GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נועה סרברו: הנכסים שהועברו לחברה – כאן נמחקו המלים "שאינם נכסים שמורים" לאור ביטול הקרן השמורה - ישמשו למימוש מטרות החברה ולביצוע תפקידיה לפי הוראות חוק זה, ולמימון פעילותה של החברה, ולשם כך בלבד, בכפוף להוראות פרק זה.
<נועה סרברו: (ב1) בלי לגרוע מהאמור בסעיף קטן (ב), החברה תקצה ותעביר בכל שנה 135 מיליון שקלים חדשים לפחות למטרת סיוע לניצולי השואה הזקוקים לכך, ובלבד שלא תשתמש בנכסים שניתנו לגביהם החלטות בדבר זכותו של מבקש בנכס לפי סעיף 22 או 26, בנכסים שמימושם מעוכב לפי סעיף 35 או בנכסים שיש לחברה יסוד סביר להניח, על בסיס ממצאי חקירה שנערכת, שיימצאו בהם יורשים או בעלי זכויות אחרים.
<נועה סרברו: מצאה החברה כי אין די בנכסים שבידיה כדי להקצות ולהעביר את הסכום האמור באותה שנה – יחליט הדירקטוריון בדבר הסכום שיוקצה לסיוע, בהחלטה מנומקת שתירשם בפרוטוקול, וימסור דוח מפורט בעניין לוועדת החוקה, לוועדת הכספים של הכנסת ולשר המשפטים.
<נועה סרברו: (ב2) החברה תקצה ותעביר בכל שנה מחצית מהסכום האמור בסעיף קטן (ב1), לפחות, ישירות לחשבונות בנק הרשומים על שמם של ניצולי השואה הזקוקים לכך.
אלעזר שטרן: אני מבקש לעצור.
<מרים גרייבר: אנחנו רוצים להעלות את הסכום.
שולי מועלם-רפאלי: גם אנחנו.
<מרים גרייבר: אין דבר כזה של נצרכים.
<מרים גרייבר: אנשים שיש להם 9,000 שקלים במצטבר, עדיין הם בקו העוני ואנחנו צריכים לעזור להם מדי פעם.
שולי מועלם-רפאלי: כולם מסכימים שצריך להעלות את הסכום.
<נועה סרברו: אני אומר איך הגענו לסכום שנקבע.
<נועה סרברו: למעשה הסעיף הזה בנוסח המתוקן כמובן נועד להגדיל את הסכום שהחברה מעבירה מדי שנה לטובת סיוע לניצולי שואה לעומת הקודם שהיה מאה מיליון שקלים ומעלה אותו לסכום של 135 מיליון שקלים לפחות.
<נועה סרברו: כמובן שאף אחד לא חולק על כך שככל שאפשר להגדיל את הסיוע לניצולי השואה מבלי לפגוע בזכויות אחרות, יש לעשות כן ולכן זאת הייתה נקודת המוצא, לחפש איך אפשר לעשות את זה מבחינת הממשלה כאשר היא באה לבחון את העניין.
<נועה סרברו: נעשתה עבודה ובשיתוף של החברה נבחנו הנתונים והערכות של החברה כי גם בסעיף הזה קבוע, וזאת בעצם נקודת המוצא של החוק, שהנכסים האלה הם נכסים פרטיים ולכן יש בהם זכויות קניין מוגנות של בעלי הנכסים.
<נועה סרברו: לכן גם בסעיף עצמו כתוב שהחברה תעביר לסיוע נכסים ובלבד שלא תשתמש בנכסים שיש לחברה יסוד סביר להניח על בסיס חקירה שנערכת שיימצאו בהם יורשים ובעלי זכויות אחרים.
<נעמה מנחמי: לכאורה דווקא מהסיפא עולה שאת יכולה להעלות את הסכום כי את יודעת שממילא לא ייפגעו הזכויות הפרטיות.
<נועה סרברו: אני כרגע מדברת במהות ואחר כך אני אסביר למה הגענו לסכום עצמו ומה החשש שלנו במקרה שיוחלט להעלות אותו.
<נועה סרברו: מבחינת המהות, מבחינת התכלית, כאשר אנחנו ניגשנו לבחון את זה, בחנו מה בעצם אותם הנכסים, איך אנחנו יכולים להגדיל ככל האפשר את הנכסים שהחברה יכולה להעביר לסיוע שאלו נכסים שבעצם היא לא מעריכה שיש סבירות שיאותרו בהם יורשים.
<נועה סרברו: החברה עשתה את הבדיקות שלה ואת הבחינות שלה והציגה לנו את הנתונים.
<נועה סרברו: הממשלה התגייסה כדי לבטל את הקרן השמורה, שזה סכום נוסף שהחברה הייתה אמורה לפי החוק המקורי לשמור בצד עד לסיום חיי החברה וגם אז היה אמור להישמר לתקופה מסוימת בצד להבטחת זכויות היורשים בנכסים ככל שהם יתבררו בעתיד.
שולי מועלם-רפאלי: לזה יש גיבוי מדינה.
שולי מועלם-רפאלי: את זה עברנו.
מרב מיכאלי: יש את הקרן.
מרב מיכאלי: אנחנו בחישוב שלנו התייחסנו לקרן.
מרב מיכאלי: לקחנו בחשבון את הקרן שהחברה מחויבת לשמור לפי החוק או לפחות לפי הגרסה הקודמת שלו.
מרב מיכאלי: אין סתירה בין הדברים.
