GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שאול כהן: כתוב בחוק - - -
עדי קול: מה כתוב בחוק?
<שאול כהן: החוק אומר שזה לא מוקפא.
<ליאת ארבל: אבל את זה החוק היום אומר.
קארין אלהרר: בסדר, בואו נתקן את זה.
עדי קול: בואו נתקן את החוק אם אנחנו כבר עושים תיקון.
<שאול כהן: אני רוצה להבהיר איזו נקודה.
עדי קול: בבקשה לא הרצאה על כמה חשוב לגבות חובות, אנחנו יכולים לעשות אותה בעצמנו.
עדי קול: אבל אם אתם רוצים להעמיק פה, אנחנו רוצים לוודא שאת הפרצות שפוגעות בנישומים אנחנו סוגרים.
עדי קול: וכאן, אם יש עיכוב בתהליכים של שומות, אנחנו רוצים לעשות גם את העיכוב בתהליכים של קנסות מנהליים כאלה, עיצומים.
<ספי זינגר: אני רוצה להסביר.
<ספי זינגר: עיצום כספי, במס הכנסה לפחות, קובע שעל גביית עיצום כספי תחול פקודת המסים (גבייה) והוא גם קובע שאין בהגשת עתירה על חיוב כזה כדי לעכב את תשלום העיצום הכספי, אלא בהסכמת המנהל או אם בית המשפט הורה על כך.
<ספי זינגר: קודם כל, זה המצב החקיקתי הקיים.
קארין אלהרר: בסדר, אז מה זה אומר?
עדי קול: חוקים ניתן לשנות, ודאי כנציג משרד המשפטים.
עדי קול: אתם מביאים לנו לפה חקיקה ממשלתית ולכן אתם יכולים להביא אותה כרשומה טכנית.
<ספי זינגר: הרעיון של עיצום כספי הוא שהרשות המנהלית קובעת במקרים ספציפיים מאוד, שהם בדרך כלל מקרים בלי מרחב לשיקול דעת, בנסיבות שהן בדרך כלל טכניות מאוד, שבהם אדם עשה עבירה וכחלק ממנגנון ייעול, שלא להביא כל דבר להכרעה שיפוטית, נותן לרשות המנהלית אפשרות להטיל על אדם עיצום.
קארין אלהרר: מה זו עבירה?
קארין אלהרר: לא להגיש דוח זו עבירה.
<ספי זינגר: כן.
<ספי זינגר: לא להגיש זו עבירה טכנית אגב, כן הגיש או לא הגיש, נכון?
קארין אלהרר: זו עבירה טכנית, אבל אל תעשו מזה תיק רצח.
<ספי זינגר: זה לא תיק רצח.
<ספי זינגר: תני לי רגע להשלים.
<ספי זינגר: ולכן כשהרשות המנהלית החליטה על עיצום כספי, זו החלטה סופית.
<ספי זינגר: כשמישהו רוצה לדון כנגד זה, הוא מגיש עתירה, הוא הולך לעתירה מנהלית.
<ספי זינגר: עיצום כספי זו החלטה מנהלית סופית.
קארין אלהרר: בסדר, אבל כל זמן שהתיק עוד מתנהל - - -
<ספי זינגר: זו פקודת איזון שכבר קבועה היום בחקיקה.
עדי קול: אנחנו מבינים את זה, אנחנו רק שואלים, כל זמן שיש עתירה, יש בעיה.
עדי קול: יש מישהו שקובל על שיקול הדעת של הפקיד, על ההחלטה המנהלית הזאת.
עדי קול: ולכן השאלה היא למה בשלב הזה כבר צריך לבצע את העיקולים למיניהם?
<ספי זינגר: אבל גם החלטה מנהלית לא לתת למישהו רישיון או לתת למישהו רישיון ומישהו עותר על זה מנהלית, אז מה עושים בעתירה מנהלית?
קארין אלהרר: לא, זה לא אותו דבר כי זה לא פוגע לו בקניין.
<ספי זינגר: יש סמכות לבית המשפט לתת צעדי ביניים, וזה כתוב גם פה, אלא אם בית המשפט הורה על כך.
<ספי זינגר: אבל אנחנו נמצאים בעולם של עתירה מנהלית.
<ספי זינגר: כלומר, החלטה מנהלית סופית שמישהו הולך - - -
עדי קול: אז אפשר להפוך את הנטל.
עדי קול: להגיד אנחנו מקפיאים את זה, אלא אם בית המשפט הורה אחרת, ואז אתם תלכו לבית המשפט ותגידו אנחנו רוצים לא להקפיא.
<ספי זינגר: זה לא עומד - - -
קארין אלהרר: למה, אבל זה אזרח - - -
עדי קול: שנייה, אני רוצה לתת לנציגת משרד התחבורה שלא דיברה קודם, ואחר כך אני אחזור אליכם.
<קטי מורלי: בוקר טוב, שמי קטי מורלי ואני מנהלת תחום הרכב במשרד התחבורה, אגף הרישוי.
<קטי מורלי: כלומר, בסופו של יום, האזרחים מגיעים אלינו.
<קטי מורלי: אלי, לשולחן שלי מגיעים כל המקרים החריגים.
<קטי מורלי: אני עובדת 34 במשרד התחבורה, עשר שנים באגף הרישוי.
<קטי מורלי: זאת אומרת שמה שאני אומרת פה זה מה שקורה בפועל בשטח.
