GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תקנות אלה: הגדרות 1. "בקשה" – בקשה לאסור פרסום שם חשוד לפי סעיף 70(ה1) לחוק" – את יתר הבקשות הסרנו, מאחר שהן כבר לא רלוונטיות בתקנות.
תקנות אלה: "2.
תקנות אלה: הגשת בקשה של חשוד לאיסור פרסום מידע.
תקנות אלה: 2.
תקנות אלה: (א) בקשה ניתן להגיש במסירה לבית-המשפט או באמצעות פקסימיליה, וכן ניתן להעלותה בעל-פה בעת הבאת חשוד בפני שופט לצורך דיון בהארכת מעצר או שחרור ממעצר.
תקנות אלה: (ב) חשוד שהגיש בקשה לאסור פרסום שמו, ישלח העתק ממנה ליחידה החוקרת ויוודא קבלתה" – ואני מציעה להוסיף: "לפי פרטי ההתקשרות שיופיעו בטופס שיקבל מהיחידה החוקרת" – שידע לאן מועדות פניו.
<יפעת רווה: האמת היא שמעירה לי כאן מיכל, וכרגיל בצדק, בכותרת כתבנו "לאיסור פרסום מידע", אז בגלל התוכן של פרסום שם חשוד, אבל זה קצת מטעה, כי בפנים אנחנו מדברים על שם חשוד, אז גם הכותרת צריכה להיות.
<נעמה מנחמי: אז היית רוצה שזה יהיה "הגשת בקשה של חשוד לאיסור פרסום שמו"?
<יפעת רווה: זה שם כולל בהגדרה שבחוק - גם את כל המידע.
<ישגב נקדימון: תחזקנה ידייך.
<יפעת רווה: על זה ידעתי שתהיה לנו הסכמה.
<נעמה מנחמי: "(ג) הבקשה תועבר ללא דיחוי לשופט ותידון בהקדם האפשרי; בית-המשפט רשאי להורות על איסור פרסום זמני עד למועד הדיון בבקשה.
<נעמה מנחמי: (ד) בית-המשפט רשאי להחליט לאסור את הפרסום על יסוד הבקשה בלבד.
דוד רותם: אני ב-(ב) רוצה שזה יהיה "או במייל או בפקס".
<פנינה אלקיס: לא הבנו.
<נעמה מנחמי: האם אפשר יהיה לשלוח את זה במייל ולא בפקס?
דוד רותם: אני מניח שבמשטרה יש לכם גם אי-מיילים.
<פנינה אלקיס: למשטרה אין אי-מיילים.
<יפעת רווה: אני אפילו לא מצליחה לשלוח באי-מייל למשטרה.
<ליאת לב: מייל אזרחי לא.
<איילת לוי: אין להם מייל אזרחי.
<ליאת לב: אין לנו מייל – ליחידות בשטח אין - - -
דוד רותם: מאיפה אתם רוצים – אני לא מבין, עוד לא הגיע הזמן שמשטרת ישראל תגיע למאה ה-20?
<שירי לנג: לא לכל אדם יש פקס.
<יפעת רווה: יש להם וזה חסום לחיצוני.
דוד רותם: אני רוצה רק להבין, מאיפה אשיג פקס?
דוד רותם: עכשיו מביאים אותי לבית-משפט, מאיפה יש לי פקס?
אורי מקלב: לעורך-דין שלך בטח יש.
<יפעת רווה: במסירה לבית-משפט - אם אתה מגיע לבית-משפט אפשר בעל-פה.
<קובי עזרא: למשטרה זה בהעתק.
<יפעת רווה: אפשר בעל-פה.
<קובי עזרא: הבעיה היא העתק.
<יפעת רווה: אתה יכול בעל-פה אם אתה מגיע לבית-משפט.
<נעמה מנחמי: בוא נחדד את השאלה, יצאתי עכשיו מחקירה של 12 שעות, אני בקושי הולכת על הרגליים, אבל מה, שחררו אותי, אז עכשיו אני הולכת להגיש את הבקשה הזאת.
<נעמה מנחמי: נגיד שהצלחתי להגיש את הבקשה לבית-המשפט, עכשיו אני - -
דוד רותם: צריך להודיע ליחידה החוקרת.
<נעמה מנחמי: - - צריכה להודיע ליחידה, איך?
<נעמה מנחמי: אין לי פקס.
<פנינה אלקיס: אבל יצאת הרגע מחקירה.
<נעמה מנחמי: אין לי פקס, לא בבית, הדואר כבר סגור, כבר הגיעה השעה שמונה.
<יפעת רווה: קודם כול אגיד מה הייתה המטרה של התקנה הזו.
דוד רותם: מייל אני יכול לשלוח מהפלאפון שלי, ובדרך כלל מחזירים לי את הפלאפון.