<נעמה מנחמי: אני אשמח אם תתייחסו קונקרטית.
<נעמה מנחמי: יש דברים עליהם דיברנו ואולי כן כדאי שיהיו לפרוטוקול.
<נעמה מנחמי: לא ראיתי במסגרת החישוב נכסים שעתידים להיכנס לחברה כמו לדוגמה ריביות על השקעות שהיא עושה וכך גם לעניין נכסים שהיא מעריכה שהיא תאסוף בשנים הבאות.
<נעמה מנחמי: מצד שני כן ראיתי נכסים רבים שהחברה מעריכה שיצאו למרות שעדיין אין לנו אינדיקציות ברורות שכך יקרה.
<נעמה מנחמי: לדוגמה, החברה מעריכה שהיא תוציא עוד חמישים מיליון שקלים להשיב לבקשות השבה שכרגע בכלל לא נמצאות ולא קיימות, וראינו שדווקא בשנים האחרונות הולכות ומתמעטות בקשות ההשבה, כך שאני לא בדיוק הבנתי את החמישים מיליון.
<נעמה מנחמי: היינו רוצים לקבל הסבר קצת יותר טוב, ושוב, לפרוטוקול, על נושא ארבעים אחוזי השבה כאשר עד היום ראינו שבעצם החברה השיבה פחות מעשרים אחוזים.
<נעמה מנחמי: כלומר, השיבה 19.5 אחוזים מסך הנכסים.
שולי מועלם-רפאלי: כשאתם כותבים שהם יעבירו לפחות, יוצא שאתם מתעלמים מזה שבשנה שעברה הם אפילו לא העבירו את ה-לפחות מאה מיליון.
שולי מועלם-רפאלי: אם כן, חברים, מה קורה לכם?
<נעמה מנחמי: בסוף 2013 עבר התקציב של 2012.
<מרים גרייבר: את לא מתייחסת לנצרכים, אבל צריך להוסיף להם.
<אדוארד קלר: לימיני יושב אבי ומורי לאון קלר ולידו אוריאל בני בכורי.
<אדוארד קלר: אנחנו המייסדים של הפורום להגנה על זכויות ניצולי השואה.
<אדוארד קלר: אני מבקש לעשות סדר במספרים.
דוד רותם: אנחנו הבנו את המספרים.
<אדוארד קלר: לא.
<אדוארד קלר: יש כאן טעות גדולה.
<אדוארד קלר: עד הדוח האחרון שפרסמה החברה לדצמבר 2012, סך הכול העבירו להשבה בערך 65 מיליון שקלים כאשר אנחנו יושבים עכשיו, וגם על כך יש לנו דין ודברים עם החברה, על יותר ממיליארד שקלים.
<אדוארד קלר: החברה מנסה להציג בפנינו סיטואציה שגם כאן היא צירפה מסמך לדיון על פיו מתוך המיליארד ו-19 מיליון שקלים, רק 366 מיליון שקלים מהווים פוטנציאל לסיוע.
<אדוארד קלר: כאן, במספר הזה, אנחנו נראה עד כמה יש כאן אי התאמה עם המציאות.
<אדוארד קלר: נאמר שהחברה מוכנה להעביר 135 מיליון שקלים לשנה, נכפיל את זה בארבע וכבר הגענו ל-540, ואם כן, איך היא בכלל מתחייבת ל-540 כאשר יש לה רק 366 מיליון שקלים לחלק?
<אדוארד קלר: משמע שה-653 מיליון שקלים שהיא טוענת שזה כסף מיועד ויבואו דרישות לגביו וכולי, זה משהו מאוד גמיש שהיא מגדירה אותו.
<אדוארד קלר: החברה עד סוף 2012 חילקה רק 65 מיליון שקלים.
<אדוארד קלר: סך הכול רשומים באתר של החברה יותר משישים אלף נספים.
<אדוארד קלר: עד 31 לדצמבר 2012 סך הכול בערך ל-1,500 אנשים הודיעו שהם זכאים.
<אדוארד קלר: אנחנו מדברים כאן על שלושה אחוזים בלבד מכל הנספים שמחפשים להם ניצולים.
<אדוארד קלר: הם חילקו רק 65 מיליון שקלים ואיך פתאום יש 600 מיליון שקלים נוספים שימצאו להם יורשים?
<אדוארד קלר: לצערי המשימה המרכזית שהחברה הזו נטלה על עצמה לאתר ולהשיב נכסים, החברה נכשלה בה וזאת המציאות.
שולי מועלם-רפאלי: אולי באיתור היא לא נכשלה.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא בטוחה שהמינוח הוא כישלון או הצלחה.
<אדוארד קלר: לאתר, התכוונתי ליורשים.
<אדוארד קלר: לאתר את היורשים.
<נעמה מנחמי: אי אפשר להאשים אותי באהדה רבה לחברה, אבל עדיין כן יש בקשות החלטה חלקיות שמחכות לצווי ירושה בסכום מצטבר של 361 מיליון שקלים.
<אדוארד קלר: מאה מיליון מהסכום הזה כבר חולקו.
<אדוארד קלר: אני מבקש לחזור למהות.
<אדוארד קלר: למעשה התהליך של איתור היורשים נכשל ואין טעם להמשיך לבזבז כסף על התהליך הזה אלא צריך לעצור את הפעילות, לממש את כל הנכסים ולחלק את הכסף לנזקקים.
<אדוארד קלר: אני בטוח שחלק
<אדוארד קלר: כם צפה בסוף השבוע בתכנית בערוץ 2.
