GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גיל לבנה: אם בבאר שבע הכלל הזה קיים, בכלל הארצי זה קיים – אז במקום מסוים, בגלל שבאנו ממקום כזה – זה לא יחול?
<יפעת רווה: קודם כל – אם אתה עושה רעש ב 2 בלילה, זה גם צריך לכלול "עלול להפריע".
<יפעת רווה: לגבי השעות בין 14:00 ל 16:00 – שיגידו משוהם אם הם מוכנים לשינוי הזה, או שהם מוותרים.
<גיל לבנה: מוכנים לבטל את 14:00 עד 16:00 אם זה מניח את דעתכם.
<גיל לבנה: אין לי בעיה ששוהם תהיה המקום היחידי בארץ שב 14:00 עד 16:00 זה לא קיים.
<יפעת רווה: כל מה שמבקשים ממך זה שבין - - -
דוד רותם: לא, אני לא מוריד בין 14:00 ל 16:00.
דוד רותם: רק את "עלול להפריע".
<יפעת רווה: בין 14:00 ל 16:00 דרשו - - שיש הפרעה, שמישהו התלונן.
<יפעת רווה: רק מורידים לכם את "העלול".
<גיל לבנה: להשאיר את ה 14:00 עד 16:00, ולהוריד את "העלול להפריע".
<גיל לבנה: מקובל.
אורי מקלב: בחוק העזר של באר שבע כתוב "עלול להפריע"?
<גיל לבנה: כן.
<אפרת חקאק: אז החלטת הוועדה היא להוריד את הביטוי "או העלול להפריע לשכנים" בדרגת קנס ג' יפעת ביקשה שתחשוב שוב – האם להשאיר את ה "עלול להפריע", אז משאירים?
<אפרת חקאק: הם הבינו אחרת.
<אפרת חקאק: אז אנחנו משאירים את "העלול להפריע" בדרגת קנס ג', בלילה.
<אפרת חקאק: בדרגת קנס ד', שמדבר על 02:00 עד 06:00, 23:00 עד 12:00 ו – 06"00 עד 07:00 אנחנו מורידים את "או העלול להפריע".
דוד רותם: אם כן, אישרנו עם התיקונים.
<אפרת חקאק: לגבי שוהם רציתי רק לומר שיש גם תיקון לנוסח, שלא קשור לתוכן.
<אפרת חקאק: אז בכל מקרה מעבירים לנו את הנוסח המתוקן, פלוס השינויים שהוכנסו עכשיו.
דוד רותם: אנחנו עוברים לצו לגבי עיריית נתניה.
<יפעת רווה: אחרי שהצו הוגש, בגלל פניה של רשות אחרת בנושא של הכינרת, עשינו חשיבה מחודשת אצלנו כל כל הנושא של פיקוח של הורים על ילדים.
<יפעת רווה: זה דבר בעייתי.
<יפעת רווה: בעיקרון, העקרונות של אנשים, שאדם אחראי לעצמו, אבל בנושא של הורים וילדים לפעמים יש מקרים של סכנת חיים, ולכן אנחנו ניסינו לגבש איזה שהם כללים, ואנחנו הפצנו אותם, ומבקשים להתאים את זה, כשהכלל הוא – לא יאפשר הורה רחצה של ילד בחוף בלתי מוכרז, או חוף ללא מציל, זאת אומרת - שצריך שהמעשה מטיבו יהיה מעשה אסור ולכן רצינו להגביל את זה בהתאם, ומציעים להחיל את זה גם כאן.
<יפעת רווה: מדובר על סעיף 5(ב).
<יפעת רווה: נמצאת הערה בצד - - -
אורי מקלב: מה עושה השינוי בנוסח?
<יפעת רווה: הנושא של ללא פיקוח הוא משהו כללי.
דוד רותם: מי פה מנתניה?
דוד רותם: למה אתם מטילים קנס של 475 שקלים למי שמנהל קייטנה על שפת הים, בלי היתר?
דוד רותם: זה קנס נמוך.
<רוני דורון איטח: אני גם משמשת תובעת לעניין רישוי עסקים ומן הסתם תיקים של קייטנות מגיעים גם בהקשר של חוק רישוי עסקים.
<רוני דורון איטח: יצא לי כבר להגיש כתבי אישום כאלה, אבל לא בהקשר של קייטנות בחוף הים.
<רוני דורון איטח: היה רצון לאפשר גם פיקוח מוגבר בחוף הים בנושא של קייטנה או פעילות של קייטנה בחוף הים.
<רוני דורון איטח: אני מניחה שבמידה ואכן נצטרך להפעיל שיקול דעת ולבחור, אז כמובן שאנחנו נפעל בהתאם לחוק רישוי עסקים - - -
<דורית ואג: אבל מה שהיושב ראש שואל זה למה קנס כזה נמוך לעסק שבעצם פועל - - -
<רוני דורון איטח: קודם כל, הקנס המקסימלי הוא 730 - - -
<אפרת חקאק: זו טעות בטבלה, לא בחוק.
אורי מקלב: אם הבנו נכון – מה שברירת הקנס הזו רוצה להוביל – אדם שיש לו רישוי עסקים, הוא קיבל באישור עסקים היתר להפעלת קייטנה, בעיר.
אורי מקלב: אחת מהפעילויות הן לקחת את הילדים לשפת הים.
אורי מקלב: אז אין לו בעיה של רישוי עסקים, בגדול.