<יפעת רווה: יכולנו בכלל לא לדרוש ממנו להעביר, זה מטיל נטל על החשוד, אבל יש אינטרס לחשוד שהמשטרה תדע כדי שלא יפורסם.
<יפעת רווה: ניסינו ככל האפשר למנוע מצבים שעלולים לקרות, שהחשוד מגיש בקשה, בית-המשפט אפילו מוציא צו לבקשתו ואף אחד לא יודע מזה, וזה אחר כך עובר לתקשורת ומפרסמים את זה בלי שיודעים, והנזק נגרם.
דוד רותם: מה עובר לתקשורת?
<יפעת רווה: המידע על החשוד, שם החשוד.
דוד רותם: מי מעביר מידע כזה?
<יפעת רווה: זה נמצא על השולחן שגם מהמשטרה הדבר הזה עלול לעבור.
דוד רותם: המשטרה, ממתי מותר לה לפרסם מידע על חשודים?
<איילת לוי: יש את החוק, אז זה לא קורה.
<יפעת רווה: לא ב-48 שעות, אחרי זה.
דוד רותם: אחרי שיש חומר חקירה הכול עובר לעיתונות, את זה אנחנו יודעים.
<יפעת רווה: גם אחרי זה.
<יפעת רווה: זאת הייתה הסיבה שעשינו את זה, לא רצינו מצב שאתם לא יודעים שיש איסור פרסום למקרים הלגיטימיים שמעבירים מידע לתקשורת, לא למקרים הלא לגיטימיים.
<קובי עזרא: נכון, יש דברים שניתן להעביר.
<יפעת רווה: למקרים הלגיטימיים לגמרי רצינו, וגם אתם, שהמשטרה תדע מזה שמוגשת בקשה ויש צו.
<קובי עזרא: השאלה פה היא לגבי - - -
<נעמה מנחמי: מתי יהיו אי-מיילים במשטרת ישראל?
<קובי עזרא: למה את חושבת שאנחנו יכולים לענות על זה?
<ליאת לב: הבעיה שהמייל החיצוני זה מחשב נפרד, מחשב אינטרנט, ואין את זה ביחידות בשטח.
<קובי עזרא: המשטרה לא ערוכה - - -
<נעמה מנחמי: מה זאת אומרת "יחידות בשטח"?
<נעמה מנחמי: זה יחידות חוקרות שיושבות בתוך תחנות משטרה, הן לא יושבות באוהל.
<ליאת לב: ביחידה חוקרת אין אינטרנט.
<ליאת לב: לכל חוקר יש גם וגם.
דוד רותם: יש מוקדן שיושב ליד האינטרנט המרכזי?
<קובי עזרא: לא.
<איילת לוי: יש להם רק מייל פנימי, אין להם רשת חיצונית.
<קובי עזרא: המשטרה היום לא ערוכה - - -
<נעמה מנחמי: מה, היום יש למשטרה פייסבוק.
<קובי עזרא: המשטרה לא ערוכה לקבל היום תכתובות מייל בבקשות כאלה, אנחנו לא ערוכים לזה, ויש לכך סיבות מגוונות - -
<איילת לוי: זה מטעמי אבטחה.
<נעמה מנחמי: עד שהמשטרה תהיה ערוכה לקבל זה - - -
<דורית ואג: זו הצעה תקציבית.
<קובי עזרא: - - והבסיסית שבהן היא שהמשטרה שומרת על ביטחון המידע שלה, ולכן מערכת המחשוב הפנימית שלנו לא פתוחה לציבור.
<קובי עזרא: בינינו אנחנו מתנהלים ברשת אינטרנט פנימית, והשיקולים לכך ברורים.
<קובי עזרא: שיקול נוסף הוא שיקול תקציבי שאני לא יכול ולא מוסמך ולא מספיק יודע לספר עליו, ואני לא יודע לתת תשובה מתי המשטרה תהיה ערוכה לקבל תכתובות באופן מלא באמצעות מיילים.
<קובי עזרא: יש היום אפשרות מוגבלת למשטרה לעשות את זה ביחידה לתלונות הציבור, יש יכולת מסוימת, אבל אני לא מספיק בקיא בכך כדי לפרט מעבר לזה.
דוד רותם: כשהמשטרה תהיה בנויה להוציא רישום פלילי בלי המב"דים, אז היא גם תוכל לקבל מיילים.
<יפעת רווה: אז בינתיים לא נכניס את זה לתקנה.
דוד רותם: בינתיים, בסדר, אבל תנו לי רק פקס שאדע לאן לשלוח לכם.
<איילת לוי: זה מה שאמרנו, פקס יש.