<קטי מורלי: בשנים האחרונות – אני מדברת עכשיו גם כאזרחית וגם כעובדת מקצועית של משרד התחבורה בנושא רישוי רכב.
<קטי מורלי: אני אחראית על כל נושא הרכב, ואני עובדת מול כל הגופים במדינת ישראל בכל הקשור ברכב, אם זה בנקים, אם זה סוחרים, אם זה יבואנים, אם זו ההוצאה לפועל, אם זו רשות המסים.
<קטי מורלי: אין גוף במדינת ישראל שלא תפס היום את הרכב כאיזשהו מיטלטלין שכולם עטים עליו לתפוס אותו.
<קטי מורלי: אני אומרת לכם, אלי מגיעים כל המקרים החריגים.
<קטי מורלי: לגבי כל ההודעות, כל הגופים אומרים שהם נותנים הודעות, זה לא נכון.
<קטי מורלי: אנשים לא מגיעים לדואר, הרכב לא עובר בעלות, ואז הם מרימים טלפון: למה הרכב לא עבר בעלות?
<קטי מורלי: כי יש לך עיקול.
<קטי מורלי: של מי?
<קטי מורלי: מאיזה גוף יש לי עיקול?
<קטי מורלי: היום הרי גם הרשויות המקומיות על כל דוח חנייה מכניסות עיקול לרכב.
<קטי מורלי: אני לא ראיתי עיקולים של רשות המסים על "מזראטי" ולא על "למבורגיני".
<קטי מורלי: לא ראיתי עיקולים על "מזראטי" ולא על "למבורגיני".
עדי קול: רגע, למה אתם עושים בעיות?
<ספי זינגר: כי זו הצעה ממשלתית.
<קטי מורלי: החברות האלה והאנשים העשירים - - -
עדי קול: אבל היא לא בעמדה הממשלתית כרגע.
עדי קול: רגע, רגע, סליחה, אני עוצרת אותך לדקה.
עדי קול: אתם יודעים איפה אתם נמצאים?
עדי קול: בכנסת ישראל.
עדי קול: אם במקרה יש פה בעיות עם הממשלה, תסגרו אותן לפני שאתם נכנסים לחדר הזה.
עדי קול: אני מבינה שיש פה בעיה עם משרד התחבורה, ואם אתם רוצים, אנחנו יכולים לתת לכם כמה דקות בצד, תדברו.
<קטי מורלי: אני מביאה את ריח השדה, ואני מביאה את הריח של מה שקורה בפועל.
<קטי מורלי: אני לא אשקר, אני מצטערת.
<ליאת ארבל: זה חלק מהממשלה - - -
עדי קול: סליחה.
עדי קול: ליאת, את גם לא יושבת ליד השולחן וגם מדברת ללא רשות דיבור.
<קטי מורלי: אני זומנתי, אני אומרת את מה שקורה בפועל, אוקיי?
<קטי מורלי: אני מצטערת.
עדי קול: זכותה להגיד את מה שהיא רואה בפועל.
<קטי מורלי: גם בתור אזרחית וגם בתור בן אדם עם מצפון ויושר אישי.
עדי קול: אם יש השגות בתוך הממשלה, אנחנו מבקשים שתצאו החוצה ותסגרו את זה עם הממשלה.
עדי קול: אנחנו לא מצביעים היום, כמו שאתם יודעים.
עדי קול: אנחנו נסיים את הדיון ב-10:15, ואתם תוכלו לצאת ולבוא עם עמדה אחידה, כי אני מבינה שבתוך הממשלה יש אנשים שחושבים שהחוק הזה לא ראוי.
<קטי מורלי: אני מצטערת קודם כל - -
עדי קול: לא, אל תצטערי.
<קטי מורלי: - - אני לא קיבלתי שום ניירת לגבי הדיון, זרקו אותי לפה ותוך כדי אני לומדת על מה הדיון.
<קטי מורלי: אני מצטערת אם אני הולכת נגד איזושהי החלטה.
<קטי מורלי: אני אומרת את האמת.
<קטי מורלי: אני רק יכולה לומר - - -
עדי קול: לא, בעוד עשר דקות אנחנו נסיים.
עדי קול: כשתחזרו לדיון הבא שלנו, כדאי שתהיה לכם עמדה אחידה.
עדי קול: ואנחנו נשמח לשמוע איך לקחתם בחשבון את ההערות של משרד התחבורה.
<קטי מורלי: זה מה שקורה בפועל.
עדי קול: אני שמחה מאוד שאמרת.
עדי קול: אנחנו מקבלים עמדה חד-צדדית פה.
עדי קול: אנחנו צריכים לשמוע את העמדות המגוונות של הגופים שאחראיים בסופו של דבר לביצוע.
<קטי מורלי: בשנים האחרונות ישנה עליה.
<קטי מורלי: כתוצאה ממה שקורה בפועל, שכל גופי המדינה תפסו את הרכב כאיזושהי סנקציה, אנחנו עדים לאחרונה שיותר ויותר רכבים נרשמים על שם קטינים עם אפוטרופוסים.
<קטי מורלי: יש לנו גם נכים, לאו דווקא נהגי מוניות.
<קטי מורלי: יש לנו נהגי מוניות, ויש לנו נהגי משאיות, ויש לנו נכים, ויש לנו אנשים עם מוגבלויות שונות, לא דווקא בניידות, יש אנשים שההורים שלהם - - -
עדי קול: ואת רואה שלמרות הסעיף, פקיד השומה לא הפעיל את שיקול דעתו ולא הגן עליהם.