אורי מקלב: אתם אומרים, נניח אחד התנאים ברישוי העסקים יהיה כתוב – שהוא לא ייקח את הילדים לשפת הים אלא בהיתר מיוחד מראש העיר.
<דורית ואג: כתוב פה "לנהל"
<יפעת רווה: אם זו פעילות חד פעמית זה לא בסעיף.
<יפעת רווה: "לא ינהל אדם קייטנה על שפת הים".
אורי מקלב: אז הבעיה היא בטיחות?
אורי מקלב: הוא צריך להוציא אישור עסקים או לא?
אורי מקלב: "לא ינהל קייטנה", אז יש לו רישוי עסקים או לא?
אורי מקלב: אם יש לו רישוי עסקים לקייטנה זה נקרא היתר מראש העיר.
אורי מקלב: אם אין לו – אז זו קייטנה בלי רישוי, אז הקנס צריך להיות אחר לגמרי.
<יפעת רווה: אז הטענה שיש כפל?
אורי מקלב: הטענה היא – ממה נפשך?
אורי מקלב: זה לא רק כפל.
אורי מקלב: אם יש לו היתר של רישוי עסקים, אז הוא קיבל היתר מראש העיר.
<יפעת רווה: בעצם אתה אומר שיש כפל – גם מכוח רישוי עסקים וגם - - -
<רוני דורון איטח: קייטנה כנראה לא תקבל היתר לפעול בחוף הים, יש לי תחושה כזו, שלא ניתן יהיה לאשר קייטנה כזו ברישיון.
<יפעת רווה: זאת אומרת – זה גם מכוח רישוי עסקים וגם - - -
<רוני דורון איטח: או חוק רישוי עסקים, למיטב הבנתי.
אורי מקלב: ברישוי עסקים הקנס הוא גם יותר גדול - - -
<שחר פרלמוטר: אין קנס.
<שחר פרלמוטר: בחוק רישוי עסקים עדיין אין ברירת קנס.
<שחר פרלמוטר: אין עדיין צו עבירות קנס מכוח חוק רישוי עסקים.
<אפרת חקאק: זה עלה גם בדיון על עירית אילת, שהם אמרו שיש להם בעיה לפעמים כשיש אנשים שמביאים את הילדים כל יום לחוף הים והם לא ילכו להפעיל דווקא את חוק רישוי עסקים, הם רוצים פשוט להרתיע - - -
אורי מקלב: אז זה גם כאן לא מכסה.
אורי מקלב: להביא כל יום – הקייטנה נמצאת במקום אחר, אז את צודקת, הוא מביא כל יום את הילדים.
אורי מקלב: אבל זה לא נקרא שהקייטנה קיימת בחוף הים.
אורי מקלב: זו פעילות של הקייטנה.
אורי מקלב: זו פעילות.
אורי מקלב: אני חושב שבהחלט יכול להיות אדם שיש לו רישיון עסק להפעיל קייטנה, והוא מביא אותם לשפת הים, אז הוא צריך לכך היתר מיוחד.
אורי מקלב: עם כל הכבוד לרישיון להפעלת הקייטנה, נכון שאנחנו לא מגבילים אותו למקום, אבל אנחנו יוצאים מתוך הנחה שהוא לוקח אותם נניח למגרש כדורגל שלא בתחום הקייטנה, זה גם סביר.
אורי מקלב: אבל לקחת לשפת הים – לזה אנחנו רוצים היתר מיוחד.
אורי מקלב: זה דבר מאד סביר.
אורי מקלב: אנשי באר שבע אולי לא יודעים, אבל מי שגר בתל אביב יודע למה הכוונה.
<רוני דורון איטח: אני רק רוצה לציין שבעניין של קייטנות יש הוראות מאד מאד ברורות.
<רוני דורון איטח: יש תקנות רישוי עסקים לעניין קייטנות ויש הוראות ברורות איפה אפשר לנהל קייטנה ואיפה אי אפשר לנהל קייטנה.
<רוני דורון איטח: אני בטוחה שקייטנה, באופן קבוע, אי אפשר לנהל בחוף הים.
<רוני דורון איטח: הדבר הזה לא יתאפשר מכוח רישוי עסקים.
אורי מקלב: אז בשביל מה את צריכה את הסעיף הזה?
אורי מקלב: אנחנו כבר ענינו את התשובה במקומך.
אורי מקלב: ענתה היועצת המשפטית שגם אם אסור מכוח רישוי עסקים, אבל ברישוי עסקים אין ברירת קנס.
אורי מקלב: הוא יכול לקחת אותו למשפט על הפעלת קייטנה ללא רישיון עסק.
<רוני דורון איטח: שזה הליך יותר ארוך.
אורי מקלב: את מבקשת עכשיו שבאופן מידי הוא ייתן קנס.
אורי מקלב: כאן, בוועדה עלו כאן שתי שאלות.
אורי מקלב: שאלה אחת – למה דרגת הקנס הנמוכה.
<רוני דורון איטח: לא, זה אני מסכימה לא.
אורי מקלב: ודבר שני – אם זה נכון, אז דווקא הפעלת קייטנה, גם לפי דעתנו גם אם מביאים ילדים במסגרת פעילות של קייטנה שקיבלה היתר רישוי עסקים, הבאת ילדים לשפת הים צריכה היתר מיוחד.
אורי מקלב: כך אני מבין.
אורי מקלב: כך זה גם הגיע מאילת, שהם אמרו שהם לא יכולים לאכוף את זה.
<אפרת חקאק: אבל שוב – את זה אנחנו לא יכולים להכניס פה, כי זה לא נכנס לחוק העזר.
