה ומתקוממת.
<דבורה מרגוליס: האוניברסיטאות מטפלות בנושא הזה שנים לפני שהחוק חוקק.
עדי קול: לא אמרו שלא טופל; אמרו שלא הצליחו לקבל מידע.
עדי קול: הנושא הוא לא הטיפול שלכם אלא המידע וכמה הוא שקוף בציבור.
<דבורה מרגוליס: המידע ניתן ונמסר לכל מי ששאל.
<דבורה מרגוליס: זה פורסם לציבור.
<דבורה מרגוליס: כל שנה יש דיונים פה בכנסת, במשכן המכובד הזה, בוועדת החינוך, בוועדה למעמד האשה.
<דבורה מרגוליס: מגיעות לכאן הנציבות להטרדות מיניות בכל האוניברסיטאות, מדווחות, נותנות את כל המספרים, משתפות בכל התהליכים.
<דבורה מרגוליס: זה ממש מקומם לשמוע שאין שיתוף פעולה בנושא הזה.
עדי קול: יש פה שני צדדים שפנו בבקשה, אומרות: פנינו- - -
<רחלי אדרי: הייתי בוועדה ולא ניתנו נתונים.
<דבורה מרגוליס: בפירוש ניתנו נתונים.
<דבורה מרגוליס: ישבה פרופ' רחל- - - עם המספרים.
<דבורה מרגוליס: זה בתיעוד, משודר.
עדי קול: קודם כל, הטרדות מיניות שזה דוגמה שביקשתי.
עדי קול: זה פרט מידע אחד חשוב מאוד, אבל אנחנו מדברים על חשיפה של מידע באופן כללי.
עדי קול: אין סיבה להיתקל רק בנושא הזה.
עדי קול: אני רוצה לסכם את הדיון.
עדי קול: אני מאמינה גדולה בהליך הוגן ונכון ומשפטי, ואם יש דברים שאפשר לעשות בצווים, עדיף לפעמים לעשות כך מאשר חקיקה.
עדי קול: אני מרגישה שיש פה הרחבה חשובה.
<רחלי אדרי: אפשר להתייחס לעניין החקיקה?
עדי קול: אני חושבת שהבנתי.
עדי קול: יש לנו עוד התהליך בין הקריאה הראשונה לשנייה ושלישית.
מיקי רוזנטל: אם כבר גברתי מעלה את זה, אז רק לצורך ההגינות והתיאור ההיסטורי שנמסר פה בהרחבה אבל לא כולו, אני ישבתי עם נציגי הות"ת ביוזמתי, ואמרתי להם שאני מתכוון להציע את החוק הזה, ואמרתי להם: בואו נשב ונתאם, והם נפנפו אותי, נאמר את זה, בחוסר נימוס מוחלט, אז אי-אפשר אפילו לבוא בטענות בעניין הזה.
<נדב שמיר: ות"ת או ור"ה?
מיקי רוזנטל: ור"ה, סליחה.
מיקי רוזנטל: הצעתי להם לשתף פעולה ולהגיע להסכמות.
<רחל בן-ארי: עד היום אני מחכה לתשובה מהדברים ששלחתי לך, מיקי.
מיקי רוזנטל: זה ממש חצוף, מה שאת אומרת.
מיקי רוזנטל: את פשוט הנחת שהחוק לא יעבור.
<רחל בן-ארי: ממש לא נכון.
<רחל בן-ארי: זו ממש לא הגישה.
עדי קול: אתם ביקשם לבטל את הדיון.
<נדב שמיר: לדחות קצת, ביולי.
עדי קול: אנחנו יוצאים לפגרה, לכן חשוב לנו להעביר את הצעת החוק, קודם כל להראות שאנחנו רציניים.
עדי קול: זאת הכוונה שלנו, להעביר את החוק הזה.
עדי קול: אנחנו עומדים מאחורי האמירה שהמוסדות להשכלה גבוהה, גם הניהול התקציבי שלהם וגם הידע שנצבר שם שייך לציבור, ולכן צריך להיות חשוף אליו באופן תואם לרשויות ציבוריות אחרות.
עדי קול: אני קוראת לצדדים להמשיך לקיים את הדיאלוג הזה לקראת ההכנה לקריאה שנייה ושלישית ולראות אם יש דברים שאתם יכולים לעשות כדי להתאים את הנוסח ולעשות אותו בצורה משולבת ומתואמת, אבל גם אם לא, נתקדם בהצעה.
עדי קול: אני רוצה לעבור להקראה.