<קובי עזרא: אבל זה לא שונה מסוגים אחרים של בקשות שמגיעות ליחידות המשטרה השונות ללא הרף.
<ליאת לב: החוקר בקשר עם הנחקר ויש ביניהם קשר טלפוני, הנחקר יודע איך לפנות ולהגיע אל החוקר כדי ליידע אותו.
דוד רותם: אני לא צריך להגיע לחוקר, הלכתי הביתה, אני לא רוצה לדבר יותר בחיים שלי עם המשטרה.
<ליאת לב: כדי שתוודא - - -
דוד רותם: אני צריך לשלוח לכם הודעה שהגשתי בקשה, אשלח לכם את ההודעה, לא רוצה לדבר אתכם.
<יפעת רווה: זה נעשה כי זה אינטרס שלך שהפקס הזה לא - -
<ליאת לב: כן, לוודא.
<יפעת רווה: - - יגיע ויתגלגל, כמו שבכל מוסד אנחנו יודעים טוב מאוד שפקסים יכולים להגיע, ואף אחד לא רואה אותם.
<יפעת רווה: יש אינטרס פה, שוב, אנחנו מטילים פה עליו נטל ויכולנו לוותר על הנטל הזה, זה אינטרס שלו לנסות לוודא כדי שלא יקרו תקלות, זה הכול, זאת הייתה הסיבה לתקנה.
אורי מקלב: איך הוא יוודא את זה?
אורי מקלב: הוא מטלפן, את יודעת מה זה להגיע למשרד חקירות, לקצין חקירות, מי מסתכל עליו?
אורי מקלב: שולחים אותו, זה שעות, זה הרי קשה מאוד.
<יפעת רווה: אני יודעת.
אורי מקלב: אז הוא יעשה את זה, אבל בחוק - - -
<יפעת רווה: המטרה כאן הייתה למנוע תקלות.
אורי מקלב: אבל זה לא לטובתו, זה לרעתו.
דוד רותם: אז אולי נכניס פה סעיף ששופט שהוציא צו, המזכירות תעביר את זה למשטרה.
<פנינה אלקיס: ולאן בדיוק נעביר את זה?
<פנינה אלקיס: אנחנו לא יודעים, הרי הם לא צד להליך.
דוד רותם: אתם לא יודעים איך להעביר למשטרה?
<פנינה אלקיס: לא, לא צד להליך.
<פנינה אלקיס: אנחנו יודעים להעביר למשטרה.
<נעמה מנחמי: אנחנו לא נמצאים עדיין בשלב בית-המשפט, אנחנו כרגע בעצם הבקשה שהוגשה, כלומר, עוד לפני שיש החלטה.
<פנינה אלקיס: כי המשטרה פשוט לא צד פה להליך, למי להעביר?
<יפעת רווה: ההנחה שלנו שכשה
<יפעת רווה: אדם עצמו, כשיש לו את העניין בדבר הזה, הוא יתאמץ הרבה יותר שכולם ידעו מהדבר הזה, מאשר אם נטיל את זה בין מזכירות וכמות התקלות תהיה יותר גדולה, מטבעו של אדם, לא מטענות לגוף זה או אחר.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אתה מסתכל על נקודת המבט שאין מיילים, אבל כשנתקלתי בתופעה הזאת באמת הופתעתי כשרציתי לדבר עם הממ"ז על דברים דחופים שקורים על סדר-היום כשפונים לחברי כנסת.
אורי מקלב: אני אומר לעוזרים שלי: טוב, תשלחו לממ"ז מייל כדי שנקבל תשובה למה שהוא אמר כי הוא לא עונה, אז הוא אומר לי: לא, עם לשכת הממ"ז אתה לא יכול בכלל להתכתב כי הדבר הזה הוא עם מייל.
אורי מקלב: דברים שכבר היום - - -
<יפעת רווה: נכון, גם אנחנו.
<קובי עזרא: אדוני, מצד אחד זה נכון, מצד שני אנחנו - - -
<איילת לוי: גם המשרד לביטחון פנים אינו יכול לתקשר עם המשטרה באמצעות מיילים ישירים, אנחנו תמיד - - -
<פנינה אלקיס: גם אנחנו בתי-המשפט.
אורי מקלב: אני אומר לך שאני לא רוצה להפריע ולא מצליח להשיג אותו בטלפון, וצריך לשלוח, ודברים שהיום - - -
<איילת לוי: מבינים, אדוני, אבל זה מטעמי אבטחה.
דוד רותם: אתה רוצה לשכלל את המשטרה?
אורי מקלב: אפשר שיתכתבו בתכתובת פנימית במייל פנימי, ומה שחיצוני אפשר במייל אחר, שגם אם זה פרוץ לא יקרה שום דבר, לא הולכים לקבל שם סודות מהמדינה.