מרב מיכאלי: אי אפשר להזמין יותר טוב מזה.
<אדוארד קלר: אנחנו לא הזמנו את התכנית.
<אדוארד קלר: תודה.
מרב מיכאלי: גם אנחנו לא.
שולי מועלם-רפאלי: גברתי היועצת המשפטית של משרד המשפטים, מונחות כאן בעצם שלוש הצעות.
שולי מועלם-רפאלי: מונחת ההצעה הממשלתית, מונחת הצעה של חבר הכנסת שטרן ומונחת הצעה של חברת הכנסת מרב מיכאלי.
שולי מועלם-רפאלי: המגמה של הפגישה הזאת כאן היום היא להעלות את הסכום.
שולי מועלם-רפאלי: האם למשרד המשפטים יש מחשבה על סכום אחר מהסכום שמופיע כרגע בהצעה הממשלתית?
אלעזר שטרן: לפני כן, אולי אני אשתדל לעזור.
אלעזר שטרן: אני חושב שבהצעת החוק, נצא מתוך נקודת הנחה שהנתונים שיש לנו הם נתוני אמת.
אלעזר שטרן: נגיד שאין עליהם מחלוקת.
אלעזר שטרן: לדעתי יצרתם כאן מנגנון טוב שמאפשר לחברה, אחרי שהיא תוכיח, לא לעמוד באיזה סכום שלא נקבע.
מרב מיכאלי: כאן צריך לקבוע מנגנון.
אלעזר שטרן: יש מנגנון קבוע.
מרב מיכאלי: אבל מנגנון הדיווח לוועדת החוקה על כך שלא עומדים בסכום, זה לא קבוע כאן ואת זה אנחנו צריכות להוסיף.
אלעזר שטרן: יהיה מנגנון.
<נועה סרברו: מנגנון של דיווח, אם הם לא עומדים בסכום.
מרב מיכאלי: לא קבוע תוך כמה זמן.
מרב מיכאלי: כתוב שצריכים לדווח לוועדת החוקה אבל לא כתוב תוך כמה זמן.
<גיא גיסין: אם תקצרו את המועד, תראו שהכול מסתדר.
דוד רותם: יש עוד איזה שמועות עליהן אתה רוצה לספר לנו?
<גיא גיסין: יש לי כמה.
<גיא גיסין: השמועה הבאה היא מדיון שהיה לי עם משרד הרווחה ברמות הגבוהות ביותר וזה לא משהו שהמצאתי אותו מהעיתונות אלא זה נמסר לי בפגישה עם שר הרווחה.
אלעזר שטרן: ברשותכם, אני רוצה להמשיך עם הקו הזה.
אלעזר שטרן: אני חושב שנקבע כאן מנגנון שבעיני משאיר את יכולת ההחלטה בתוך החברה להשבה ובעיני זה בסדר, עם דיווח ואנחנו מכירים את מנגנוני הדיווח לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הכספים.
אלעזר שטרן: היכן שסומכים על הדירקטוריונים, יש את המנגנון הזה שעדיין משאיר בידי אותו גוף את היכולת.
אלעזר שטרן: הדבר השני הוא שיש כאן סכום מסוים לארבע שנים שעליו יודעים שאפשר לעבוד.
אלעזר שטרן: 135 מיליון שקלים שזה באמת המינימום שבמינימום.
אלעזר שטרן: אני אומר את האמת ומרב תגיד משהו אחר.
אלעזר שטרן: אני חושב שלהתחיל ב-150 מיליון, זה מינימום.
אלעזר שטרן: במקרה הגרוע יש שתי אפשרויות, האחת, שבשנה הבאה יבואו לכאן וייתנו את הדיווח הזה ויאמרו שלא עומדים בסכום והם עומדים רק ב-135 מיליון שקלים.
אלעזר שטרן: במקרה הכי גרוע, בעוד שנתיים יבואו ויאמרו שהם עומדים ב-120 מיליון כי הסכום לארבע שנים הוא 135 כפול ארבע וכרגע הם לא פורצים אותו.
אלעזר שטרן: כיוון שהיום יש יותר ניצולים מאשר יהיו אז, בואו נעשה את הסכום הזה גם אם הוא הסכום שמדובר עליו, אולי לא כמו שנאמר כאן, ונעשה אותו יורד כמו שתרד האוכלוסייה.
אלעזר שטרן: זה מבלי לסתור את הנתונים שנתנה החברה.
אלעזר שטרן: אני חושב שלפחות צריך להגיד 150 ולהסתמך על מגמת הירידה אבל במקרה הכי גרוע להגיד 150, 135, 120, 105 מתוך ציפייה שיהיה יותר ושהנתונים שנקבל מהחברה יראו.
אלעזר שטרן: אני הייתי בעד ללכת על 150 מיליון ולהסתמך על המנגנון הזה.
אלעזר שטרן: אני חושב שזה הוגן מבחינת כולנו, גם הגיוני וגם מביא בשורה ומשאיר את הבלאנס כדי שלא נעמוד פתאום בפני הפתעה ובמקרה הכי גרוע יש ערבות של משרד האוצר.
אלעזר שטרן: לסעיף הנוסף, באשר לחמישים אחוזים.
אלעזר שטרן: דודו שאל אותי לגבי הקואליציה והאופוזיציה.