<אפרת חקאק: אז להוסיף על בירות – אנחנו לא יכולים.
<אפרת חקאק: אנחנו לא יכולים להוסיף עבירה לחוק העזר עכשיו.
<אפרת חקאק: אתה יכול לבקש להעלות את הקנס.
<דורית ואג: היא לא תתנגד להעלאת הקנס, אני מניחה.
<יפעת רווה: גם אנחנו לא נתנגד.
<דורית ואג: הם מסכימים שהקנס נמוך מדי.
<דורית ואג: כולם מסכימים.
<דורית ואג: אז איזה קנס?
<קריאה: דרגה א'.
<קריאה: 730 שקל.
דוד רותם: אנחנו נדון היום בהצעת חוק הארכת תוקף צו הגנה וצו למניעת הטרדה מאיימת (תיקוני חקיקה), של חבר הכנסת דוד צור, פנינה תמנו-שטה, נחמן שי, קארין אלהרר, עדי קול, מוטי יוגב, מרב מיכאלי, אלעזר שטרן ויצחק הרצוג.
דוד רותם: כן, חבר הכנסת צור.
דוד צור: לצו יש שני סעיפים.
דוד צור: בגדול, הוא בא להקל על בית המשפט, וכמובן, גם על המותקפות והמאוימות בכך שההליך בבית המשפט – במקום לעבור את הוויה דולורוזה להתחיל לעבור עוד פעם על העדויות והחומרים, אפשר יהיה לקבל את צווי ההרחקה, להאריך את צווי ההגנה לתקופה של שנה אחת, כי היום רובן מקבלות לחצי שנה.
דוד צור: בסופו של דבר, בית המשפט יכול תמיד לחזור בו מהעניין הזה, אבל אז ההליך נעשה קצר יותר, מקל יותר.
דוד צור: זה בסעיף אחד.
דוד צור: הסעיף השני מדבר גם על הטרדה מאיימת.
דוד צור: למען האמת, פה זמן ההרחקה הוא בדרך כלל לתקופה של שנתיים, ואז רשאי בית המשפט להאריך את תוקפו של הצו מעת לעת, בלבד שהסך של התקופה לא יעלה על שנתיים נוספות.
דוד צור: זאת אומרת, גם כאן החוק כורך גם את הנושא של ההליך מול בית המשפט כדי להקל גם על בתי המשפט ובעיקר על הנפגעות.
דוד רותם: אני רק מקווה שאתה לא מתכוון להפוך את בית המשפט - - -
דוד צור: לחותמת גומי?
דוד רותם: לא, לא לחותמת גומי, לשומר על היומנים של הצדדים.
דוד רותם: מישהו צריך לפנות לבית המשפט כדי לבקש הארכת צווים.
דוד רותם: בית המשפט לא יעשה את זה מיוזמתו.
דוד צור: אני מסכים, אבל אני עדיין חושב שבית המשפט, בזמן שהוא קובע את ההרחקה, הוא כבר יכול לקבוע מועד לדיון.
דוד צור: כפי שהוא עושה, הוא קובע מועד, גם אם זה לחצי שנה או שנה.
דוד צור: אז יומן בית המשפט יכול לקבוע אותו.
דוד צור: אני לא נכנס לעניין הפרוצדורלי.
דוד צור: אין לי גם בעיה – אמרתי את זה גם במעמד הקריאה הטרומית – שהפנייה תיעשה מטעם הקורבן, ואז אנחנו פותרים את הבעיה הזאת.
דוד צור: אני מסכים.
דוד רותם: לכן אם אתה תראה, הוסיפו פה סעיף: "הוארך צו הגנה לתקופה כוללת של שנה אחת, יקבע בית המשפט מועד לדיון בסמוך לפני מועד פקיעתו של הצו ורשאי הוא להאריך את תוקפו של הצו בשנה נוספת".
דוד צור: נכון.
דוד צור: אני הבנתי שיש פה את הבקשה הזאת מצד הנהלת בתי המשפט.
דוד צור: משרד המשפטים אמר - - -
דוד רותם: כן, הנהלת בתי המשפט לא יהיו אלה שינהלו את היומנים בשביל כולם.
דוד צור: זה בהחלט נשמע לי הגיוני.
דוד צור: יש כאן מישהי שרוצה לומר משהו.
<ענת אסיף: ענת אסיף, משרד המשפטים.
<ענת אסיף: שתי הערות.
<ענת אסיף: הערה כללית, אני רוצה להזכיר שאנחנו עוסקים בצווים מהתחום האזרחי, למרות שיש כאן הקשר לסיטואציות של סיכון ואלימות.
<ענת אסיף: זה אומר שכל העניין הראייתי כאן הוא רף ראיות אזרחי מנהלי וצריך לנקוט במשנה זהירות כשעושים את האיזונים בין התקופות של צווים כאלה לבין הצורך שהתקופות האלה משרתות.
<ענת אסיף: אני מתייחסת בעיקר לנושא של חוק הטרדה מאיימת.
<ענת אסיף: לפחות ממה שידוע לנו, אנחנו לא מכירים איזו זעקה מהשטח או צווי הטרדה מאיימת שממצים את השנתיים ולכן התעורר צורך להכפיל אותם בארבע שנים.
דוד רותם: אני רוצה נתונים על זה.
דוד רותם: אם אני לא אקבל על זה נתונים, אני אצביע נגד.