אלעזר שטרן: הצעת חוק חופש המידע (תיקון – תחולה על מוסדות להשכלה גבוהה), התשע"ג–2013.
אלעזר שטרן: 1.
אלעזר שטרן: תיקון סעיף 2.
אלעזר שטרן: בחוק חופש המידע, התשנ"ח–1998 (להלן – החוק העיקרי), בסעיף 2 – (1) אחרי ההגדרה "חברה עירונית" יבוא: ""מוסד להשכלה גבוהה" – אחד מאלה: (1) מוסד שהכירה בו המועצה להשכלה גבוהה לפי סעיף 9 לחוק המועצה להשכלה גבוהה, התשי"ח–1998 (להלן – חוק המועצה להשכלה גבוהה); (2) מוסד שניתן לו היתר או אישור לפי סעיף 21א לחוק המועצה להשכלה גבוהה; (3) מוסד שהתואר שהוא מעניק הוכר לפי סעיף 28א לחוק המועצה להשכלה גבוהה;"; (2) בהגדרה "רשות ציבורית", אחרי פסקה (8) יבוא: "(8א) מוסדות להשכלה גבוהה שהמדינה משתתפת בתקציביהם בהתאם לסעיף 17א לחוק המועצה להשכלה גבוהה.
אלעזר שטרן: "; מכיוון שנאמר שסעיף 2 יורד פה, נשאר רק הסעיף של התחילה.
אלעזר שטרן: תחילתו של חוק זה שלושה חודשים מיום פרסומו.
עדי קול: אני רוצה לעבור להצבעה.
עדי קול: מי מחברי הכנסת הנוכחים באולם בעד הצעת החוק?
עדי קול: הצבעה בעד – פה אחד אושר.
עדי קול: פה אחד, שני חברי כנסת שנמצאים.
עדי קול: הצעת החוק עברה בהכנה לקריאה ראשונה.
עדי קול: תודה רבה ובהצלחה.
דוד רותם: אנחנו נתחיל עם תקנות מגבלות על חזרתו של עבריין לסביבת נפגע העבירה (דרכים ומועדים להגשת בקשה להטלת מוגבלות ולדיון בה).
דוד רותם: אלו תקנות שלכם.
<אביגיל סון-פלדמן: מדובר בתקנות לחוק מגבלות על חזרת עבריין מין לסביבת נפגע העבירה.
<אביגיל סון-פלדמן: התקנות עוסקות בעיקר בסדרי דין – הגשת הבקשה.
<אביגיל סון-פלדמן: מטרת החוק היא לאפשר לנפגע עבירת מין לבקש שבית-המשפט יוציא צו שמגביל את עבריין המין לגור או לעבור לסביבת מקום המגורים או העבודה שלו.
<ענת אסיף: אגיד עוד משפט לפתיחה.
<ענת אסיף: החוק הזה כבר בתוקף כמה שנים, ופועל עד היום בלי תקנות.
<ענת אסיף: הוא לא מופעל הרבה פעמים.
<ענת אסיף: אין הרבה בקשות שמוגשות לפי החוק.
<ענת אסיף: בשנה-השנתיים האחרונות אנחנו נמצאים באיזה שהוא מהלך מעבר להכנת התקנות, שבין היתר נעשה בשיתוף עם מרכז נגה ואיגוד מרכזי הסיוע שהעירו וישבו אתנו, וכמובן במהלך מול הייעוץ המשפטי של הוועדה שקיבלנו הערות מהם ועשינו עוד מעבר ותיקונים.
<ענת אסיף: אנחנו נמצאים באיזה שהוא מהלך, מעבר לתקנות עצמן, גם בפני הוועדות הכנסת בכל הנושא של איך לשפר את ההנגשה של ההליך הזה לנפגעות ולנפגעים.
<ענת אסיף: היו שני דיונים בוועדה לפניות הציבור של חברת-הכנסת עדי קול, ושני דיונים כאן באופן רוחבי על הנושא של מערכת מנ"ע שגם בקרוב תיתן מענה; אנחנו נגיע לזה, גם לעניין החוק הזה.
<ענת אסיף: התקנות הן, בהחלט, איזה שהוא צעד נוסף שהוא אמנם פרוצדוראלי – וזו בהחלט המטרה שלהן, ואלה תקנות סדרי דין – אבל נכתב מתוך ראייה של לעשות את ההליך נגיש וברור ככל הניתן ומובנה, כדי שהדברים אכן יתרחשו כפי שהחוק כיוון להם.