אלעזר שטרן: היה צריך לעשות שיעורי בית, ללכת לשאול את אילת שקד ואת ניסן סלומינסקי איך אני מתפקד בתור חבר קואליציה בוועדת הכספים.
דוד רותם: תשאל את שרת המשפטים.
אלעזר שטרן: גם את שרת המשפטים.
אלעזר שטרן: כדאי לך.
אלעזר שטרן: תתייעץ ואם לא חכה למליאות.
אלעזר שטרן: אני אומר שאני אתעקש על לפחות שבעים אחוזים במקום חמישים אחוזים.
שולי מועלם-רפאלי: שמונים אחוזים.
אלעזר שטרן: אני לא רוצה.
אלעזר שטרן: על פחות משבעים אחוזים, גם כחבר קואליציה, שחררו אותי מהדבר הזה.
אלעזר שטרן: זה לא יהיה כאן כי זה מעליב ולא משנה אם אני קואליציה או אופוזיציה.
אלעזר שטרן: אני לא אתן יד להעליב את ניצולי השואה.
אלעזר שטרן: אני חושב שבדברים האלה אפשר לעמוד.
אלעזר שטרן: זה מעליב ואני לא רוצה לחזור לדברים שאמרתי קודם על הפטרוניזם הזה ועל הדברים שאפילו חברי דודו אמר לי שהיורשים שלהם ירכשו אלכוהול או יגנבו להם את הכסף לקניית סיגריות.
אלעזר שטרן: מספיק עם זה.
שולי מועלם-רפאלי: בוועדה מקבילה אומרים את זה גם על אלמנות צה"ל, שהם ייתנו להן את הכסף, הילדים ייקחו את זה.
דוד רותם: דוקטור פלג, בבקשה.
מרב מיכאלי: אני ארצה להתייחס לדבריו של חבר הכנסת שטרן.
<ישראל פלג: תודה על זכות הדיבור אבל יושב ראש הדירקטוריון ביקש לדבר לפני.
<מיכה חריש: אדוני היושב ראש, אני מבין שבישיבה הזאת אני מייצג את הרשעים.
דוד רותם: אל תיקח את זה על עצמך.
<מיכה חריש: לא לקחתי.
שולי מועלם-רפאלי: תחסכו לנו את הסיבוב הזה.
שולי מועלם-רפאלי: כבר עשיתם את זה בישיבה הקודמת.
<מיכה חריש: רשות הדיבור שלי וגם אם את חברת כנסת, הייתי כאן 22 שנים וכיבדתי את אלה שבאו לישיבות.
שולי מועלם-רפאלי: גם אני מכבדת את אלה שבאו אבל כשאני באתי אליכם, אתם לא כיבדתם אותי.
שולי מועלם-רפאלי: אל תלמדו אותי איך לכבד אחרים כשאתם בביתכם לא כיבדתם אותי כחברת כנסת.
<מיכה חריש: את רוצה לדבר?
<מיכה חריש: תדברי.
שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב ראש, אמורים לשמור גם קצת על כבודי.
שולי מועלם-רפאלי: קצת.
שולי מועלם-רפאלי: לא כמו על כבודו שלו כמובן.
<מיכה חריש: לימדו אותי שאם נותנים את רשות הדיבור, מי שמקבל אותה נותנים לו לדבר.
<מיכה חריש: את כאן מוסכם?
שולי מועלם-רפאלי: לגמרי.
<מיכה חריש: החברה הותקפה כאן מכל הכיוונים.
<מיכה חריש: אני לא יודע אם זה תוזמן או לא תוזמן אבל החברה הותקפה כאן ואני רוצה לעשות צדק לחברה קודם כל.
<מיכה חריש: אני כיושב ראש הדירקטוריון בסך הכול שנתיים.
<מיכה חריש: הציע אותי משה זנבר ואני סירבתי כי לא רציתי לבוא להיות יושב ראש אבל רק בפניית הוועדה הממנה, בגלל המצב שהיה, הסכמתי להיות יושב ראש החברה.
<מיכה חריש: לא חיפשתי את הג'וב הזה ואני לא מחפש אותו.
<מיכה חריש: תאמינו לי, באתי לעשות כאן שליחות.
<מיכה חריש: הקריירה שלי מאחורי.
<מיכה חריש: ישראל פלג מנכ"ל החברה נכנס חצי שנה, אולי פחות, לפני כמנכ"ל.
<מיכה חריש: אחרי כן אני רוצה לעשות צדק לחברה.
<מיכה חריש: אני אתן שני נתונים.
<מיכה חריש: אני אומר לך מהיכן המספרים.
<מיכה חריש: בחברה, בעבודה שנעשתה על ידי אגפי החברה, אלה שהשמצתם אותם, איתרו יורשים של נספי השואה שמגיע להם רכוש ב-300 מיליון שקלים.
<מיכה חריש: מאה מיליון שולמו ומאתיים מיליון שקלים אפשר להחזיר להם אבל תהליכי החקיקה הקיימים היום במדינת ישראל לא מאפשרים זאת.
<מיכה חריש: אנחנו יודעים את השמות שלהם, אנחנו יודעים היכן הם נמצאים.
<מיכה חריש: שינויי החקיקה שמובאים כאן – ועל זה לא השמעתם מילה – יאפשרו להחזיר את הרכוש באותם מאתיים מיליון שקלים ולכן תהיה קפיצת מדרגה.
<אדוארד קלר: יש איזה נתון שמסרתי שהוא לא נכון?
<מיכה חריש: תקשיב לי.