<איילת לוי: רק לגורמים ספורים במשטרה יש מייל חיצוני.
אורי מקלב: עם משרד הביטחון אפשר, אנחנו גם רואים את זה, גם עם הצבא אני לא יכול לתקשר עם מייל, אבל עם משרד הביטחון אנחנו מתקשרים עם מייל.
<איילת לוי: נכון, אדוני, גם עם המשרד לביטחון פנים אתה יכול.
<איילת לוי: במשרד לביטחון פנים צריך לעבור למערכת אחרת כדי לתקשר במייל עם המשטרה, גם אנחנו עצמנו.
אורי מקלב: אז המייל החיצוני באמת יהיה רק לציבור, אבל ההתכתבות הפנימית בתוך המשטרה תהיה במיילים פנימיים, זה לא צריך להיות משהו כל כך קשה.
<איילת לוי: יש מייל חיצוני לתלונות ציבור.
<איילת לוי: זה בלתי אפשרי, אדוני.
דוד רותם: תשלח את המכתב לשר לביטחון פנים, הוא יענה לך.
אורי מקלב: במייל.
<איילת לוי: במייל הוא יענה.
דוד רותם: איך שאתה רוצה, גם במייל.
אורי מקלב: אבל את ההעתק לממ"ז או למפכ"ל אצטרך לשלוח בפקס.
דוד רותם: בסעיף 2(ב) "ויוודא קבלתה", אם הפקס שלי מראה לי שהפקס נשלח והתקבל זה מספיק, נכון?
<נעמה מנחמי: שואל חבר הכנסת רותם, אם יש לו "אוקיי" על הפקס, האם זה נחשב "ויוודא קבלתה"?
דוד רותם: יש לי "אוקיי" שהפקס נשלח והתקבל.
<יפעת רווה: בוא נאמר שאם היו אוסרים לפרסם את שמי, הייתי מתקשרת לכל מי שאפשר - - -
אורי מקלב: אז מעצמך תעשי את זה, אבל אל תכריחי.
דוד רותם: את היית דואגת לאסור את זה מראש.
<יפעת רווה: זה הרי לא עובר - - - אם הוא לא יעשה את זה, זה פשוט לתת לו הנחיות כדי שיעשה ככל שבאפשרותו.
אורי מקלב: חוק זה לא מנחה, חוק זה לא הנחיה, זה לא עצה טובה.
<נעמה מנחמי: אפשר לכתוב "ויוודא קבלתה ואולם".
דוד רותם: אני לא רוצה את "יוודא קבלתה", אני רוצה למחוק את המילים "ויוודא קבלתה".
<יפעת רווה: זה לא שזה עבירה פלילית אם הוא לא, זה פשוט - - -
אורי מקלב: אז מה יקרה?
אורי מקלב: אבל אם הוא לא יוודא קבלתה, אז יגידו לו בעצם: לא שלחת אלינו.
דוד רותם: יפעת, אני רוצה למחוק את ה"ויוודא קבלתה".
<נעמה מנחמי: עוד אפשרות היא אולי להשאיר את "ויוודא קבלתה", - -
<יפעת רווה: אני הייתי משאירה את זה.
<יפעת רווה: כדי לאיין את הצו.
<נעמה מנחמי: כדי לאיין את הצו, ואז יהיה עניין של הוכחה של האם התקבל או לא.
דוד רותם: הרי מה שקורה זה ככה, הרי אני יודע, אשלח לכם בפקס, זה יגיע אליכם, אתם בכל אופן תדליפו, ואז כשאתבע את המדינה, יגידו: לא וידאתי קבלתה, והרי אתבע את המדינה.
<יפעת רווה: הפתרון לזה זה לא להוריד את ה"יוודא" כי כדאי לוודא, ודאי אם הוא מיוצג הדבר היחידי שהוא יכול לעשות - כדאי לוודא, אבל להוסיף את העניין שזה לא יאיין את הצו או בכל ניסוח אחר.
<נעמה מנחמי: אולם ואין באי-הפניה כדי לוודא קבלה כדי לאיין את הצו.
<יפעת רווה: זה בוודאי.
<נעמה מנחמי: אבל לא כותבים בתקנות "כדאי".
<נעמה מנחמי: אני חושבת שההצעה שלי היא פחות או יותר בסדר.
<מיכל גולד: כן, זה בסדר.
<יפעת רווה: הסברתי את הכוונה, שינוסח איך שינוסח.
<קובי עזרא: לאיין מה?
<קובי עזרא: מה זאת אומרת?
<קובי עזרא: מה זה אומר?
<איילת לוי: שאם אחר כך הוא יטען שזה לא התקבל, אז בעצם העלה טענות - - - , אבל תוכיח שזה הגיע, ששלחת, שקיבלת.