<קטי מורלי: רגע, כל המקרים החריגים שמגיעים לשולחני הם אנשים קשיי יום, אנשים שאין בידם הפרוטה, והרכב לא שווה יותר מ- – מעט מאוד כסף.
<קטי מורלי: אני מצטערת - - -
עדי קול: אני רוצה לשאול עכשיו את נציגי רשות המסים.
עדי קול: אתם אומרים שנשלחת הודעה, איך אנחנו יכולים לוודא?
עדי קול: מתפקידנו לפקח על עבודתכם.
עדי קול: איך אנחנו יכולים לוודא שאכן נשלחת הודעה?
<ציפי יוסף: - - -
עדי קול: אז אנחנו נשמח לשמוע.
עדי קול: אתם שולחים את ההודעה בדואר רשום?
עדי קול: איך?
<קריאה: בדואר רגיל.
<ציפי יוסף: לכתובת של הנישום, כמו שמקבל כל אדם.
עדי קול: ולמה זה לא בדואר רשום?
עדי קול: עד כה שאני יודעת, על דואר רשום יש חזקת הגעה.
<שאול כהן: כי דואר רשום נעשה כחודש וחצי לפני כן, כששלחו לו את הודעת החיוב.
עדי קול: כן, אבל זה לא אותו דבר כשהוא אמור לאבד את הרכב שלו.
<שאול כהן: דקה.
<שאול כהן: כשאומרים לבן אדם אתה חייב, תדע, זאת השומה, כלומר, לא כמו שחשבת לפני כן כשהגשת, אלא אנחנו קובעים לך שומה, כעיקרון, זה יוצא בדואר רשום.
<שאול כהן: מיד לאחר מכן, לאותה כתובת ממש שולחים את כל הודעות ההתראה, ההרשאה, ואם יש עיקולים נוספים, אז גם אותם.
<ציפי יוסף: וזה רק עיקול, עוד לא תפסנו.
<ציפי יוסף: בתפיסה יש הודעה.
עדי קול: איזו הודעה יש בתפיסה?
עדי קול: איך היא מגיעה?
<ציפי יוסף: שמים לו הדבקה על הבית.
עדי קול: מעולה, זה אומר שברגע שהוא בא, כבר יש לו.
<ציפי יוסף: לא.
עדי קול: מה זה הדבקה על הבית?
עדי קול: אני רוצה להבין, הבן אדם הגיע לחניון ונלקח לו הרכב.
<ציפי יוסף: חניון זה שלב אחר.
<ציפי יוסף: אנחנו מדברים על - - -
עדי קול: לא, לא, אני מדברת כרגע על החניון.
עדי קול: אנחנו מדברים פה על החניון.
<ציפי יוסף: על החניון כתוב שייעשה מאמץ סביר להודיע?
עדי קול: מה זה מאמץ סביר?
עדי קול: אני רוצה לדעת מה זה מאמץ סביר.
<ציפי יוסף: להתקשר לנישום או לבא כוחו או לחברה או לתאגיד ולהודיע.
קארין אלהרר: אבל מה זה מאמץ סביר?
עדי קול: שוב, אתם אומרים מאמץ סביר, זה משאיר לך מרחב שיקול דעת להגיד מה זה מאמץ סביר.
עדי קול: את אומרת או טלפון או – אני רוצה לדעת, שיהיה כתוב איך בן אדם צריך לקבל את ההודעה הזאת.
עדי קול: אתם רוצים לכתוב את זה בחוק?
עדי קול: אני שואלת אותך.
עדי קול: מאמץ סביר זה רחב מדי.
עדי קול: זה אומר שהתאמצתי מאוד, לא הצלחתי.
עדי קול: איך אנחנו מבטיחים שהבן אדם באמת ידע?
עדי קול: שהוא לא יגיע לחניון ופתאום יהיה כתוב לו?
<ספי זינגר: אם יש לך צורך לנוסח – זה מה שהצלחנו להגיע אליו מבחינת ניסוח.
<ספי זינגר: הכוונה היא שבסמוך – אדם מגיע למקום שבוא הוא מוצא את הרכב, לפני שהוא מביא את הגרר שלוקח את הרכב, הוא מנסה להשיג את הבן אדם.
עדי קול: אני מבקשת שלא תעשו פה – אני ביקשתי שתעשו את זה כשנגמר הדיון.
עדי קול: בבקשה, היא באה, אמרה את עמדתה המקצועית.
עדי קול: אני חושבת שמותר לנו לשמוע, וחשוב שנשמע, ואם זה לא תואם במקרה את דעת - - - אז תעשו את זה בחדרי חדרים.
<עופר מנירב: שלא יפטרו אותה, הכי פשוט.
<ניר אמסל: לי אין סמכות לפטר אותה.
<עופר מנירב: לך אין סמכות, אני יודע.
<ניר אמסל: - - - לא מתכוון גם לעשות את הדבר הזה.
עדי קול: בסדר, אז אנחנו מבקשים שתנהג באנשים בהגינות כשהם מביאים את עמדתם המקצועית.
עדי קול: גם אם רשות המסים הייתה רוצה שהעמדה תהיה אחרת.
<ספי זינגר: קודם כל, הכוונה של הצעת החוק מדברת על זה שכשאדם מגיע לעיקול, לפני שאותו גובה מביא את הגרר - - -
עדי קול: אבל תסביר לי איך החקיקה מבטיחה את זה.