<אביגיל סון-פלדמן: אני מקריאה את הנוסח עם תיקונים קלים שהסכמנו עליהם עם הייעוץ המשפטי, ואעצור איפה שיש דברים יותר מהותיים שהשתנו או שרוצים לדון בהם.
<ניצן רוזנברג: את יכולה להקריא את כל הסעיף הזה, ואז נדון.
<ניצן רוזנברג: רצינו להעלות את התקנה הזאת לדיון.
דוד רותם: יש לי בעיה עם זה שהמבקש צריך להגיש תצהיר, כי זה מועבר אחר כך לעבריין.
<ענת אסיף: אני אגיד, ואם לירון, חלי או מישהי ירצו יוכלו להשלים.
<ענת אסיף: אנחנו מדברים כאן בהליך בפני בית-משפט, הליך שהוא הליך אזרחי בתחום המשפט הפרטי, על אף שהוא עוקב להליך פלילי שהסתיים.
<ענת אסיף: יש לנו כאן שני צדדים שצריכים, בצורה הוגנת, בפני בית-המשפט להתמודד עם הבקשה.
<ענת אסיף: המשיב צריך להשיב לה.
<ענת אסיף: זו דרך בסיסית שכשאתה מגיש בקשה שמפרטת עובדות לבית-המשפט, מצרפים תצהיר שמשמעותו בעצם אימות בפני עורך-דין על העובדות שהצהרת עליהן.
<ענת אסיף: בוודאי שהדברים מועברים לצד השני, מכיון שיש לו צורך להתמודד עם זה בהליך ולהגיב.
<ענת אסיף: פעמים רבות, ממה שאנחנו יודעים בהליך כאלה, דברים מגיעים בהסכמה, ומתייתר הצורך להגשת מסמכים נוספים או לחקירות.
<ענת אסיף: אבל הבסיס של התהליך, וזה מה שמובנה כאן, הוא הבקשות הכתובות והתצהירים.
<ענת אסיף: יש לנו כאן, בהמשך, הוראה שמאפשרת לבית-המשפט לסטות מסדרי הדין במקרים שזה נראה לא נכון, לרבות לפטור מהגשת תצהיר.
<ענת אסיף: אבל, הכלל ודרך המלך, כפי שנהוג בתקנות סדרי דין רבות ואחרות, גם בחוקים רגישים כמו חוק מניעת אלימות במשפחה, חוק מניעת הטרדה מאיימת, הוא הגשת בקשה בצירוף תצהיר.
<ניצן רוזנברג: יש עוד כמה עניינים לגבי התקנה הזו.
<ניצן רוזנברג: עניין אחד הוא לגבי הצורך לצרף מהכרעת הדין ומגזר הדין בצירוף עם ההוראה שצריך להגיש את המסמכים בארבעה העתקים.
<ניצן רוזנברג: הכרעת דין היא מסמך שיכול להחזיק גם 200 עמודים.
<ניצן רוזנברג: ברגע שמבקשים ממישהו לצלם את זה בארבעה עותקים, זה כבר יכול להעלות איזו שהיא בעיה.
<חלי ברכה: גזר הדין זה מספיק.
<חלי ברכה: הכרעת הדין וגזר הדין נדרשים לכמה דברים: (א) כדי שיהיה לשופט את המקור הראשוני.
<חלי ברכה: הרי זה הליך מתמשך.
<חלי ברכה: זה אמנם הליך אזרחי, אבל הוא דבר פלילי והוא ממשיך את ההליך הפלילי.
דוד רותם: הוא יבקש את התיק מהמזכירות.
<ניצן רוזנברג: השאלה היא למה לא מספיק לציין את מספר התיק.
<חלי ברכה: זה נמצא במזכירות הפלילית, וזה נמצא במזכירות האזרחית, ואין קשר.
דוד רותם: המרחקים כל כך גדולים בין המזכירות האזרחית למזכירות הפלילית?
<חלי ברכה: לא תמיד זה מקושר, ובוודאי שלא בבית-המשפט, במערכת.
דוד רותם: לבית-המשפט יש תפקיד לעזור לצדדים ולא להכביד עליהם.
<קריאה: יש את זה במחשב.
<חלי ברכה: לא, אין את זה במחשב.
<חלי ברכה: אי אפשר לומר את זה.
<ענת אסיף: למה?
<חלי ברכה: כי אין את זה, חד-משמעית.
<חלי ברכה: המערכת לא עובדת כך.
<קריאה: לא תמיד יש את זה.