דוד צור: קודם כל, אני לא כל כך הבנתי למה אמרת שזה מהעולם האזרחי.
דוד רותם: כי זה אזרחי, זה לא פלילי.
דוד צור: זה מנהלי.
דוד צור: זה נכון שזה מנהלי.
דוד רותם: זה מנהלי, זה לא פלילי.
<ענת אסיף: אני אומרת את זה בגלל שאנחנו עוסקים ברף ראייתי ששונה מהעולם הפלילי.
דוד צור: הבנתי.
<ענת אסיף: ולכן צריך להיזהר בצווים שיש להם משמעות מרחיקת לכת מבחינת הגבלה על חירויות, ולעשות את האיזון בזהירות.
<ענת אסיף: אני מחברת את זה בעיקר לנושא של הארכת התקופה של ההטרדה המאיימת, להכפיל משנתיים לארבע מקסימום.
<ענת אסיף: אני חושבת שצריך לשקול את זה בזהירות רבה.
דוד צור: אבל עדיין, תסתכלי שבסעיף השני כתוב: "בית המשפט רשאי לשקול ביצוע שינוי בתנאי צו ההגנה או ביטולו המוחלט, בכל עת, במקרה של שינוי נסיבות".
<ענת אסיף: אגב, זה סעיף שמבחינה משפטית הוא לא נחוץ.
<ענת אסיף: גם היום, בוודאי שבית המשפט רשאי לשקול בקשות, ושוקל, ומשנה תנאים.
<ענת אסיף: אין לנו התנגדות לכתוב את זה, אבל זה לא משהו שמשנה את המצב המשפטי לעומת היום.
דוד רותם: כן, נתונים.
<שירי לנג: שירי לנג.
<שירי לנג: לגבי הנתונים, אנחנו הצלחנו להוציא את מספר הבקשות לצו הטרדה מאיימת שהוגשו מדי שנה.
<שירי לנג: אנחנו מדברים על משהו כמו 7,000-6,000 תיקים בשנה.
<שירי לנג: לגבי התקופה שהצו ניתן, אין לנו נתון ממוחשב לגבי זה.
<שירי לנג: ניסינו אתמול לעשות איזושהי בדיקה מדגמית.
<שירי לנג: עברנו על כ-100 תיקים, וראינו שבכל התיקים האלה – שוב, זו בדיקה מדגמית מאוד, אני לא בטוחה שהיא מייצגת – הצווים ניתנו לתקופה של חצי שנה.
דוד רותם: ואחר כך דנו בהם והאריכו אותם?
דוד רותם: למה אני צריך להאריך לשנתיים?
<נועה ברודסקי לוי: כי שנתיים קיים היום.
<נועה ברודסקי לוי: השאלה אם להאריך - - -
<שירי לנג: שנתיים היום קיים, אבל ממילא כמעט ולא מגיעים לזה, אז להכפיל את זה לארבע, בכלל.
דוד רותם: השאלה אם צריך להאריך את זה.
דוד צור: דווקא זה רף מאיים יותר.
דוד צור: זאת אומרת, השנתיים זה המקרים הקשים יותר.
<ענת אסיף: זה לא בהכרח.
<ענת אסיף: לא בהכרח.
דוד צור: בית המשפט נותן שנתיים בהינף יד?
<ענת אסיף: חשבתי שאתה אומר שהטרדה מאיימת הם יותר קשים ממניעת אלימות במשפחה.
<ענת אסיף: אנחנו באמת ניסינו להבין אם השטח מעלה את הצורך בהארכת התקופות.
דוד רותם: ומה התשובה שלכם?
<ענת אסיף: מהבירורים שאנחנו עשינו, בהתחשב בעובדה שמסד הנתונים הוא לא מאוד מפורט, אנחנו לא התרשמנו ככה.
דוד רותם: אז השאלה אם צריך להאריך את זה.
דוד צור: את ההטרדה המאיימת?
דוד צור: אני חושב שבמקרים - - -
דוד רותם: השטח לא דורש, למה לך?
דוד צור: קודם כל, זה בא מהשטח.
דוד צור: אי-אפשר להגיד שלא.
דוד צור: זה בא מהשטח.
דוד צור: אם צריך נתונים קצת יותר מדויקים, אז אני מוכן לבדוק אותם.
דוד צור: לא הייתי מעלה את זה – קודם כל, יש הסכמה לגבי הסעיף הראשון, לגבי צווי הגנה.
<ענת אסיף: אנחנו לא מתנגדים לזה.
דוד צור: אז לגבי הנתונים, לגבי השנתיים, אני מוכן לעשות בדיקה נוספת לראות מה היקף התופעה.
דוד רותם: אתה מבין שאז אתה אומר לי שאני לא יכול לאשר לך את זה עכשיו?
דוד רותם: אני מציע שלא נאשר את זה, אלא נשאיר את זה על שנתיים, ונשמור את האפשרות שבהכנה לקריאה שניה ושלישית אנחנו נוסיף את זה.
דוד צור: ואת השנה לשנתיים?
דוד צור: את סעיף א'?
<ענת אסיף: זה בסדר, אחרת אין מה להעביר בקריאה ראשונה.
<ענת אסיף: כן, זה בסדר.
דוד צור: יש פה מישהו עם נתונים קצת יותר מדויקים שהוא יכול לתת לנו?
<ליאור שני: צריך לזכור שצו מניעת הטרדה מאיימת יכול להינתן גם במקרים של - - -
דוד רותם: לא מצביעים ומדברים, אלא מחכים.