<ספי זינגר: קודם אני אגיד למה אנחנו מתכוונים.
<ספי זינגר: הכוונה היא חשובה מאוד.
<ספי זינגר: הכוונה היא שננסה להרים טלפון, לשלוח לו SMS, להתקשר אליו הביתה.
<ספי זינגר: נעשה איזשהו ניסיון להשיג אותו.
עדי קול: הבנו את הכוונה, אנחנו רוצים להבטיח שזה יקרה.
עדי קול: אתה יודע, הדרך לגיהינום מלאה בכוונות טובות.
עדי קול: איך מבחינת החקיקה – ושוב, אנחנו נחשוב על הצעות לנוסח – אנחנו מבטיחים שהמאמץ הסביר הזה באמת יקרה?
עדי קול: כדי שלא יהיה מצב שאנשים יגיעו והרכב שלהם יעלם והם לא ידעו את זה?
עדי קול: איך אתה מבטיח בחקיקה שזה יקרה?
<ספי זינגר: אני אומר, מבחינתנו, הניסוח "מאמץ סביר" עונה על זה.
<ספי זינגר: אבל אם יש לוועדה הצעות איך לשפר את הדבר הזה ולהגיע לנוסח שיבהיר בצורה ברורה יותר שזו הכוונה, מבחינתנו זה מקובל.
<איתן צחור: אנחנו עוד לא דיברנו, לשכת עורכי הדין.
עדי קול: אז בקצרה, ואני אתן לך.
עדי קול: מנירב.
עדי קול: אחר-כך קרן ביקשה.
<עופר מנירב: כואב לי שרשומים פה דברים שהם לא מדויקים.
<עופר מנירב: נאמר שהעיצומים הכספיים נעשים במשורה, בשיקול דעת ושבודקים את הדבר.
אברהם מיכאלי: אפשר להזדהות לפרוטוקול?
<עופר מנירב: רואה חשבון עופר מנירב.
<עופר מנירב: שיש שיקול דעת וכיוצא בזה.
<עופר מנירב: צר לי, ספי, שאתה לא בדקת מה שקורה בשטח.
<עופר מנירב: משום שאם היית בודק בשטח, היית רואה שב-5 בדצמבר לדוגמה, בהליך אוטומטי של מחשב הוציאו אלפי עיצומים כספיים ביום אחד.
<עופר מנירב: אז איך זה שיקול דעת כאשר עושים הליך אוטומטי של מחשב כאשר מטילים עיקולים?
<עופר מנירב: בחלק מהמשרדים זה היה ב-5 בדצמבר ובחלק אחר של המשרדים ב-8 בדצמבר.
<עופר מנירב: החוק אומר שצריך להפעיל שיקול דעת.
<עופר מנירב: נכון, החוק אומר שפקיד השומה יפעיל שיקול דעת.
<עופר מנירב: איך שיקול דעת נעשה אוטומטית על-ידי מחשב?
<עופר מנירב: אני רוצה להבין.
<עופר מנירב: ואני אומר לך באחריות, ותתבע אותי אם אני אומר דברים לא נכונים, שחלק גדול מאוד מהם שגוי.
<ספי זינגר: אני לא רוצה לתבוע אותך, אבל - - -
עדי קול: סליחה, ספי, אני עוצרת אותך.
עדי קול: האם אנחנו יכולים שגם ההודעה השנייה תהיה בהמצאה מלאה?
עדי קול: גם ההודעה על העיקול?
<שאול כהן: ההודעה הראשונה היא - - -
עדי קול: לא, ההודעה הראשונה היא בהמצאה מלאה, נכון?
קארין אלהרר: בדואר רשום.
<גיא גולדמן: דואר רשום.
עדי קול: דואר רשום.
עדי קול: השאלה איך אנחנו מבטיחים שגם השנייה - - -
<עופר מנירב: אין גם ראשונה בדואר רשום.
<עופר מנירב: אין אף אחת בדואר רשום.
<עופר מנירב: יש הודעה על החוב, לא לפני עיקול.
<עופר מנירב: אין בכלל הודעה בדואר רשום לפני עיקול.
קארין אלהרר: אז אפשר את ההודעה על העיקול?
<ספי זינגר: את מבקשת לשנות את פקודת המסים (גבייה).
<ספי זינגר: אני לא יודע.
<ספי זינגר: אני לא יודע לתת על זה תשובה.
עדי קול: אתה לא יודע לתקן את החוק?
<ספי זינגר: כל הרשויות המקומיות פועלות לפיה.
<ספי זינגר: יש אינספור גופים.
עדי קול: ביקשת ממני להציע נוסח.
עדי קול: מה פתאום?
עדי קול: זה אומר שיש לכם הרבה דברים לדבר עליהם.
אלעזר שטרן: אולי נבהיר את הדברים.
אלעזר שטרן: יש פה כמה דברי חקיקה שאפשר לחשוב על התיקון שלהם.
אלעזר שטרן: חברת הכנסת קול דיברה על תיקון פקודת המסים (גבייה).
אלעזר שטרן: אפשר לחשוב גם על משהו אחר, שהוא לא תיקון פקודת המסים (גבייה).
אלעזר שטרן: מדובר בהליך הזה ספציפית של עיקול רכב על שתי הודעות.
אלעזר שטרן: הודעה אחת על עצם עיקול הרכב ברישום, והודעה שנייה, שהיא סמוך לעיקול.