<מיכה חריש: לכן תהיה קפיצת מדרגה כי שינויי החקיקה יקלו את התהליך של ההחזרה.
<מיכה חריש: חוק הירושה הישראלי לא מתאים לאנשים שיורשים את נספי השואה וזה השינוי שצריך להביא ועל זה צריך לברך.
שולי מועלם-רפאלי: לזה הייתה הסכמה כאן של כל חברי הכנסת.
<מיכה חריש: אני אמשיך להקשיב לך.
שולי מועלם-רפאלי: אני אומרת שעל זה כולנו הסכמנו בלי הבעת התנגדות.
<מיכה חריש: זאת גם החברה.
<מיכה חריש: אותם אנשים עשו את העבודה הזאת.
<מיכה חריש: בחמש השנים האחרונות, מתוך העבודה שנעשתה בחברה וזיהו נספים בשואה שיש להם רכוש ואין להם יורשים, כי לצערנו הרבה מאוד מאלה שנספו בשואה, כל המשפחה נספתה.
<מיכה חריש: אלה שנכנסו לתאי הגזים, לא היו ביניהם חלק שירשו וחלק שלא ירשו.
<מיכה חריש: אלה שזוהו בחמש השנים האחרונות, הסכום שהועבר לסיוע לניצולי שואה היה חצי מיליארד שקלים.
<מיכה חריש: 500 מיליון שקלים.
<מיכה חריש: לא הרבה גורמים בארץ עשו את זה.
<מיכה חריש: אחרי שאמרתי את זה, ישראל פלג, שהוא מנכ"ל כשנתיים, אחרי כמה חודשים בתפקידו הביא לדירקטוריון – בערך בראשית 2013, הוא התמנה ב-2012 ואני ב-2012 – הצעה לקיצור חיי החברה מ-2021 ל-2017.
<מיכה חריש: אם תראו לי עוד תקדים אחד שמנכ"ל של חברה ממשלתית יזם את קיצור חיי החברה שם הוא מנכ"ל, אני אתן לכם פרס.
<מיכה חריש: אני מזמין שבחים למנכ"ל הזה על היוזמה הזאת.
<מיכה חריש: חברת הכנסת מרב מיכאלי, את יודעת כמה אני מכבד אותך ומעריך אותך, אבל לא את יזמת את סגירת החברה.
מרב מיכאלי: אני לא מתיימרת ליזום את סגירת החברה.
<מיכה חריש: כך התפרסם.
<מיכה חריש: ישראל פלג יזם את סגירת החברה.
מרב מיכאלי: אין לי עניין בסגירת החברה.
<מיכה חריש: הוא יזם את סגירת החברה כי הוא הגיע למסקנה, וקיבל אישור אחרי עבודת ההנהלה ואישור של הדירקטוריון, שבשלוש שנים אפשר להביא לסיום שני דברים שעוד צריך לעשות.
<מיכה חריש: יש עוד רכוש שאפשר להחזיר.
<אדוארד קלר: שלוש שנים, הסכמנו.
<אדוארד קלר: אלה ארבע שנים.
<מיכה חריש: בשנה הרביעית סוגרים.
<מיכה חריש: אם אפשר יהיה לקצר עוד, נקצר עוד.
<אדוארד קלר: אפשר בחוק.
<מיכה חריש: אנחנו יזמנו את זה.
<אדוארד קלר: מצוין.
<מיכה חריש: כאן נעשתה עבודה מאוד מקצועית בעניין הזה.
<מיכה חריש: אני אומר לכם עוד דבר אחד ואני רוצה שעורך דין גיסין, חבר הכנסת לעתיד, ישמע.
<מיכה חריש: אתה שואף לזה ותגיע לזה.
<מיכה חריש: גילוי נאות, אנחנו מכירים טוב מאוד מפעילות משותפת.
<מיכה חריש: יש עניין של פיג'י.
<מיכה חריש: איתרו שם יורש של אחד מהנספים.
<גיא גיסין: אמת דיברתי.
<מיכה חריש: החזירו לו חלק מהכסף ובסיום התהליכים יחזירו הכול.
<מיכה חריש: אף אחד לא נסע אפילו קרוב לפיג'י.
<מיכה חריש: הוא איתר באתר החברה, החברה יצרה אתר נפלא.
<אלינור קרויטורו: אנחנו איתרנו אותו.
<מיכה חריש: אנחנו איתרנו.
<מיכה חריש: עוד יותר טוב.
<מיכה חריש: בסוף הישיבה אתה תבקש סליחה.
<גיא גיסין: אני ביקשתי כבר קודם.
<מיכה חריש: כי היית צריך לבדוק את הנתון הזה כי זרקת אותו כאחת ההתקפות על החברה.
<מיכה חריש: בוא נהיה הוגנים.
<מיכה חריש: זה לא היה הוגן.
<מיכה חריש: אלעזר, אתה לא הולך כי אני צריך אותך.
אלעזר שטרן: יש לי הצעת חוק בוועדת שרים.
אלעזר שטרן: אני חוזר.
<מיכה חריש: זאת סחטנות רגשית.
<מיכה חריש: אני צריך אותו לגבי כמה דברים שהוא העלה יחד אתך, אז ברשותכם אולי אני אתייחס לדבר אחר.
<מיכה חריש: לגבי ה-135 מיליון שקלים.
<מיכה חריש: תאמינו לי שבעבודה שעשינו גם בהנהלה וגם בדירקטוריון, ניסינו לראות עד הסוף באיזה סכום אפשר להגדיל בוודאות את הסיוע לניצולים.