<ענת אסיף: אולי נבחין בין זה שכתוב כאן גם הכרעת דין וגם גזר דין.
<ענת אסיף: חלי, אני חושבת שגזר הדין, מבחינת מסמך, זה מספיק - -
<חלי ברכה: כן, גזר הדין יכול להספיק.
<ענת אסיף: - - כי גזר הדין כולל את מספר התיק, מפרט את ההרשעה, ואם כבר מדברים על עניין של עותקים – הוא בדרך-כלל יותר קצר, אם באמת יש פער.
<ענת אסיף: זה לגבי האם צריך את שניהם.
<ענת אסיף: לגבי האם בית-המשפט יכול להוציא בעצמו או לא, אני חושבת שצריך לקחת בחשבון את מה שאומרת נציגת הנהלת בתי-המשפט, אבל אני אגיד שככל שלנפגעת, למבקשת, בעצמה אין את המסמך הזה, הפרקליטות, שניהלה את התיק הפלילי, לא מתעלמת עכשיו ולא קיימת יותר.
<ענת אסיף: אנחנו מדברים על פרקליטות שנמצאת בתמונה, וכמובן שאפשר יהיה להיעזר בה כדי לקבל עותק, אם יש קושי מול בית-המשפט לקבל את גזר הדין בשביל להגיש אותו.
דוד רותם: זאת אומרת, צריך יהיה לכתוב בתקנות שהפרקליטות תמציא לה עותק.
<ענת אסיף: אני מסבירה איך הדברים מתנהלים.
דוד רותם: ודאי שלא, כי מה פתאום שהפרקליטות תצלם עבור מישהו?
דוד רותם: ממתי הפרקליטות עושה משהו עבור האזרחים שלה?
<ענת אסיף: לא, לא.
<ענת אסיף: בדרך-כלל, ומניסיון, ויושבת פה גם בת-עמי ברוט מהפרקליטות שאחראית על התחום הזה, נפגעי עבירה, שממילא נמצאים בקשר לאורך ההליך עם הפרקליטות, מעידים במשפט, מלווים אותו ומקבלים עדכון על איך המשפט הסתיים או אפילו נוכחים, מקבלים עותק.
<ענת אסיף: הם רוצים את זה, ונותנים להם כבר את העותק הזה.
<ענת אסיף: גם אם לא, וגם אם איבדו את העותק, מכיון שחלף זמן, יוכלו לפנות ויעזרו להם – אם הנהלת בתי-המשפט ואם הפרקליטות יעזרו להם להשיג את המסמך הזה.
<ענת אסיף: בכל אופן, אני מציעה למחוק - - -
דוד רותם: אני רוצה רק לשאול.
דוד רותם: את אומרת: מניסיון.
דוד רותם: את קיבלת אי פעם מהנהלת בתי-המשפט גזר דין או פסק דין?
<ענת אסיף: מניסיון בפרקליטות בתור מי שנתנה הכרעות דין וגזרי דין לנפגעי עבירה בין אם מייד בסיום ההליך ובין אם בשלב מאוחר יותר כשפנו וביקשו.
<חלי ברכה: אם אפשר, אוסיף עוד משפט.
<חלי ברכה: חוק זכויות נפגעי עבירה קובע, בסעיפים 23 ו-24 שלו, את החובה על היועץ המשפטי לממשלה, ובמקרה הזה זה בכובע של הפרקליטות, והמשטרה, ותלוי מי התובע וזה לפי העניין, לתת מידע לנפגע עבירה.
<חלי ברכה: בין היתר, מידע זה גם אם הוא מבקש העתק מפסק הדין ואו מגזר הדין.
<חלי ברכה: זה קבוע בחוק.
<חלי ברכה: זה כבר מוסדר בחוק.
<בת-עמי ברוט: אדוני, אני מהפרקליטות, ואני רק רוצה לציין שמדי יום ביומו אנחנו מעבירים לנפגעי עבירה מסמכים שקשורים לתיק לפי בקשתם ובהתאם לבקשתם.
דוד רותם: כמה פעמים אתם מעבירים את ההעתקים האלה?
<קריאה: העתקים?
<בת-עמי ברוט: מה זאת אומרת?
דוד רותם: כמה פעמים יכולים לבקש מכם את גזר הדין?
<בת-עמי ברוט: אני לא בודקת אם הוא כבר ביקש או לא ביקש.
<בת-עמי ברוט: אם הוא צריך את גזר הדין ואין לו את גזר הדין, אני מעבירה לו.