אלעזר שטרן: נדמה לי – תתקן אותי חברת הכנסת אם אני טועה – שהכוונה שלה הייתה לגבי אותה הודעה ראשונה, לא הודעה ראשונה לפי פקודת המסים (גבייה), הודעה ראשונה פה, במסגרת עיקול הרכב.
אלעזר שטרן: לגבי זה היא דיברה על המצאה מלאה, לא על תיקון של פקודת המסים (גבייה), נכון?
אלעזר שטרן: זאת הייתה הכוונה?
אלעזר שטרן: רק לעשות סדר, להבהיר את הנושא של הדיון.
<זאב פורת: אני לא הבנתי אותך, אתה מוכן להסביר?
אלעזר שטרן: שוב, לפי ההסדר המוצע, כאשר הרכב לא נמצא בסמוך לחצרי החייב, לפני שמעקלים אותו, צריך לעשות שתי פעולות.
אלעזר שטרן: פעולה אחת היא להודיע לו על עיקול ברישום של הרכב.
אלעזר שטרן: זו עסקה א'.
אלעזר שטרן: עסקה ב' היא לעשות מאמץ סביר, להודיע לו סמוך לפני שתופסים את הרכב.
אלעזר שטרן: אני רק מבהיר מה הייתה ההצעה.
אלעזר שטרן: ההצעה של חברת הכנסת קול הייתה שלגבי אותה הודעה ראשונית, כשאני שולח לחייב, לנישום, הודעה על כך שהרכב עוקל ברישום, שההמצאה של אותה הודעה תהיה מלאה, דהיינו בדואר רשום.
אלעזר שטרן: זאת הייתה ההצעה.
<זאב פורת: א', ניתן לשקול.
<זאב פורת: זאת אומרת, אני לא מבטל כרגע - - -
אלעזר שטרן: זו הצעה שלה, לא שלי.
עדי קול: זו הצעה שלי.
עדי קול: הוא הסביר אותה.
עדי קול: אחרי שהוא הסביר לי מה אני יכולה לבקש, הוא הסביר את מה שהסברתי.
<זאב פורת: אני לא מבטל את הרציונל שעולה כאן.
<זאב פורת: צריך לשקול, אני לא רוצה עכשיו לשלוף.
<זאב פורת: בעיקרון, כשאני מגיע לרכב, או כשמגיעים החבר'ה לרכב, הפעולה הראשונה ננקטה כבר חודש או חודשיים קודם לכן, הרי היא לא בסמיכות לתפיסה.
עדי קול: נכון, זה לא יעזור - - -
<זאב פורת: וכשיש בעל חוב, העיקול, שאתה קורא לו ברישום, נעשה בלי שום קשר בכלל לתפיסה.
<זאב פורת: הרי כמות כלי הרכב המעוקלים היא פי 50 מאשר התפיסה הפיזית.
<זאב פורת: תפריד בין שני הדברים.
עדי קול: הבנתי את ההפרדה, אתה צודק.
עדי קול: קודם כל, אני רוצה לשמוע את עמדתכם לגבי הבקשה שלי.
עדי קול: גם אם היא חודשיים לפני, אתם תשקלו אותה, אתה לא צריך עכשיו.
<זאב פורת: אני הבטחתי שאנחנו נשב ונחשוב על ההצעה.
עדי קול: מעולה.
עדי קול: עכשיו לגבי התפיסה.
עדי קול: השאלה באיזה מקרה – אולי לא בפקודת המסים (גבייה), אלא במקומות אחרים – יש דרך שבה מודיעים, מבטיחים מעבר למאמץ סביר, על תפיסה.
עדי קול: אם יש מקום כזה בחקיקה.
עדי קול: אתם אמרתם לי להציע נוסח, אני אחשוב על זה, אין לי נוסח בשליפה.
עדי קול: השאלה היא אם אתם מכירים מקומות אחרים שבהם מחייבים במהלך התפיסה איזושהי הודעה אחרת.
<זאב פורת: בדיונים שהיו לנו עם הלשכות השונות – הרי ההתנגדויות לא עלו כאן, הן עלו כבר בשלבים המקדמיים, כשכל הרעיונות האלה התחילו להבשיל לידי ניסיונות לתיקון חקיקה.
<זאב פורת: על-פי בקשתם התחייבנו לעשות כל מאמץ.
<זאב פורת: מה זה נקרא כל מאמץ?
<זאב פורת: כשאנחנו נמצאים ליד הרכב והרכב הזה שהוא רכב שיש לגביו הרשאה וחייב שיהיה לו כבר עיקול במשרד הרישוי, הוא מקדמי, אזי אנחנו אמורים ליצור קשר טלפוני עם החייב עצמו או עם מייצגו כדי להודיע לו שאנחנו נמצאים ליד כלי הרכב, ובכוונתנו לתפוס את הרכב.
עדי קול: אין לנו שום דרך לדעת אם זה קרה, כי אמרת שזה לגבי טלפונים.
<זאב פורת: רגע, אני אתקדם.
<זאב פורת: כדי לאפשר לאותו אדם שהגיע לקניון או לאיפה שלא יהיה והוא לא מוצא את רכבו, התחייבנו להקים מוקד בהנהלת רשות המסים שייתן מענה - - -
עדי קול: איפה זה כתוב?
עדי קול: איך הוא יודע להתקשר - - -
<זאב פורת: התחייבנו.
<זאב פורת: אנחנו מקימים - - -
עדי קול: רגע, סליחה, זאב, כשאתה תגיע - - -
<קריאה: אולי גנבו לו.