<מיכה חריש: אני מודה שהסכום יכול להיות דינמי כי יש נתון אחד עליו אין לנו ביטחון.
<מיכה חריש: כדי לתת סיוע מוגדל לניצולים, צריך לתת אותו ממזומנים.
<מיכה חריש: הרבה מאוד מהרכוש שהוחזר מהנכסים ששייכים לנספים הוא בנכסי דלא ניידי.
<מיכה חריש: צריך לממש נכסי דלא ניידי ולהפוך אותם למזומנים כדי שאפשר יהיה להגדיל את המזומנים שילכו לסיוע לניצולים.
<אדוארד קלר: למה אתם לא מוכרים את המניות של בנק לאומי?
<מיכה חריש: אין לנו מניות של בנק לאומי.
<אדוארד קלר: יש לכם.
<מיכה חריש: אין לנו מניות.
<אדוארד קלר: אתם צריכים לדעת איך להוציא אותן מהחברה אבל אתם לא יודעים.
דוד רותם: אני מבקש לא להתערב בדיון.
<מיכה חריש: אתה לא בדקת.
<אדוארד קלר: בדקתי גם בדקתי.
<אדוארד קלר: אתם לא יודעים איך לעשות את זה וגם רשמתם את זה בדוחות שלכם.
<מיכה חריש: אם אני צודק, אני מזמין.
<מיכה חריש: אין לנו מניות בבנק לאומי והוועד תורם לניצולי השואה 10,000 שקלים.
<אדוארד קלר: יש לכם בעקיפין ואתם לא יודעים לשחרר אותן.
<מיכה חריש: אתה מומחה גם לזה.
<אדוארד קלר: זאת בדיוק המומחיות שלי
<מיכה חריש: אתה לא.
<אדוארד קלר: אני כן.
<מיכה חריש: אנחנו עובדים עם מומחים ממדרגה ראשונה כדי לראות כי חיפשנו את הדרך.
<מיכה חריש: גם אני חשבתי שיש לנו מניות בבנק לאומי ואין לנו.
<אדוארד קלר: אתה לא סומך עלי.
<מיכה חריש: לא.
<אדוארד קלר: אתה סומך על גיא גיסין.
<אדוארד קלר: גיא גיסין יודע איך לעשות את זה והוא הציע את זה לחברה.
<מיכה חריש: בסדר.
<מיכה חריש: אני לא אכנס לזה.
<אדוארד קלר: אלה העובדות.
שולי מועלם-רפאלי: התחלת להגיד משפט מאוד משמעותי, שזה יכול להיות דינמי.
שולי מועלם-רפאלי: לך מהמקום הזה.
שולי מועלם-רפאלי: הרי זה מה ששטרן מציע, שזה יהיה דינמי אלא שהדינמיקה תתחיל מלמעלה.
<מיכה חריש: נכסי דלה ניידי, צריך לממש, להפוך אותם למזומנים כדי לתת סיוע לניצולי שואה.
<מיכה חריש: אנחנו לא יודעים עדיין כמה אפשר לקבל בשביל זה ובאיזה קצב ולכן הניסיון לעלות מעל ל-135 מיליון שקלים, חקיקה בכנסת סובלת הכול.
<מיכה חריש: אני הייתי כאן 22 שנים וגם יזמתי חקיקה ופעלתי כאן כשר.
<מיכה חריש: אני מכיר הרבה מאוד חוקים שהכנסת חוקקה והמציאות לא אפשרה לממש אותם.
<מיכה חריש: אני אציע אחר כך הצעה מהיכן אתה יכול ליזום כיושב ראש הלובי סכומים נוספים שדרושים כאן.
<מיכה חריש: מילה אחת על הפטרוניזם.
<מיכה חריש: השיטה של הכרטיסים הגיעה לחברה- לא אני הבאתי ולא הוא הביא אותה.
<מיכה חריש: זה היה לפנינו – ביוזמה שבאה דרך הכנסת הקודמת, של מרינה סולודקין.
<מיכה חריש: עשו בדיקות על הצורה בה היה הסיוע הקודם והגיעו למסקנה שמתן תלושי מזון או כרטיסי מזון היא הדרך הטובה ביותר לסייע לנזקקים ביותר כי על פי הרשימות שאנחנו מקבלים ממשרד האוצר, אנחנו נזקקים לשכבה הנזקקת ביותר.
<מיכה חריש: אם אתם רוצים לעשות עבודה רצינית, אני מציע לכם לעשות את זה כי אני עושה את זה עכשיו בחברה.
<מיכה חריש: יש את הבעיה של הבודדים וראיתי את התכנית בערוץ 2 והיא לא הפתיעה אותי.
<מיכה חריש: הבעיה הגדולה ביותר של הסיוע לנזקקים היא הנזקקים ביותר, אלה החולים ביותר, המבוגרים ביותר, שלא יודעים לממש את הזכויות שלהם.
<מיכה חריש: ראיתי את הדוברת הרהוטה ביותר שהייתה בתכנית בערוץ 2 והיא אומרת שהיא לא נזקקת לזה, וזה נכון.
<מיכה חריש: אתה אלעזר כיושב ראש הקרן לרווחה היית מול אלה שלא יודעים לדאוג לעצמם ויזמת עכשיו פרויקט אותו אנחנו מממנים של שיפוץ בתים.
<מיכה חריש: מישהו יעשה את זה לאותם אנשים שאתה מכיר אותם אישית?