<עדי בלוטנר: עורכת הדין עדי בלוטנר, ממרכז רקמן.
<עדי בלוטנר: אנחנו הגענו לחבר הכנסת דוד צור עם הצעת החוק.
<עדי בלוטנר: קודם כל, אני רק רוצה לתת את הרקע לחלק של צווי ההגנה, וגם להגיד משהו על העניין של יזמת בית משפט – מקובלת לחלוטין ההחלטה שלא בית המשפט ייזום.
<עדי בלוטנר: מה שכן היינו רוצים להוסיף, הרעיון מאחורי יזמת בית משפט היה לייתר את ההגעה שלה לאחר שלוש פעמים שהיא הגיעה להאריך את הצו.
<עדי בלוטנר: שהיא לא תצטרך להגיע, אלא שהיא תוכל רק לשלוח הודעה, איזושהי בקשה לבית המשפט.
<עדי בלוטנר: אם בית המשפט יראה לנכון לזמן אותם לדיון, אז הוא יזמן אותם לדיון.
<עדי בלוטנר: זה מה שעמד מאחורי זה.
<עדי בלוטנר: אם אפשר לעשות את זה, זה לא מטיל נטל על הנהלת בתי המשפט, זה בסך הכול מפשט את התהליך עבור האישה, שממילא נמצאת כבר בשנה, אלו כבר מקרים קיצוניים.
<עדי בלוטנר: מקרים שבהם הצו הוארך לשנה אלו מקרים קיצוניים מאוד.
<עדי בלוטנר: זו הבקשה שלנו לגבי הדבר הזה.
דוד צור: יש לך נתונים לגבי הטרדה מאיימת?
<עדי בלוטנר: קודם כל, יש קושי רב לאסוף נתונים.
<עדי בלוטנר: אם למשטרה ולהנהלת בתי המשפט אין נתונים, בוודאי לנו אין את הנתונים.
<עדי בלוטנר: מה גם שלגבי מאה המקרים האלה לא הצלחתי להבין אם אלו מקרים שבהם הוארך הצו, זאת אומרת שהוא ניתן עד חצי ואז הוא פוקע, או שהוא הוארך, או שאתם לא יכולים לדעת.
<שירי לנג: לפי מה שאנחנו ראינו, הוא הוארך לתקופה של חצי שנה בלבד ולא הוארך שוב.
<עדי בלוטנר: בטוח לא הוארך?
<שירי לנג: אבל שוב, זו בדיקה מאתמול, מדגמית, של מאה תיקים.
<עדי בלוטנר: ברור.
<עדי בלוטנר: אז אני אומרת שלנו לא הייתה יכולת להשיג את הנתונים האלה אם למישהו מבפנים אין את היכולת.
<עדי בלוטנר: אני אגיד מאיפה הגיע העניין של הטרדה מאיימת, ואז אני אתן לעורכת הדין נעמה ספראי כהן, שמהנשים שהיא מטפלת בהן הגיעה הצעת החוק.
<עדי בלוטנר: זה הגיע מתוך תפיסה של קוהרנטיות של הסיטואציות האלה, שבהן הצו הוארך כבר שלוש פעמים.
<עדי בלוטנר: כלומר, גם בהטרדה מאיימת ובצו הגנה יש לנו הליך שכבר שלוש פעמים נמצאו נסיבות, כלומר, הרף הראייתי כן הראה שיש מקום להאריך את הצו.
<עדי בלוטנר: אלו מקרים קיצוניים מאוד, ולכן אנחנו רוצים שבמקרים האלה לא יצטרכו לפתוח את כל ההליך מחדש ולקיים את כל התהליך של ההוכחות מחדש.
<עדי בלוטנר: משם זה הגיע.
<עדי בלוטנר: כמובן, אני לא מקבלת ההחלטות.
דוד רותם: איך אתם רוצים שבתי המשפט יפסקו בלי שמוכיחים להם משהו?
דוד רותם: זה יהיה דבר אוטומטי, שבית המשפט יאריך צווים?
<עדי בלוטנר: לא, לא, לא.
<עדי בלוטנר: מה פתאום?
<עדי בלוטנר: חס וחלילה.
<נעמה ספראי-כהן: צריך להגיש בקשה.
<נעמה ספראי-כהן: אני אומר מאיפה נולדה הצעת החוק.
<נעמה ספראי-כהן: שמי עורכת הדין נעמה ספראי כהן.
<נעמה ספראי-כהן: אני יועצת משפטית במקלט לנשים מוכות, "אישה לאישה".
<נעמה ספראי-כהן: פניתי עם היזמה הזאת כיוון שמספר פעמים נתקלתי במקרי אלימות קיצוניים מאוד מאוד, שעברו שלושה חודשים או שבכלל לא ניתן צו בגלל שהאישה הייתה במקלט ולא היה צורך.
<נעמה ספראי-כהן: היה צורך להגן על האישה באופן קבוע כי הסכנה לא חלפה.
<נעמה ספראי-כהן: אלו יכולים להיות מקרים של אלימות מינית קשה, הטרדות קשות.
<נעמה ספראי-כהן: יש מקרים שהאלימות לא חולפת.
<נעמה ספראי-כהן: אם בכל פעם תידרש ראייה נוספת, האישה תהיה בבעיה קשה מאוד כיוון שאחרי שנה שבה הבעל בכלא או האישה במקלט ואין קשר, קשה מאוד להציג ראיות חדשות.
דוד רותם: אז מה הרעיון?