<בת-עמי ברוט: נמצאות פה אתי אפילו את הסטודנטיות שלי, שחלק מהעבודה שלהן הוא לתת מענה לנפגעי עבירה ולהעביר להם, בין השאר, גם מסמכים.
<בת-עמי ברוט: אני רוצה להגיד, שזה שינוי מאוד גדול בפרקליטות שאחרי שהוקמו יחידות הסיוע הדבר הזה ממש הוטמע ונכנס לביצוע מעשי.
<ליאור שני: אני עורך-הדין ליאור שני ממרכז נגה.
<ליאור שני: צריך לזכור שהדבר הזה גם מאריך את משך הזמן לפני הגשת הבקשה, כי הרבה פעמים התיק הזה נמצא בארכיב ואז אתה מגיש בקשה ליחידת הסיוע שמחפשת את התיק בארכיב.
<ליאור שני: כבר קרו מקרים שלא נמצא בארכיב פסק דין כזה, וחלק מהמסמכים היו אצלנו ואנחנו העברנו לפרקליטות; אפילו זה קרה.
דוד רותם: אז מה הפתרון שלך?
<ענת אסיף: אז לאן זה מוביל?
<אביגיל סון-פלדמן: אתה יכול להגיש את הבקשה - - -
<ליאור שני: אני עדיין חושב שלא צריך להגיש בכלל ולצרף את גזר הדין.
<ליאור שני: ציון מספר ההליך הוא מספיק.
<ליאור שני: בית-המשפט יכול להגיע אליו.
דוד רותם: מה שיקרה זה שבית-המשפט יצטרך להזמין אותו, ואז זה יימשך זמן עד שיקבעו את התיק לדיון.
<ליאור שני: בדרך-כלל, לא יהיה שם.
<ליאור שני: זה גם כך קורה בפועל - -
<קריאה: בלי קשר.
<ליאור שני: - - בלי קשר, ואני חושב שזה הזמן שהוא יכול להיערך.
<ליאור שני: לנפגע העבירה בטוח ייקח יותר זמן להגיע לפסק הדין מאשר לבית-המשפט.
<חלי ברכה: לא בטוח.
<אביגיל סון-פלדמן: בכל מקרה, לבית-משפט יש סמכות לקבל את הבקשה, וגם אם יש איזה שהוא מסמך שחסר - - -
<ליאור שני: אני יכול להגיד עוד משהו.
<ליאור שני: כשאני רוצה לצרף לבית-המשפט, כשאני מבקש מבית-המשפט "אני רוצה להגיד לך את פסק הדין", הוא אומר לי "אין צורך.
<ליאור שני: יש לי אותו".
<ליאור שני: הוא יכול להשיג אותו במחשב.
<ליאור שני: זה מה שבדרך-כלל בית-המשפט אומר.
<ליאור שני: הוא לא רוצה שאני אגיש לו אותו.
<חלי ברכה: זה לא מדויק.
<ליאור שני: אני מדבר על ניסיון שלי.
<חלי ברכה: בסדר.
<חלי ברכה: מבחינת הזמינות, אני לא בטוחה שזה מהר יותר ממה - - -
<ליאור שני: הם מתכוננים מראש.
<ליאור שני: השופט מתכונן מראש, ומגיע כשכבר יש לו.
<חלי ברכה: זה לא משהו שביקשו מאתנו.
<חלי ברכה: זה רק הגיוני שכשצד מבקש איזו שהיא בקשה, הוא יגיש את התשתית, בין אם זו תשתית משפטית ובין אם זו תשתית עובדתית.
<ליאור שני: הערה – אם זה בבית-משפט שלום, בדרך-כלל זה אותו שופט שדן.
<חלי ברכה: נכון.
<חלי ברכה: זה גם קבוע בחוק.
<ליאור שני: ואז בכלל הוא יכול להגיע לתיק מהר, נכון?
<ליאור שני: בבית-משפט מחוזי, למשל בתל-אביב, היכן שמוגשות רוב הבקשות, יש שופט מקצועי שהוא עושה, השופט סוקולוב.
<חלי ברכה: ייתכן שבפרקטיקה הדבר יהיה יותר פשוט, אבל מבחינת מה יהיה כתוב בחוק אנחנו מבקשים שזה יוגש.
<חלי ברכה: זה רק הגיוני שכשאתה מבקש בקשה, אתה גם תגיש את הרקע לה ולמה אתה מגיש אותה.
<ליאור שני: אבל זה נגיש.
<ליאור שני: הבעיה היא כשהמסמכים האלה לא נגישים.
<מאירה בסוק: לא כל התיקים סרוקים?