<מיכה חריש: מישהו מהם לא זקוק לעזרה לעשות את שיפוץ הבתים האלה?
<מיכה חריש: בזה הרי היו לנו דיונים וממשיכים דיונים עד כמה זה נכון ואיך נכון.
<מיכה חריש: אנחנו מדברים על האוכלוסייה הקשה ביותר של ניצולי השואה.
שולי מועלם-רפאלי: למה זה קשור?
<מיכה חריש: אנחנו ישבנו על הדברים האלה לפני שהיית בכנסת ולכן אל תשפכו את התינוק עם המים.
<מיכה חריש: לפני שלוקחים את כרטיסי המזון, מבחינת החברה זה לא משנה.
<מיכה חריש: רוצים לקחת את הכסף ולתת אותו במזומן, תהיה חקיקה כזאת בכנסת ואנחנו נבצע.
<מיכה חריש: יש סקר שביעות רצון ואתם יכולים להגיד שהם פוחדים שייקחו מהם.
<מיכה חריש: תבדקו אם אתם לא רוצים לעשות טוב אבל תגרמו לנזק.
<מיכה חריש: אל תעשו את זה באופן שטחי.
<מיכה חריש: אתם צריכים לבדוק את הנושא הזה, תעשו בדיקה עם הגורמים של משרד הרווחה ועם גורמים אחרים שמטפלים בנזקקים ביותר.
<מיכה חריש: אנחנו הרי מאוד גאים שהרבה מאוד מניצולי השואה, אחרי שיצאו מהגיהינום הצליחו בארץ והתבססו.
<מיכה חריש: לא על אלה אנחנו מדברים.
<מיכה חריש: אני רוצה לסיים את דבריי בדבר אחד.
<מיכה חריש: החברה הזאת קמה מתוך יוזמה של הכנסת, יוזמה של פרלמנטרים כמוכם וכמוני.
<מיכה חריש: אני לא הייתי כבר אז שותף לעניין.
<מיכה חריש: זאת הייתה יוזמה של אופיר פינס להקמת ועדת חקירה וקולט אביטל – שעכשיו היא יושבת ראש מרכז הארגונים – הייתה יושבת ראש ועדת החקירה ועלתה על כך שמדינת ישראל גזלה בדרכים שונות – בנק אנגלו פלשתינה, אפוטרופוס כללי, קרן קיימת ועוד סדרה של גורמים – והשתלטה על רכוש פרטי של אנשים ציונים שקנו את הרכוש הזה לפני מלחמת העולם השנייה ונספו בשואה.
<מיכה חריש: רכוש פרטי שהמדינה השתלטה עליו.
<מיכה חריש: הכנסת יזמה את היוזמה להחזיר את הרכוש הזה לנספים או ליורשים שלהם.
<גיא גיסין: אבל היא קבעה לוחות זמנים לאיתור ולוחות הזמנים של הרוב כבר עברו.
<מיכה חריש: אני מדבר על העיקרון.
<מיכה חריש: הדבר האחרון שמותר לעשות זה לקחת דברים ששייכים ליורשים של אותם נספים ומזה לממן את ניצולי השואה, אם היורשים קיימים.
<מיכה חריש: היכן שאנחנו מאתרים שאין יורשים, הכסף הולך לניצולי שואה.
<אדוארד קלר: ולמשכורות.
<מיכה חריש: אלעזר שטרן, אתה יושב ראש הלובי עם עוד שני חברי כנסת.
<מיכה חריש: בדיון הראשון שלכם עסקתם ברכוש היהודי הפרטי בארצות מזרח אירופה שגזלו מהיורשים שלהם.
<מיכה חריש: מדינת ישראל הרבה שנים הייתה תחת האשמה שהיא דורשת מאחרים את מה שהיא בעצמה לא עשתה ולכן את זה תורידו מהפרק.
<מיכה חריש: מוסרית לקחת כסף מהיורשים, אסור.
<מיכה חריש: מה כן.
<מיכה חריש: אני יכול להתחייב בשם החברה.
<מיכה חריש: בתהליך לחפש עוד אפשרויות להגדיל, לעשות, לתקן ולראות כמה דברים שאולי אפשר לעשות אחרת, אנחנו עושים את זה כל הזמן ונשמח להמשיך לעשות זאת.
<מיכה חריש: אבל עצה והיא לא כיושב ראש החברה.
<מיכה חריש: ישבתי אצלך בלובי.
<מיכה חריש: מה שאני הייתי עושה – הלובי רק יצא לדרך – זה לאתר את סך כל הצרכים של הניצולים שחיים בארץ מהמקורות של האוצר, אצלנו, בקרן הרווחה שמקבלים חלק שלא גרים בארץ, במשרד הרווחה וכולי ולראות מה הצרכים האלה.
<מיכה חריש: לפי דעתי אלה לא מספרים בלתי ניתנים להתמודדות.
<מיכה חריש: אז לראות איך מכל המקורות האלה, כולל מאתנו, עושים את הבסיס של הכסף הזה שדרוש לניצולי השואה.
<קריאה: עוד ועדה.
<מיכה חריש: קחו אותי כיועץ ללובי ללא תשלום.
<מיכה חריש: בישיבה אחת אתן לכם מקורות למאה מיליון שקלים ואולי יותר.
<מיכה חריש: אני חושב שלהטיל את זה רק על החברה, זאת תהיה טעות.
<מיכה חריש: החברה צריכה לעשות את שלה והיא צריכה לתת דין וחשבון.