דוד רותם: הרעיון הוא שבתי המשפט יקבעו בלי הוכחות?
דוד רותם: בלי ראיות?
<נעמה ספראי-כהן: לא, הייתה הארכה של הצו.
<נעמה ספראי-כהן: האישה תגיש בקשה.
<נעמה ספראי-כהן: מה שקורה בצו הרחקה, האישה צריכה לגשת לבית המשפט, לחכות כמה שעות ולקבל את הצו.
<נעמה ספראי-כהן: אחרי שבעה ימים יש דיון במעמד שני הצדדים.
<נעמה ספראי-כהן: הכוונה הייתה שכאשר הוארך צו כבר לשנה, לתקופה משמעותית מאוד, ולא השתנו הנסיבות, והאלימות הקשה – כמובן, לפי תזכירים שיש והוכחות שיש – לא השתנתה, אז היא תוכל להגיש בקשה להארכת הצו.
<נעמה ספראי-כהן: היא לא תצטרך לגשת, אלא אם כן בית המשפט יראה לנכון לזמן את שני הצדדים, וזה כמובן מצב שקורה חדשות לבקרים.
<נעמה ספראי-כהן: אנחנו לא מייתרים את הצורך בראיה, אבל אנחנו מייתרים את החובה שלה להתייצב בכל פעם מחדש אם בית המשפט רואה לנכון שלא השתנו הנסיבות.
דוד רותם: אנחנו לא מייתרים שום דבר.
<עדי בלוטנר: ולפתוח את ההליך מההתחלה.
<עדי בלוטנר: אנחנו מקלים עליה.
<נעמה ספראי-כהן: להציג ראיות חדשות של – הבעיה בצווי הגנה היא שאנחנו צריכים להוכיח - - -
דוד צור: היזמה כאן היא הפוכה של בית המשפט, אם הוא רוצה - - -
דוד רותם: בית המשפט לא יוזם שום דבר.
דוד רותם: בית המשפט הוא לא היזם.
דוד צור: זה ברור לי, אבל אם תוגש בקשה כזאת, ובית המשפט יחליט שהוא לא מסתפק בזה, אז הוא כן יגיד אני קורא אותם להוכחות, לדיון.
<ענת אסיף: למרות ההבנה המלאה של הקושי להגיע ולהוכיח את הדברים ברמה שנדרשת, לא יכול להיות שדווקא הנטל ירד עם הזמן.
<ענת אסיף: זה נכון שזה קשה וזה עוד הארכה ועוד הארכה.
<ענת אסיף: אבל אם אנחנו כן מאפשרים לבית המשפט מעבר לשנה – עכשיו, מעבר למה שיש היום לעוד שנה נוספת – להיפך, בעיני בית המשפט צריך להיזהר יותר ולשקול יותר.
<ענת אסיף: יש לפעמים סיטואציות בהליכים מהסוג הזה שהצד השני קיבל העתק מהבקשה והוא מסכים, אז אני מניחה שיכול להיות ממילא בסדרי הדין הקיימים שההתייצבות תתייר.
<ענת אסיף: זה יכול לקרות.
<ענת אסיף: אבל לקבוע את זה ככלל - - -
דוד רותם: אם אתם תכניסו את זה לחוק, אתם תגרמו לכך שבית המשפט במעמד צד אחד גם יבטל ויקצר צווים כאלה.
דוד רותם: שיהיה לכם ברור, אל תבואו אחר-כך בטענות.
דוד צור: בית המשפט תמיד יכול – לגבי מה שאמרת, אף אחד לא לוקח מבית המשפט את החופש והסמכות שיש לו ממילא לקבוע הוכחות, לקבוע שיבואו אליו לתת דין, אלא הוא מאפשר במצבים שהם ברורים לא להביא אותם.
<נעמה ספראי-כהן: לדוגמה, אב שנמצא שנה בכלא על התעללות בבנותיו.
<נועה ברודסקי לוי: אולי אפשר לקבוע במועד שבו מאריכים את הצו מחצי שנה לשנה.
<נועה ברודסקי לוי: האם בית המשפט יוכל אז לקבוע מועד דיון למועד סמוך לפקיעת הצו?
דוד צור: את זה סיכמנו.
<שירי לנג: שוב, את מבקשת שהוא יקבע מיזמתו דיון נוסף כשאנחנו לא יודעים - - -
<נועה ברודסקי לוי: במועד של הדיון כבר.
דוד רותם: לא, כשיש כבר דיון.
<עדי בלוטנר: אין לי בעיה שתגיש בקשה.
<נועה ברודסקי לוי: אולי אפשר להגיד שבבקשת הנפגעת כבר ייקבע דיון במועד הזה.
<ענת אסיף: ואז מה?
<ענת אסיף: ואז יש איזו חובה – אני אומרת את זה בציניות, אני אומרת מראש – על המאוימת להודיע לבית המשפט שהדיון יתייתר, כי אחרת - - -
<קריאה: אז זה תמיד אפשרי.
דוד רותם: לא, אם היא לא צריכה את הדיון, אז היא תודיע שלא צריך אותו.
<שירי לנג: למה לא כשהיא רוצה לפנות, בתום חצי שנה, שתפנה ותגיש את הבקשה?
דוד צור: גם בסדר.
<עדי בלוטנר: לא, היא תגיש.
<עדי בלוטנר: ממילא לאחר חצי שנה היא צריכה להאריך שוב, נכון?
<עדי בלוטנר: מה שאנחנו מנסים לעשות זה לייתר פתיחת הליך חדש.