<נעמה מנחמי: זה יהיה כבר עניין הוכחתי - האם הגיע או לא הגיע, האם קיבלתם או לא קיבלתם.
<קובי עזרא: ואיך נוכל להתגונן מפני דבר כזה?
דוד רותם: לא תוכלו.
דוד רותם: אני לא מבין, ואם אני מתקשר למוקד 100, ואני אומר: שלחתי לכם, והכול מוקלט, ויודעים שזה הגיע.
<קובי עזרא: זה סיפור אחר, בסדר.
<יפעת רווה: לפני שמפרסמים תמיד כדאי לוודא שאין איסור פרסום, זה לא קשור לדבר הזה.
<קובי עזרא: אבל הרי זה צופה פני תביעות, זה העניין, נכון?
<קובי עזרא: אנחנו לא מתעסקים באמת בזכויות של איסור הפרסום.
<נעמה מנחמי: אבל אם אתה מטיל את הנטל עלי לוודא קבלה - - -
דוד רותם: ממתי זכויות החשוד חשובות לכם?
דוד רותם: אתם לא מתעסקים בזכויות החשוד, אתם רק מתעסקים בהגנה על כך שלא יתבעו אתכם.
<איילת לוי: קיבלנו את ההערה שלך, זה יהיה על-ידי היחידה החוקרת.
<נעמה מנחמי: על-ידי היחידה החוקרת, בסדר גמור.
<ליאת לב: איך יטענו שאנחנו הוצאנו את זה?
<יפעת רווה: זה לא קשור.
<ליאת לב: נו, אז?
<יפעת רווה: תמיד אתם יכולים לטעון שלא אתם הוצאתם, ואז זה יהיה - - -
<מיכל גולד: ההעברה היא על-ידי היחידה החוקרת, לא הבקשה, שזה יהיה ברור.
<נעמה מנחמי: ההעברה בקשה לאיסור פרסום על-ידי היחידה החוקרת.
<מיכל גולד: אבל שיהיה ברור שההעברה היא על-ידי היחידה, לא שהבקשה היא על-ידי היחידה החוקרת.
<נעמה מנחמי: אז איך היית מנסחת את זה יותר ברור?
<נעמה מנחמי: תעבירי לי נוסח אחר כך, לא דחוף.
<מיכל גולד: נחשוב על זה.
<מיכל גולד: אם זה יישאר "עצור", פשוט אפשר לעשות העברת בקשה לאיסור פרסום בשם עצור.
<יפעת רווה: אסור להם.
<מיכל גולד: נסיים לדון בתקנה ואז נחשוב.
<נעמה מנחמי: לא עכשיו, לא דחוף.
<יפעת רווה: הם צריכים לדעת שהם צריכים להיזהר שבע פעמים.
<נעמה מנחמי: אז אקריא את 3(א) החדש, שזו הצעה שלי שנועדה בעיקר להבהיר את הזמנים לגבי מתי מודיעים לחשוד על זכויותיו: "היחידה החוקרת תיידע עצור שאינו מיוצג בהקדם האפשרי ובטרם הובא בפני שופט להארכת מעצרו על זכותו לבקש מבית-המשפט לאסור את פרסום שמו, ועל זכותו להגיש בקשה באמצעותה.
<נעמה מנחמי: " זה קצת פרפרזה או תקצור של מה שכתוב בחוק.
<נעמה מנחמי: אני יודעת שלא כל כך חוזרים בתקנות על מה שכתוב בחוק, אבל כן הוספנו את "בהקדם האפשרי" ולפני ש"הובא בפני שופט", וזה נובע מסעיף 3(ד) - - -
<ליאת לב: אבל למה עד תום 48 שעות?
<נעמה מנחמי: זה נובע מסעיף (ד).
<נעמה מנחמי: מה שהטריד אותנו - - -
דוד רותם: למה אתם צריכים להודיע?
<נעמה מנחמי: אסביר.
<נעמה מנחמי: מה שהטריד אותנו בסעיף 3(ד) זה שבעצם כתבתם שאפשר להימנע מלומר לו את זכויותיו או לתת לו למלא את אותו טופס בקשה וכו', ולא כתבתם מגבלת זמן, ולכאורה תיאורטית מסעיף (ד) עולה שגם אם החקירה נמשכת עכשיו – ואותנו הטריד שבאמת לא יגידו לו בזמן או לא יאפשרו לו בזמן להעביר את הבקשה.
<נעמה מנחמי: מאחר שעצור צריך להיות מובא בפני שופט - -
<ליאת לב: או עד תום 48 שעות.