עדי קול: כשאתה תגיע לחניון ולא תמצא את הרכב שלך, אני יודעת לאן להתקשר, בתל-אביב, לגרירה, שבדרך כלל האוטו שלי שם.
<זאב פורת: אני מבין את הסיטואציה.
<זאב פורת: תראי, הרכב הזה הוא לא רכב שחונה דרך קבע באותו מקום שאני יכול לחזור למחרת ולראות אותו.
<זאב פורת: באופן אקראי, הגענו ויש שם רכב.
<זאב פורת: האיש חייב.
<זאב פורת: האיש חייב כבר תקופה ארוכה, הוא לא חייב יום אחד.
<זאב פורת: את כל ההתראות הוא כבר קיבל.
קארין אלהרר: חייב לכאורה, דרך אגב.
<זאב פורת: חייב לא לכאורה, חייב.
קארין אלהרר: לא, בעיצומים כספיים זה חייב לכאורה.
<זאב פורת: אני לא תופס רכב על עיצומים כספיים כשאין 10,000 שקל.
<זאב פורת: על מה מדברים כאן?
<זאב פורת: אין את זה.
<זאב פורת: אני מתחייב, אין.
עדי קול: לא, רגע, זאב, תסלח לי - - -
אלעזר שטרן: אפשר לכתוב את זה?
<זאב פורת: אפשר לכתוב את זה.
<זאב פורת: אם זאת הבעיה, כן, תכתוב.
<זאב פורת: תכתוב, בסדר?
<זאב פורת: אם זה עובד, וזאת הבעיה, תכתוב.
קארין אלהרר: צריך להוסיף את זה, תודה.
<זאב פורת: זאת הבעיה?
<זאב פורת: אתם סוטים לדברים שהם הטפל ולא העיקר.
קארין אלהרר: זאב, אני רוצה רק לומר משהו.
קארין אלהרר: בתחילת הדברים שלי התחלתי עם זה שאני לא נגד, להיפך, אני בעד גבייה.
קארין אלהרר: אני פשוט לא רוצה ליצור מצב שהגבייה הזאת תהיה גביית ענישה.
קארין אלהרר: אני רוצה שהגבייה תהיה על מנת לכסות את החוב ברשות המסים, זה גם אינטרס שלכם.
עדי קול: סליחה, אם היושב-ראש האמתי של הוועדה הזאת היה נמצא פה, והיית אומר שאנחנו סוטים לטפל, הוא היה לוקח לך את זכות הדיבור.
עדי קול: אז אני מבקשת שאתה לא תאמר אמירות שיפוטיות לגבי הדעות שלנו ולגבי דברים שמטרידים אותנו.
עדי קול: כמחוקק, אנחנו צריכים להקפיד.
עדי קול: כשאתה אומר אני מתחייב, מצטערת, אנחנו לא מכירים, אבל זה לא מספיק בשבילי.
עדי קול: אנחנו רוצים לדעת שזה קורה, ולכן אנחנו רוצים שזה יהיה כתוב בחקיקה.
<איתן צחור: לא, הוא מוכן שזה יכנס לחקיקה.
קארין אלהרר: מעולה, סגרנו.
עדי קול: סליחה, הבטחתי לך לדבר קודם.
עדי קול: רק לפרוטוקול, מי אתה?
<איתן צחור: איתן צחור, אני בשם לשכת עורכי הדין, לשכת יועצי המס.
<איתן צחור: בשם הלשכות המקצועיות, קודם כל, אנחנו מצטרפים לכל מילה שנאמרה פה על-ידי היועץ המשפטי של הוועדה.
<איתן צחור: זה בדיוק היה "הנון" שלנו.
<איתן צחור: כל הכבוד על הדברים.
<איתן צחור: אנחנו רוצים להוסיף שני דברים.
<איתן צחור: הסעיף עצמו, סעיף 193 לפקודה, הוא סעיף שמדבר על מנהל המחוז שצריכים להודיע לו דברים.
<איתן צחור: ואם אתה פונה לפקודת המסים (גבייה) ושואל מי זה מנהל המחוז – תפתחו את סעיף 1 לפקודה, זה המוכתר.
עדי קול: באמת?
<איתן צחור: כן, המוכתר הוא מנהל המחוז.
<איתן צחור: פה אנחנו נמצאים בעולם של תורכיה של אז.
עדי קול: אולי צריך להתקשר למוכתר בתורכיה.
<איתן צחור: בדיוק כך.
<איתן צחור: אז אני אומר, קודם כל, קשה לראות למי ניתן בכלל שיקול הדעת.
<איתן צחור: שיקול הדעת פה הוא מעורפל מאוד, בהצטרף לכל מה שנאמר פה, ואני לא רוצה לחזור על הדברים.
<איתן צחור: עצם שיקול הדעת פה חייב להיות מעוגן בצורה סבירה יותר.
<איתן צחור: למשל, "אסור תוך כדי נסיעה" – זו המגבלה?
<איתן צחור: אם עצרתי לרגע ברמזור אז מותר?
אלעזר שטרן: הנוסח הזה שונה.
קארין אלהרר: לא, לא, כתוב במפורש.
<איתן צחור: לא במהלך נסיעה.
<איתן צחור: למה, לחנייה?
אלעזר שטרן: לחונה.
<איתן צחור: אני חושב שההיפך הוא הנכון, לא במהלך נסיעה ולא בחנייה, אלא רק כאשר הרכב נמצא במקום מסוים - - -
קארין אלהרר: אז מתי, על הירח?