<עדי בלוטנר: מה שקורה היום זה שאחרי שנה הצו פוקע.
<ענת אסיף: זה לא פתיחת הליך.
<ענת אסיף: עכשיו זה לא יהיה פתיחת הליך, זו תהיה בקשת הארכה נוספת.
<עדי בלוטנר: בדיוק.
<עדי בלוטנר: זה מה שאנחנו אומרים.
<ענת אסיף: זה בסדר, אבל - - -
<נעמה ספראי-כהן: בלי צורך בסף ראיות - - -
<נועה ברודסקי לוי: מה מטריד אתכם?
<ענת אסיף: אבל זה לא אומר שייכתב כאן שבקשת הארכה נוספת ככלל תידון שלא בנוכחות הצדדים, אלא אם כן בית המשפט יזמין - - -
<עדי בלוטנר: לא, אין בעיה שהיא תידון.
<עדי בלוטנר: מה שרצינו זה שהיא תוכל להגיש את הבקשה בלי להתייצב ושבית המשפט יזמן את הצדדים.
<עדי בלוטנר: שהיא לא תצטרך שוב, אחרי שנה שהאישה הזאת נגררה שלוש פעמים לבית משפט, הוכיחה שיש כאן הצדקה לצו הגנה - - -
<שירי לנג: אבל יכול להיות שזה כבר לא רלוונטי, הדיון הנוסף.
<שירי לנג: אז למה לקבוע אותו מראש ולשריין - - -
<עדי בלוטנר: לא קבענו אותו מראש.
<עדי בלוטנר: אם יש הצדקה, אם יש לה צורך בהמשך הגנה, היא מגישה בקשה.
<עדי בלוטנר: היא מגישה בקשה.
<ענת אסיף: או שהיא ממלאה את הטופס בבית המשפט עצמו, או שמישהו עוזר לה למלא את זה במקום שהיא נמצאת ומישהו לוקח את זה לבית המשפט עם כל המסמכים הנלווים.
<עדי בלוטנר: אבל היום היא צריכה לגשת.
<עדי בלוטנר: היום היא צריכה להתייצב.
<עדי בלוטנר: אנחנו רוצים שהיא לא - - -
<ענת אסיף: לא, היא - - -
<עדי בלוטנר: היא צריכה להתייצב פעמים – היא צריכה לבוא ולהגיש, והיא צריכה לבוא לדיון.
<עדי בלוטנר: אנחנו לא מבקשים לייתר את הדיון.
<עדי בלוטנר: אנחנו רק מבקשים לייתר את ההתייצבות הראשונה הראשונית הזאת שם.
<ענת אסיף: מה זה לבוא להגיש?
דוד צור: להגיש להנהלת בתי המשפט.
<ענת אסיף: אבל מישהו יכול להגיש את זה בשבילה.
<שירי לנג: בוודאי שמישהו יכול להגיש בשבילה.
<נעמה ספראי-כהן: אנחנו גם מבקשים שאחרי השנה הזאת שהוא בכלא, למשל, והוא השתחרר, או דברים כאלה, היא לא תצטרך להוכיח את הסכנה המידית, כי היא לא תוכל בהרבה מאוד מקרים.
דוד צור: בית המשפט יבקש - - -
דוד רותם: אתם רוצים שאנחנו נקבע לבית המשפט מה לעשות?
דוד רותם: אין שום סיכוי כזה.
<נעמה ספראי-כהן: לא, זאת הבקשה.
<נעמה ספראי-כהן: הבקשה היא שיהיה אפשר להאריך על-פי למשל תזכיר.
<עדי בלוטנר: המשך נסיבות קודמות.
<נעמה ספראי-כהן: כן בדיוק, המשך נסיבות קודמות.
<נעמה ספראי-כהן: כי אם היא תצטרך עכשיו להוכיח אלימות – עכשיו – אבל היה צו שנה, אז הוא לא התקרב שנה.
<נעמה ספראי-כהן: למעשה, אם הצו פוקע, היא תצטרך להוכיח אלימות.
<נעמה ספראי-כהן: זה מקרוב, עכשיו.
<נועה ברודסקי לוי: אז אולי אפשר להגיד שבית המשפט - - -
<ענת אסיף: - - - ממש לא יורד למהות של העניין.
דוד רותם: כן, אבל אנחנו לא נתעסק בזה.
<נועה ברודסקי לוי: השאלה אם אפשר אולי להגיד שיוארך הצו אם ראה בית המשפט שהנסיבות שהביאו להוצאת הצו עדיין מתקיימות או משהו בסגנון הזה.
דוד צור: אפשר לכתוב את זה כך.
<ענת אסיף: אפשר לכתוב את זה, אבל חשוב מאוד להבהיר - - -
דוד רותם: לא צריך לכתוב את זה כי לבית המשפט יש את שיקול הדעת בכל מקרה.
<ענת אסיף: אלה העילות.
<ענת אסיף: צריך להבהיר שאנחנו לא משנים כאן מהעילות להוצאת הצו.
<ענת אסיף: ההצעה הזאת לא מדברת על שינוי בעילות להוצאת הצו.
דוד צור: היא באה להקל על ההתייצבות בפני בית המשפט.
<ענת אסיף: זה גם לא מה שכתוב.
<ענת אסיף: מה שכתוב זה לאפשר לבית המשפט להאריך בשנה נוספת.
<נעמה ספראי-כהן: כן, לאפשר לבית המשפט להאריך את הצו.
דוד צור: אם לא השתנו הנסיבות.