<נעמה מנחמי: - - עד 24 שעות, ובמקרים מיוחדים עד 48 שעות, ומאחר שהזמנים ממילא חופפים, אז כל מה שביקשנו זה שההודעה לחשוד תיעשה לפני שהוא מובא בפני שופט, ואז תהיה לו הזדמנות להגיש את הבקשה, להגיד את הבקשה - יותר נכון.
אורי מקלב: הזמנים לא חופפים, זה יכול להיות 12 שעות הבדל.
<ליאת לב: הם לא חופפים.
<ליאת לב: ואם זה יהיה בשעה הראשונה?
אורי מקלב: הוא נחקר הבוקר וה-48 שעות יכולות להיות בשמונה בערב, בתשע בערב.
<נעמה מנחמי: כן, אבל אין להם חובה לגבי חשוד שהוא לא מיוצג.
<פנינה אלקיס: שהוא מיוצג.
<ליאת לב: אבל זה הסנגור אמור לעשות, לא אנחנו.
אורי מקלב: אבל הזמן שלו כן - - -
<ליאת לב: הוא תמיד מיוצג כי יש את הסנגוריה הציבורית.
<ליאת לב: את זה הסנגור אמור לעשות.
<נעמה מנחמי: רגע, יש לי שאלה, את מתנגדת ל-3(א)?
<נעמה מנחמי: למה שהוספתי?
<ליאת לב: הבעיה שזה לא חופף, ואם הוא יובא בפני שופט בשעה הראשונה אז מה אנחנו עושים?
<נעמה מנחמי: אז תגידי לו את זה בשעה הראשונה.
<נעמה מנחמי: למה את צריכה לחכות ל-48 שעות?
<ליאת לב: אבל זה מטיל עלינו חובה שהחוק קובע - - -
דוד רותם: כן, יש לכם חובה כזאת, לא קרה כלום אם פעם אחת תחשבו גם על החשוד הזה במהלך החקירה, בשביל זה אתם קיימים.
<נעמה מנחמי: תראי, האפשרות השנייה היא שאנחנו ננסח מחדש את (ד), נכתוב את (ד) בנוסח שכתובה מניעת פגישה עם עורך-דין, שזה נוסח הרבה יותר צר ומצומצם ממה שכתבתם.
<נעמה מנחמי: נגביל את זה ב-x שעות, ונכתוב שאם עברתם את x השעות האלה, תצטרכו להגיש את הבקשה בעצמכם.
<נעמה מנחמי: כי אם מנעתם ממנו במשך 48 שעות להגיש בקשה וליידע אותו על זכויותיו, אז תגישו את הבקשה בשמו באופן זמני.
<נעמה מנחמי: האם זו האפשרות שאתם מעדיפים?
<ליאת לב: לא, ממש לא.
אורי מקלב: אני מבין שהתקנה הזאת מגבילה את החשוד באמצע חקירה למלא טופס, היינו שהמשטרה יכולה להמשיך את החקירה בלי - - -
<נעמה מנחמי: נגיד אם הוא נמצא בשחזור, אז אי-אפשר עכשיו לעצור את זה.
אורי מקלב: זה לא רק שחזור, גם באמצע חקירה צריך את הרצף, ועכשיו הוא יבקש את הבקשה הזאת, אבל השאלה היא - - -
<איילת לוי: נעמה, אנחנו צריכים לחשוב על זה, זה נוסח שעבר אתמול.
<איילת לוי: צריך לחשוב על זה.
דוד רותם: על מה אתם צריכים לחשוב?
<קובי עזרא: על כל השינויים האלה.
<נעמה מנחמי: לא רק שהוא עבר אתמול, אפילו וידאנו אתכם את הנוסח הזה.
דוד רותם: תכף נאשר את זה, ולא יהיה לכם מה לחשוב.
<ליאת לב: זה רק אתמול.
<איילת לוי: לדוגמה, אנחנו לא קיבלנו.
<ליאת לב: קיבלנו את הנוסח החדש ואת ההערות של הוועדה רק אתמול, זה גם היה אחרי שלוש, אז לא הספקתי לראות את זה.
<איילת לוי: ואני לא קיבלתי בכלל.
דוד רותם: עד מתי המשטרה עובדת?
דוד רותם: עד שלוש?
<קובי עזרא: לא, היא התחילה מאוד מוקדם, אדוני.
דוד רותם: אני יודע, אבל אני שואל רק אם המשטרה עובדת עד שלוש.
אורי מקלב: אפילו בכנסת עובדים יותר מאוחר.
<ליאת לב: צריך גם ליידע אנשים מעבר למי שמגיע כאן לוועדה, אני צריכה ליידע אנשים אחרים כי יש לזה השלכות.
<נעמה מנחמי: אז מה אתם מציעים?
<נעמה מנחמי: שנעשה הפסקה כדי שתחשבו?