<מיכה חריש: אגב, אנחנו ביוזמתנו באים לוועדת החוקה כי על פי החוק אנחנו עומדים בתקורה מתחת לשני אחוזים ועל פי זה אנחנו בכלל לא צריכים לבוא לוועדה.
<מיכה חריש: (היו"ר שולי מועלם-רפאלי)
מרב מיכאלי: הסברנו את זה בתחילת הישיבה.
<גיא גיסין: מה יקרה אם מועד הסיום יתכנס לסוף 2015?
שולי מועלם-רפאלי: עורך דין גיסין, ברשותך, אנחנו מנהלים את הדיון טיפה אחרת.
שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת מרב מיכאלי.
מרב מיכאלי: מר חריש, אתה יודע על ההערכה והכבוד שאני רוחשת לך ומן הסתם השותפות שלנו לדרך היא לא מתחילה כאן ולא היום.
מרב מיכאלי: אני מודה שיש לי אי נוחות מהטונים אליהם אנחנו מגיעים ומגיעות אבל אני נופלת באמירה שלצערי מהפגישה הראשונה, מהישיבה הראשונה בוועדת החוקה שהייתה לנו, היחס שאנחנו כחברות וחברי כנסת חדשים קיבלנו מהחברה היה כזה שבאמת לא השאיר לנו הרבה אופציות.
מרב מיכאלי: אבל זה לא משנה כי הדיון הוא לגמרי ענייני.
מרב מיכאלי: לא התיימרתי לכך שאני יזמתי את סגירת החברה.
מרב מיכאלי: ההפך הוא הנכון.
מרב מיכאלי: באותה ישיבה ראשונה בה נפגשנו עם מנכ"ל החברה, הוא זה שדיווח לנו שהם הגיעו למסקנה שזה המתווה הנכון ואותו הכנסנו להצעת החוק שלנו.
מרב מיכאלי: אדרבה ואדרבה.
מרב מיכאלי: גם אין לנו ויכוח עם לוח הזמנים הזה.
מרב מיכאלי: אגב, רק לסבר את האוזן, כן היה מנכ"ל אחד לפני כן שהציע לסגור את החברה והדירקטוריון, שהיה לפני זמנך, זרק אותו מכל המדרגות.
מרב מיכאלי: לכן אי אפשר להגיד שלא היו ניסיונות להעלות את הדבר הזה מוקדם יותר.
מרב מיכאלי: אותי מעניין הדיון הענייני.
מרב מיכאלי: יכול להיות שמה שאתה מציע לחבר הכנסת שטרן לעשות זאת הצעה נהדרת, אבל אני בטוחה שחבר הכנסת שטרן הוא האחרון שיהסס להרים כפפה כל כך מבטיחה.
מרב מיכאלי: אבל מה שעומד לפנינו הוא החברה והדבר הנכון לעשות עם הכסף של החברה.
מרב מיכאלי: אני לא מסכימה שהדבר הכי לא מוסרי הוא לתת את הכסף, ודאי לא של יורשים קונקרטיים.
מרב מיכאלי: אין לנו דיון על מי שמאותר ויש לכם שמות.
מרב מיכאלי: אין ויכוח בינינו.
מרב מיכאלי: יש דברים שהם מוסכמים אבל מי שלא נמצא ומי שלא מאותר, אחרי שחבר הכנסת שטרן עשה עבודה כל כך משמעותית עם האוצר והשיג ערבות של המדינה, הדבר היותר דחוף הוא להשתמש בכסף כדי לעזור לכל ניצול וניצולה שעדיין חי וחיה.
מרב מיכאלי: לכן שוב אני אחזור על העקרונות שחבר הכנסת שטרן אמר הם מאוד משמעותיים.
מרב מיכאלי: המשמעות של ערבות מדינה היא שאם אחרי שניתן הכסף יימצאו בכל זאת יורשות ויורשים שלא נמצאו קודם, המדינה תביא את הכסף כדי לשלם להם את מה שהיה צריך להינתן להם אבל ניתן לניצולות וניצולים.
מרב מיכאלי: זה מנגנון אחד שנמצא מעל.
מרב מיכאלי: מתחת יש את המנגנון שנמצא בתוך הסעיף הזה עליו נעצרנו שאומר שאם מסיבות שבאמת לא נמצאו הנכסים הנוספים שציפו להם או פתאום הגיעו יותר יורשים ונמצאו היורשים וכולי והחברה לא תוכל לשלם, היא תוכל לבוא לוועד החוקה ולומר שהיא לא יכולה לשלם.
מרב מיכאלי: אם כן, יש לך שני מנגנוני ביטחון אבל מצד שני, כמו שצוין וחוזר ומצוין – ושוב, בבחינת קומן נולדג' – הניצולים והניצולים הולכות ומתמעטות ואין שום סיבה לא לשלם היום בגלל שאולי בעתיד נצטרך את הכסף.
מרב מיכאלי: יש לנו שני מנגנוני ביטחון למה יקרה אם נצטרך את הכסף.
מרב מיכאלי: אני חושבת שלכן הסכום שאנחנו מציעות בהצעת החוק שלנו של מאתיים מיליון שקלים לשנה, שסביר, שכמו שאמר חבר הכנסת שטרן בצדק, בשנה הבאה יהיו פחות ניצולים ובכל שנה יהיו פחות ניצולות וניצולים, יהיה גם סביר שהסכום ילך ויקטן.