<נעמה ספראי-כהן: אם לא השתנו, כן.
<ענת אסיף: אם לא השתנו הנסיבות, זה בדיוק כמו להגיד שהעילות עדיין קיימות.
דוד צור: בית המשפט יחליט על זה, אף אחד לא אומר שמישהו אחר יחליט על זה.
<עדי בלוטנר: הנטל הראייתי, כשאת מגישה בקשה חדשה וכשאת מאריכה צו קיים, הוא שונה.
<שירי לנג: אבל בית המשפט יודע שהיה קודם לכן צו הגנה.
<עדי בלוטנר: אני מסבירה את ההצדקה.
<ענת אסיף: זה בסדר, זו תהיה בקשת הארכה.
<עדי בלוטנר: מבחינת מה שאמרתי לגבי ההתייצבות בעת הגשת הבקשה, להבנתנו, מהניסיון של נעמה בשטח עם הנשים שהיא עובדת איתן, כל הארכה דורשת התייצבות של האישה בשלב של הגשת הבקשה, ולאחר מכן, לאחר שבעה ימים, התייצבות של שני הצדדים.
<ענת אסיף: מה היא עושה בבית המשפט בשלב הגשת הבקשה?
<נעמה ספראי-כהן: היא מגיעה ונחקרת לרוב.
<ענת אסיף: אז זה דיון במעמד צד אחד למעשה.
<נעמה ספראי-כהן: דיון במעמד צד אחד, ואחרי שבעה ימים - - -
<ענת אסיף: היא רואה שופט.
<עדי בלוטנר: בוודאי.
<נועה ברודסקי לוי: גם בהארכה מקיימים את הדיון קודם כל במעמד צד אחד?
דוד רותם: אתם תגרמו לכך שלא יהיו הארכות.
דוד רותם: אם השופט לא יראה אותה, הוא לא יאריך.
<נעמה ספראי-כהן: אבל תהיה לו את אפשרות - - -
דוד רותם: תהיה לו את האפשרות, אבל הוא לא יעשה את זה.
דוד רותם: אנחנו הרי מכירים את השופטים.
<נעמה ספראי-כהן: אבל תהיה להם אפשרות, במקרים הקיצוניים, שהשופט כבר מכיר, ומונחות בפניו כל הנסיבות.
<נעמה ספראי-כהן: אנחנו מדברים רק על המקרים הקיצוניים.
<נעמה ספראי-כהן: השופט יודע, אנחנו צריכים לתת לו את הכלים להשתמש בהם, כי אם יש לו רק שנה, הוא לא יכול להאריך אחרי שנה.
<נעמה ספראי-כהן: והמשטרה בכלל לא יודעת לאכוף צווים שהם מעבר למה שכתוב בחוק.
<נעמה ספראי-כהן: לכן זה הכרחי הדבר הזה.
דוד רותם: זו סכנה עצומה.
<עדי בלוטנר: מה שהם אומרים, זו נקודה חשובה - - -
<נועה ברודסקי לוי: השאלה שלו היא אם אפשר בכל זאת לקבוע שלבקשת הנפגעת ייקבע דיון במועד מתן הצו.
דוד רותם: כן, אבל אני לא רוצה לבזבז את הזמן.
דוד רותם: מה שיקרה הוא שיקבעו דיון, ואחר-כך לא יהיה צורך בו.
<שירי לנג: בדיוק, וחבל.
<שירי לנג: אני אומרת, היומן של בתי המשפט הוא כל כך עמוס.
<שירי לנג: יש המון אנשים שממתינים לדיון, אז לשריין מראש מועדים שאולי בסופו של דבר יתייתרו - - -
<עדי בלוטנר: זה לא מדויק.
דוד צור: לא, זה בסמוך למועד פקיעת הצו.
<שירי לנג: לא משנה, אבל יכול להיות שזה כבר לא יהיה רלוונטי.
דוד צור: אין לי בעיה שלא יקבעו מראש.
דוד צור: לא חייבים לקבוע מראש.
<עדי בלוטנר: לא צריך לקבוע מראש.
<עדי בלוטנר: אם היא תצטרך - - -
<שירי לנג: כאשר היא מגישה את הבקשה יקבעו דיון, בוודאי.
דוד רותם: כן, היא תצטרך להגיש בקשה.
<נעמה ספראי-כהן: היא תצטרך להגיש בקשה, זה בוודאי.
<נעמה ספראי-כהן: השופט יוכל לקבוע דיון או להסתמך על התזכירים הקודמים או לבקש תזכיר ולהאריך גם ללא התייצבות.
דוד רותם: אבל את מבינה שאת תגרמי לכך, אם אני מכניס את הסעיף כמו שאת רוצה, שיותר לא יהיו צווים במעמד צו אחד?
דוד רותם: שופטים הם אנשים רציניים.
דוד רותם: הם לא יעשו את זה, הם לא יאריכו את הצו, הם יגידו אני רוצה את הצדדים.
<עדי בלוטנר: אז הם יזמנו אותם.
<נעמה ספראי-כהן: אדוני, במקרים הקיצוניים האלה שהשופט מכיר את התיק והאלימות ידועה, יכול להיות שהוא יקבע דיון לעוד חודש.
<נעמה ספראי-כהן: תהיה לו את הסמכות לקבוע דיון לעוד חודש, אבל הוא יוכל, בתקופה הזאת של החודש, להאריך את הצו.
<נעמה ספראי-כהן: הוא יוכל גם עוד כמה חודשים.