<ליאת לב: לא, אבל בואו נסיים את הנוסח, אולי יהיו עוד דברים שאנחנו צריכים - - -
דוד רותם: כדאי לכם להסכים לזה כי נאשר את זה גם בלעדיכם.
<יפעת רווה: אפשר להציע משהו?
<יפעת רווה: אם אפשר לעבור על הכול ולראות, יכול להיות שאפשר, ואחר כך לבקש הפסקה שהם יעשו את הבירורים, ואולי אפשר יהיה לסיים את זה היום.
אברהם מיכאלי: אבל עוד לא הבנו איפה הבעיה, מה הבעיה?
<יפעת רווה: הם צריכים לברר, הם לא רוצים להחליט על דעת עצמם, וזה נראה לי לגיטימי לבקש הפסקה.
<יפעת רווה: בואו נראה אם יש לכם עוד דברים.
<נעמה מנחמי: בואו נסיים את הנוסח ונראה.
אורי מקלב: אני רק שואל שאלה אחת.
אורי מקלב: האם השעות מפסיקות להיספר?
אורי מקלב: ברגע שהוא בחקירה ואתם לא רוצים להפריע לחוקר - - -
<נעמה מנחמי: לא, הן לא מפסיקות, השעות אף פעם לא מפסיקות.
אורי מקלב: אם מגיעות השעות האחרונות והוא עדיין בחקירה, ובעצם בתהליך הזה אתם מונעים מהעצור להגיש.
אורי מקלב: הוא עכשיו נמצא בחקירה של לילה, הוא לא היה בכלל, לא ידע, כן ידע, אז לכל הפחות צריך להאריך את ה-48 שעות שהוא יוכל להגיש.
אורי מקלב: אם הוא באמצע חקירה ולא מפסיקים אותה בגלל צורך החקירה, לא משנה אם זה שחזור, זה לא רק שחזור, זה גם כשהחוקר אומר: אני צריך את הרצף של - - -
<ליאת לב: לא, אבל בדרך כלל זה לא קורה, ובדרך כלל החקירות הן לא כאלה - - -
אורי מקלב: אבל החוק מאפשר היום לחוקר להחליט שהוא צריך את זה לרצף, הוא חוקר אותו 12 שעות ברצף - - -
<יפעת רווה: נראה אם יש עוד משהו, ואז ניתן להם הפסקה.
דוד רותם: תגיד לי, אתה באמת חושב שיש חוקרים שרוצים לעבוד 12 שעות ברצף?
אורי מקלב: לא, אבל הם יכולים למנוע ממנו שהוא יגיש בקשה לאסור פרסום, אני חושב שאת זה הוא יכול לעשות.
אורי מקלב: כשיהיה חוקר, ויעברו השעות, והוא לא יאפשר לחשוד להגיש בקשה בגלל שעכשיו הוא באמצע חקירה.
אורי מקלב: באמצע חקירה לא מגישים בקשות, ולכל הפחות שיהיו לו את השעות אחר כך.
אורי מקלב: באמצע חקירה לא מפרים חקירה, אבל שהשעות האלה לא ייספרו לו, שהשעון לא ירוץ.
<נעמה מנחמי: אני חושבת שיהיה קשה לשנות את ה-48 שעות, אבל אם מה שמטריד אותך זה הדבר הזה, אז אפשר לדוגמה להגביל את השעות בהן ניתן למנוע ממנו להגיש בקשה, זה משהו שאפשר.
<נעמה מנחמי: את ה-48 שעות אני חושבת שקצת קשה לשנות.
נחמן שי: להעיר.
דוד רותם: אתה יכול להעיר, אתה רק לא מצביע פה כפי שאתה חושב.
נחמן שי: אבל אני נהנה ממחיצתך כתמיד.
אורי מקלב: אם את חושבת שזה לא קריטי, אם זה לא קורה, אם זה רק מקרה - - -
<נעמה מנחמי: אני פה לעזור לכם לנסח את זה.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לעזור לחשודים.
<נעמה מנחמי: אז נשנה את כותרת הסעיף ל"העברת בקשה לאיסור פרסום של עצור על-ידי היחידה החוקרת"?
דוד רותם: נראה את זה אחר כך כשנעשה להם הפסקה, וניתן להם להתייעץ.
<נעמה מנחמי: "(ב) ביקש עצור שאינו מיוצג, הנמצא בתחנת משטרה לצורך חקירה או הנמצא במשמורת, להגיש בקשה" – כאן כתוב "הנמצא בתחנת משטרה", לא "עצור".
<יפעת רווה: עצור שאינו מיוצג הנמצא בתחנת משטרה.
<ישגב נקדימון: עצור שאינו מיוצג.
<נעמה מנחמי: אה, כן, סליחה.