<איתן צחור: לא, הייתי אומר חנייה לאורך זמן, לא חנייה רגעית.
אלעזר שטרן: לא, חנייה זה לא עצירה.
אלעזר שטרן: חנייה זה חנייה.
<איתן צחור: אני אומר שזה צריך להיות חנייה לאורך זמן או משהו כזה.
<עופר מנירב: כשאישה לוקחת את הילד מבית הספר, אפשר לקחת אותו.
עדי קול: עופר, קיבלת רשות דיבור?
<איתן צחור: המילה חנייה היא מילה פרובלמטית גם כן כשלעצמה.
עדי קול: אוקיי, אנחנו קיבלנו את ההערה שלך, אנחנו נשקול אותה.
עדי קול: הבטחתי לקרן קודם.
<קרן צפריר: אני רוצה להמשיך את הדברים האלה.
<קרן צפריר: אני חושבת שיש דגש נכון על איזה אנשים ואם החוב הוא אמתי או לא אמתי.
<קרן צפריר: אבל אני חושבת שיש פה בעיה גם ברגע שהחוב הוא כבר חוב חלוט.
<קרן צפריר: אדם שיש לו חוב חלוט לרשות המס לא מתפשט מהזכויות שלו.
עדי קול: שמענו את זה.
עדי קול: שמענו, הבנו, לקחנו בחשבון.
<קרן צפריר: לגבי המיקום - - -
עדי קול: אנחנו הבנו את זה.
עדי קול: את האיזון הזה הבנו.
<קרן צפריר: לגבי המיקום.
<קרן צפריר: באמת, גם רכב שהוא רכב חונה יכול להחנות בסופר, הוא יכול להחנות בדרך לבית הספר - - -
עדי קול: הבנו את הטענה הזאת.
<רות פרמינגר: רות פרמינגר, ארגון נפגעי פעולות איבה.
<רות פרמינגר: אני רק רוצה לחדד, אם מדובר גם במקרים כאלה, באנשים שהרכב שהוא תחליף רגליים שלהם.
<רות פרמינגר: אני רק רוצה לחדד את הנושא - - -
עדי קול: דיברנו על זה.
עדי קול: את הגעת מאוחר, זה היה כל הנושא.
<רות פרמינגר: אוקיי, זה מה שרציתי.
עדי קול: בבקשה, מי אתה?
<צחי אבוהב שביט: אני צחי, ואני מלה"ב, הארגון שמאגד את ארגוני העצמאיים והעסקים הקטנים.
<צחי אבוהב שביט: אני מזכיר ועדת המסים שם.
<צחי אבוהב שביט: אני רוצה לחדד שתי נקודות שעלו פה.
<צחי אבוהב שביט: אמרתי קודם לחברת הכנסת קארין אלהרר, ואמרנו את זה גם לרשות המסים בפניו, אני חושב שצריכים לגבות מסים מחייבים, וצריכים אפילו להגביר את האכיפה בצורות אחרות.
<צחי אבוהב שביט: זו נראית לי צורה של לחפש את המטבע מתחת לפנס, איפה שהכי קל.
<צחי אבוהב שביט: וכמו שזה עלה מהדברים של הסמנכ"ל לגבייה, מר זאב פורת, החלת העיקול מתחילה בחוב של 10,000 שקלים.
<זאב פורת: אם הבנתי נכון, מחוב של - - - כל סכום יכול להיות, אין הגבלה.
עדי קול: זאב, אז תתקן אותו אחר-כך.
<צחי אבוהב שביט: כל סכום.
<צחי אבוהב שביט: נאמר, אם הבנתי נכון, שרכבים שערכם נמוך מאוד, לא יעקלו אותם, ורכבים שערכם גבוה מאוד לא יעקלו אותם.
<זאב פורת: לא נכון.
קארין אלהרר: לא, הוא אמר רק על רכבים - - -
<זאב פורת: דיברתי על מידתיות.
<צחי אבוהב שביט: תהיה מידתיות.
<צחי אבוהב שביט: זאת אומרת שאם אני בעל רכב ששווה 300,000 שקל ויש לי חוב של 10,000 שקל, אני אמשיך להסתובב עם האוטו שלי.
<צחי אבוהב שביט: ויש לי גם עורכי דין ומייצגים והכול בסדר.
<צחי אבוהב שביט: אני אמשיך להסתובב עם האוטו שלי.
<צחי אבוהב שביט: אם החוב שלי - - -
קארין אלהרר: לא, אבל יכול להיות שהם יעקלו את חשבון הבנק.
<ציפי יוסף: אם לא נמצא משהו אחר - - -
<צחי אבוהב שביט: גם זה לא דבר ראשון שנעשה.
עדי קול: אנחנו הבנו את הטענה שלך.
עדי קול: השאלה היא מה אתה רוצה להגיד?
<צחי אבוהב שביט: כל מה שאני רוצה לומר פה שהרעיון הזה של עיקול רכב הוא רעיון שיכול להיות מתאים, אבל כמו שנאמר קודם, אחרי כל הפעולות שנעשו לוודא שאכן החייב - - -
עדי קול: אוקיי, כמו שאתה רואה, אנחנו מנסים לעשות את כל הפעולות.
עדי קול: כיוון שדודו נתן לי ארכה, אני רוצה להעלות את הנושאים שהטרידו אותנו לקראת הדיון הבא.