<חלי ברכה: לא, לא הכל.
<חלי ברכה: בוודאי לא תיקים ישנים.
<חלי ברכה: עבריין המין יכול להשתחרר כעבר 15 שנה.
<חלי ברכה: יש תיקים ישנים, ולא כולם נסרקו.
<חלי ברכה: מ-2009 בבירור.
<חלי ברכה: אין עברייני מין שנכנסו לפני עשור?
<ליאור שני: את צודקת.
<ליאור שני: אנחנו מבקשים.
<קריאה: בן-אדם ימצא את גזר הדין?
<קריאה: איפה הוא ימצא את גזר הדין?
<חגית לרנאו: מגישים בקשות בלי לראות את גזר הדין?
<קריאה: מעולם לא ביקשו מאתנו.
<חגית לרנאו: אבל כשאת כותבת בקשה עבור מישהו, את לא מבקשת לראות את גזר הדין כבסיס?
<קריאה: זה כשהוא מיוצג.
<קריאה: לא תמיד הוא מיוצג.
<ליאור שני: את צודקת, אבל אנחנו גם עורכי-דין ואנחנו רוצים שמבקשות יבקשו את הבקשות האלה גם בלי צורך בעורכי-דין.
<ליאור שני: את צודקת: אני עורך-דין, ואני יודע לבקש.
<קריאה: כשהוא מיוצג, אין בעיה.
<חגית לרנאו: אז בשביל זה יש את התקנה בסוף, שנותנת פתח גדול לוותר על כל הדברים האלה.
<חגית לרנאו: זה ברור לגמרי שאם היא לא מיוצגת, זה יהיה חלק מהשיקולים של בית-המשפט.
<חגית לרנאו: קודם כל, באמת צריך להיכנס לפרופורציות.
<חגית לרנאו: יש מעט מאוד בקשות כאלה.
<חגית לרנאו: זה שאפשר להביא פה ושם דוגמא שלא היה ניתן למצוא גזר דין מפעם, אז הדברים האלה נפתרים.
<חגית לרנאו: אבל יש את הבסיס; אי-אפשר לקחת את החריג ולהפוך אותו לדרך המלך.
<חגית לרנאו: דרך המלך, כמו כל בקשה שמוגשת, היא שזה נכון שיהיה תצהיר ושזה נכון שתהיה תשתית עובדתית, ובמקרים החריגים אפשר גם לפתור את זה.
<חגית לרנאו: אבל אתם קצת – וזו התחושה שלי – שיש כאן איזה סוג של התגוננות, כשלא ברור שצריך את כל המעטפת הזאת.
<ליאור שני: אנחנו לא חושבים על עצמנו.
<ליאור שני: אנחנו מייצגים, ויש לנו את פסקי הדין ואת גזרי הדין.
<ליאור שני: אנחנו חושבים על המבקשות שאין להן, וגם בזה נתקלנו.
<כרמית פולק-כהן: הרבה.
<כרמית פולק-כהן: מרבית המקרים.
<ליאור שני: נכון.
<ליאור שני: ברוב המקרים אין להם.
<כרמית פולק-כהן: אין להם.
<אביגיל סון-פלדמן: בסדר, אבל אומרת כאן בת-עמי שיכולים לפנות אלינו, לפרקליטות.
<ליאת קליין: הבקשה הזאת צריכה להיות מוגשת תוך שבעה ימים, ולפעמים – מהיום למחר.
<ליאת קליין: זה מסרבל את כל ההליך, ובפועל אנחנו רואים שלא צריך את זה.
<ליאת קליין: אנחנו רואים שלא צריך.
<ליאת קליין: זה לא עניין שזה פוגע בחשוד באיזו שהיא צורה.
<ליאת קליין: זה מקל על הנפגע.
<חגית לרנאו: הרי זו שלא מיוצגת בכלל גם לא יודעת מה כתוב בתקנות, ואז היא מתקשרת אלייך ואת אומרת לה.
<ליאת קליין: לא נכון.
<חגית לרנאו: היא מתקשרת למישהו.
<ליאת קליין: חגית, את יודעת - - -
<חגית לרנאו: היא יודעת משהו על החוק.
<חגית לרנאו: היא לא נמצאת באיזה - - -
<ליאת קליין: זו פרוצדורה - - -
דוד רותם: רבותי, תמשיכי בבקשה.
<אביגיל סון-פלדמן: אז, איך זה?
דוד רותם: בינתיים, זה נשאר ככה.