<צחי אבוהב שביט: סליחה, אני רק רוצה להוסיף עוד דבר אחד, חצי מילה, זה יתאים גם לאחר-כך.
<צחי אבוהב שביט: חשוב שבחקיקה יהיה כתוב שאם אחרי כל הסיפור הזה יש משהו שנעשה שלא כדין, הרשות תפצה את החייב על הנזק שנגרם לו.
<צחי אבוהב שביט: שזה יהיה כתוב.
עדי קול: בסדר, זה כתוב.
<צחי אבוהב שביט: זה לא כתוב בשום מקום.
עדי קול: בסדר.
עדי קול: אני רוצה לעבור על הנקודות שהעלינו.
עדי קול: קודם כל, ספי, אני אשמח לשמוע התייחסות לגבי המוכתר.
עדי קול: אתם קראתם את החוק?
עדי קול: אתם לא רוצים לעשות את זה?
עדי קול: אמרת לי שזה תיקון חקיקה.
עדי קול: מי האחראי?
עדי קול: למי יש שיקול דעת?
עדי קול: מי זה המוכתר?
עדי קול: ספר לי, אנחנו לא מכירים את המוכתר, אולי הוא צריך לבוא לפה לדבר.
<ספי זינגר: פקודת המסים היא פקודה ישנה מאוד מאוד.
עדי קול: אבל אתם עושים כבר תיקונים.
קארין אלהרר: יש פה תיקון.
<ספי זינגר: אני רוצה להדגיש, לא מתקנים פה את פקודת המסים (גבייה).
עדי קול: אבל אתם נותנים עכשיו שיקול דעת לבן אדם מסוים, נכון?
<ספי זינגר: לא, לא לאותו מוכתר.
<ספי זינגר: שיקול הדעת ניתן - - -
עדי קול: למנהל המחוז, כשמנהל המחוז הוא המוכתר?
<ספי זינגר: לא, למי שנמצא לפי 193, לפקיד שומה.
<קריאה: למנהל המחוז.
<ספי זינגר: לא, אתם טועים.
<ספי זינגר: אנחנו מתקנים את חוקי המס, והסמכות שניתנת היא למי שיש לו את סמכויות האכיפה בחוקי המס, שזה פקיד השומה לפי סעיף 193 לפקודת מס הכנסה.
<איתן צחור: לא, 193 זה מושל המחוז.
<איתן צחור: אתה מדבר על מושל המחוז.
<ספי זינגר: פקיד השומה – כן.
עדי קול: אתה יכול להקריא לנו?
עדי קול: אין לנו את הסעיף.
<ספי זינגר: "כל סכום שאדם חייב לשלם לפי פקודה זו, רשאי פקיד השומה לאכוף תשלומו לפי ההוראות שלהלן, או על פי פקודת המסים (גביה), והוראות אותה פקודה, חוץ מסעיף 12 שבה, יחולו על גביית כל סכום כאמור כאילו היה מס כמשמעותו באותה פקודה".
עדי קול: אז איפה אתה קורא את - - -
<ספי זינגר: "אלא שאם פקיד השומה איננו מושל המחוז, ישלח פקיד השומה למושל המחוז שבו יושב הנישום" - -
עדי קול: אתה קורא סלקטיבית, תודה רבה.
<ספי זינגר: את צודקת.
קארין אלהרר: אני חושבת שזה טעון תיקון.
<ספי זינגר: - - "או שבו הוא עוסק בעסקו, תעודה בחתימת פקיד השומה" - - -
עדי קול: אוקיי, אם אתה רוצה להביא תיקון לחקיקה, אנחנו מצפים ממשרד המשפטים קודם על לקרוא את הסעיף עד הסוף.
עדי קול: מזל שקארין אלהרר קוראת את החוק.
עדי קול: דבר שני, לבוא ולהסביר לנו מי זה מנהל המחוז.
עדי קול: ואם אתה עושה תיקון, תתקן בהתאם.
עדי קול: אני רוצה לדעת מי זה.
קארין אלהרר: תראה, לבוא ולהגיד צריך להטיל סנקציות על חייבים זה בסדר.
עדי קול: אנחנו מצטערים, אנחנו רוצים שתעשו עבודה יסודית.
עדי קול: אתם רוצים לתקן?
<ספי זינגר: אנחנו נבדוק את הסעיף.
עדי קול: אבל אתה מבין שאנחנו מרגישים שאתם סתם צוחקים עלינו?
עדי קול: אתם רוצים לבוא לגבות יותר, בסדר, אנחנו מסכימים, אנחנו רוצים שתגבו יותר.
עדי קול: השאלה איך אתם עושים את זה ולמי אתם רוצים לתת את הסמכויות.
עדי קול: תקראו את הסעיפים שאתם רוצים לתקן עד הסוף, אני מצטערת.
עדי קול: זו הייתה הערה אחת.
עדי קול: הערה שנייה שהבטחתם שתבדקו היא לגבי ההמצאה המלאה שהבטחת לבדוק.
עדי קול: לגבי שאלת ההודעה בזמן התפיסה, אנחנו מנהלים דיונים במקביל לוועדת חוקה לגבי מערכת לא קשורה לחלוטין.
עדי קול: אנחנו קוראים למערכת שאנחנו מדברים עליה קוראים מערכת מנע.
עדי קול: זו המערכת שהתפקיד שלה להודיע לקורבנות עבירה על תהליכים שקורים על העבריינים.
עדי קול: מכירים?
עדי קול: זו מערכת גרועה לא פחות ממערכות אחרות של המדינה.