<ניצן רוזנברג: בינתיים, מחקנו את "הכרעת הדין", שזה מה שהם אמרו שאפשר לוותר עליו.
<אביגיל סון-פלדמן: עותק מגזר הדין.
דוד רותם: במקום "מהכרעת הדין" יהיה "מגזר הדין".
<אביגיל סון-פלדמן: אני מבהירה שלבית-משפט באמת יש סמכות גם טבועה וגם במפורש בתקנות האלה לחרוג, ובין היתר לקבל, כמובן, בקשה שיש בה מסמך חסר.
<אביגיל סון-פלדמן: זה ממש לא מונע ממנו.
דוד רותם: זה המשיב, נכון?
<אביגיל סון-פלדמן: מה המשיב?
דוד רותם: אני רוצה שבית-המשפט ימציא למשיב.
<אביגיל סון-פלדמן: כן, זה ב-(ב).
<אביגיל סון-פלדמן: אתחיל את סעיף (א) מהתחלה.
<אביגיל סון-פלדמן: סעיף (ג) הוא סעיף שלא היה בנוסח שהוגש על ידינו, אבל זה עלה אגב ישיבות שלנו עם הייעוץ המשפט.
<אביגיל סון-פלדמן: זה היה נראה שהתבקשנו להוסיף את זה.
<אביגיל סון-פלדמן: אם המשיב אינו מיוצג, אנחנו - - -
<ניצן רוזנברג: לגבי זה, יש עכשיו דיון עם הנהלת בתי-המשפט.
<אביגיל סון-פלדמן: כן.
<אביגיל סון-פלדמן: אני רק אסביר.
<אביגיל סון-פלדמן: מה שבעצם עלה אגב הישיבה עם הייעוץ המשפטי הוא האם אין מקום שגם כשהתשובה מוגשת על-ידי המשיב זה לא יהיה ישירות מהמשיב למבקש.
דוד רותם: לא יהיה קשר בין המבקש והמשיב, כי זה רק יכול לפגוע.
<אביגיל סון-פלדמן: כן, כי זה באמת חותר תחת המטרה של החוק, של התקנות.
<אביגיל סון-פלדמן: הנהלת בתי-המשפט באמת הסכימה עם זה, והציעה שהם ימציאו את זה כשהוא לא מיוצג.
<אביגיל סון-פלדמן: ממילא כשהוא מיוצג, אין קשר בין נפגע העבירה לבין המבקש.
<אביגיל סון-פלדמן: זה הנוסח.
<חלי ברכה: אדוני, ברשותך, אם אפשר, אתייחס.
<חלי ברכה: כמו שאמרה אביגיל, יש באמת שלושה רציונאלים לשני הסעיפים האלה, גם המצאה של הבקשה וגם המצאה של התשובה לבקשה: דבר אחד – כמו שנאמר כאן, ניתוק הקשר בין הפוגע, עבריין המין, לנפגע; דבר שני – הנגשת ההליך, שזו הכותרת של כל התקנות האלה, כלומר להפוך את זה לפשוט יותר, להוריד את החסמים וכן הלאה; הדבר השלישי שאנחנו רואים לנגד עינינו זה כל מה שקשור להאחדת החקיקה וגם איזו שהיא סימטריה בין המבקש לבין המשיב.
<חלי ברכה: לכן, אנחנו נבקש, גם לגבי בקשה וגם לגבי התשובה לה, שזה יהיה כאשר המבקש או המשיב אינם מיוצגים, כי ממילא כאשר הוא מיוצג התקשורת, ניהול ההליך והכול נעשים באמצעות עורכי-הדין והקשר ממילא מתנתק.
<חלי ברכה: ממילא הוא לא מעורב בהליך והוא לא עושה אותו.
דוד רותם: אני רוצה שבכל אופן אתם תעשו את המסירות.
דוד רותם: אני לא רוצה שהנפגע יסתבך.
<חלי ברכה: אבל, אם הוא מיוצג, הוא לא עושה את זה.
דוד רותם: גם אם הוא מיוצג, אני לא רוצה שהוא יצטרך להתחיל להסתובב במשרד של עורך-הדין, ושם הוא עוד עשוי לפגוש אותו.
<חלי ברכה: במשרד של עורך-הדין שלו?
<קריאה: של המשיב.
<חלי ברכה: של המשיב?
<חלי ברכה: אבל הוא לא צריך להסתובב.
<חלי ברכה: עורך-הדין מנהל לו את ההליך.
דוד רותם: אבל, הוא יביא לו את החומר, נכון?
דוד רותם: הוא עשוי לפגוש אותו במסדרון או במדרגות.
<חלי ברכה: אני לא כל כך רואה מה - - -
דוד רותם: שמערכת בתי-המשפט תעשה המצאות.
<חלי ברכה: אנחנו סוברים שיש להתנהל על-פי הכלל הרגיל שקבוע בתקנות סד"א.
<חלי ברכה: על-פי תקנה 475, כשבעל דין מיוצג, עורך-הדין עושה את העבודה.
<חלי ברכה: כשבעל הדין אינו מיוצג, אנחנו, מערכת בתי-המשפט, המזכירויות, נמציא בשמו, נעזור לו, נסייע לו וננגיש את ההליך.
<חלי ברכה: אני לא כל כך מצליחה להבין למה צריך דווקא במקרה הזה להחריג ולתת אפילו איזה שהוא פרס לעבריין המין על פני - - -
דוד רותם: אני לא רוצה שהנפגע יבוא למשרד עורכי-הדין, ועשוי להיפגש שם עם העבריין.
<חלי ברכה: למה שהעבריין יהיה במשרדי עורכי-הדין של - - -?
דוד רותם: כי זה עורך-הדין שלו.
דוד רותם: מה, את לא יודעת שאנשים הולכים לעורכי-הדין שלהם?
<קריאה: הם לא מדברים על אותו דבר.
<חגית לרנאו: חלי, זה גם בעייתי, אם עבריין המין מיוצג והנפגע לא מיוצג, כי, קודם כל, לא תמיד יש להם כתובת, ואז איפה בכלל תהיה המצאה?
<קריאה: בצווים רגילים קורה שהמשטרה ממציאה.
<חלי ברכה: בואו ונקבע: כאשר שניהם מיוצגים.
<חגית לרנאו: כן, אבל את מסבכת משהו שיכול להיות הרבה יותר פשוט.
<חלי ברכה: למה?
<חלי ברכה: פשוט לוקחים את הכלל שנמצא כבר ממילא בתקנות סדר הדין האזרחי, ומחילים אותו.
<חלי ברכה: להיפך, אני עושה כלל אחיד.
דוד רותם: אני רוצה להוציא אותו מהכלל.
<חגית לרנאו: בכל אופן, זו עבירה מיוחדת.
<חלי ברכה: בסדר, עבירה מיוחדת.
<חלי ברכה: כשהוא איננו מיוצג, אנחנו נמציא בשמו, לרבות לכל מי שמנוי בסעיף 3.
<חלי ברכה: כאשר הוא מיוצג, עורך-הדין יעשה את זה בשבילו.
<חלי ברכה: התקנות באות להקל על עורכי-הדין?!
<ענת אסיף: אם אפשר, חלי, גם מכיון שמה שאת מציעה עכשיו לא היה מטעמנו, מטעם שרת המשפטים, בנוסח התקנות, ומכיון שנכון להיום אנחנו מדברים על מספר זעום של הליכים, אני מציעה: בואי ונשאיר את זה כך, כולל התוספת שעכשיו אביגיל כן הקריאה לגבי מצב שהמשיב מיוצג, ונראה.
<ענת אסיף: אם אנחנו רואים שפתאום יש גידול בהליכים ורוב ההליכים מיוצגים, נשוב ונחזור ונתקן את התקנות.
<חלי ברכה: כן, אבל זה לא אחיד בין המבקש והמשיב.
<ענת אסיף: לא אחיד.
<ענת אסיף: זו גם לא סיטואציה - - -
<חלי ברכה: יש כאילו כלל אחד לגבי המבקש, שאז אנחנו ממציאים תמיד, וכלל אחר לגבי - - -
דוד רותם: כל הסיטואציה הזאת היא לא סיטואציה רגילה.
<חגית לרנאו: אבל, ענת, אם המשיב מיוצג והמבקש לא מיוצג, זה בעייתי לעורך-הדין.
<חגית לרנאו: לא תמיד נעשית שם אפילו אבחנה בין עבריין המין לבין הסניגור שלו.
<חגית לרנאו: הסניגור שלו צריך לפנות.
<ענת אסיף: את אומרת שבגלל התוספת - - -
<חגית לרנאו: כן, הדברים האלה בעייתיים.
<חגית לרנאו: אם לשני הצדדים יש עורך-דין זה קל ואין שום בעיה.
<חגית לרנאו: אם המבקשת לא מיוצגת, זה הופך להיות מורכב, מה גם שאתם לא מחייבים שתהיה כתובת.