<נעמה מנחמי: "או הנמצא במשמורת, להגיש בקשה, תועבר הבקשה לבית-המשפט באמצעות הגוף החוקר או הגוף שאצלו נמצא העצור במשמורת, לפי העניין, במסירה לבית-המשפט".
<נעמה מנחמי: מה זה "הגוף שאצלו נמצא העצור במשמורת"?
<נעמה מנחמי: שב"ס?
<נעמה מנחמי: למה הכוונה?
<ליאת לב: במידה שהוא בשב"ס.
<יפעת רווה: יכול להיות שהוא בשב"ס.
<נעמה מנחמי: אבל החוק אומר שמי שצריך להעביר את הבקשה - -
דוד רותם: זו היחידה החוקרת.
<נעמה מנחמי: - - זו היחידה החוקרת.
<נעמה מנחמי: איך העברנו את זה לשב"ס?
<ליאת לב: לא העברנו את זה לשב"ס, זה נשאר ביחידה החוקרת.
דוד רותם: זה לא יכול להיות שב"ס, זה נשאר "היחידה החוקרת".
<ליאת לב: שב"ס לא מוגדרים כיחידה חוקרת.
<קריאה: הם יכולים, אבל מי שחוקר בפועל - - -
דוד רותם: לא, לא, תמחקי את "הגוף שאצלו נמצא העצור במשמורת".
אברהם מיכאלי: מה "אבו-כביר" נקרא?
<נעמה מנחמי: החשש שלי זה שהוא פשוט ייפול בין הכיסאות, היחידה החוקרת תגיד שזה השב"ס, והשב"ס יגיד שזו היחידה החוקרת.
דוד רותם: הוא לא ייפול בין הכיסאות.
דוד רותם: היחידה החוקרת היא זאת שצריכה להעביר את זה.
<יפעת רווה: אז למה זה נשאר?
<נעמה מנחמי: אז למה מופיע "הגוף שאצלו נמצא העצור במשמורת"?
אברהם מיכאלי: ובאופן מעשי מה קורה?
אברהם מיכאלי: אתם לפעמים לוקחים עצורים, שמים אותם ב"אבו-כביר" גם בזמן חקירה?
<יפעת רווה: סוכם שזה המשטרה.
דוד רותם: זה הגוף החוקר, לא מעניין אותי.
דוד רותם: תמחקי את ה"במשמורת".
<נעמה מנחמי: אז אפשר למחוק את זה?
<נעמה מנחמי: מחקתי.
דוד רותם: מה זה "לא, לא"?
דוד רותם: מי אמר "לא, לא"?
דוד רותם: אני מציע שלא - - -
<יפעת רווה: דיברתי אל עצמי, לא אליך.
דוד רותם: אז תדברי לעצמך בשקט.
<נעמה מנחמי: היא הסכימה אתך, דודו, תהנה וההסכמה וזהו.
אורי מקלב: תכף נבדוק את הכשירות שלך כאדם שמדבר אל עצמו, את עושה לנו חששות.
<יפעת רווה: אמרתי בעניין אחר.
<יפעת רווה: בסדר.
<נעמה מנחמי: צריך, אגב, עדיין את "או הנמצא במשמורת"?
<נעמה מנחמי: גם אם הוא לא בחקירה.
<יפעת רווה: אבל המשטרה זו שמעבירה.
<מיכל גולד: כן, המשמורת.
<פנינה אלקיס: אם הוא נמצא בשב"ס?
<פנינה אלקיס: מי שמעביר שיעביר, הרעיון הוא שזה סוכם בין שני הגופים.
<נעמה מנחמי: לא נגעתי.
<נעמה מנחמי: אין בעיה, רק רציתי לוודא.
<יפעת רווה: אה, זה כן, ודאי, "המשמורת" השני.
החדש: (ד) נמצא עצור בעיצומם של הליכי חקירה, שנוכחותו בהם נדרשת להשלמתם, ומסירת הטופס והכנת הבקשה על-ידי העצור מחייבת הפסקתם או דחייתם, לא תופסק חקירתו לצורך הכנת הבקשה, אלא אם כן מצא הממונה על החקירה, שהפסקת החקירה לצורך זה לא תפגע בחקירה.
החדש: " אני חייבת להגיד שאותי קצת הטריד שזה נוסח שברירת המחדל היא לכאורה שהחקירה לא תופסק "אלא אם כן", ולא שהחקירה תופסק "רק אם".
<יפעת רווה: החלטנו שהחקירה לא תופסק באמצע לצורך הגשת בקשה, חד-משמעית.
<נעמה מנחמי: אוקיי, אני חושבת בהמשך להערתו של חבר הכנסת מקלב - - -
אורי מקלב: אבל כאן הייתה ההערה שלי - אבל השעון ממשיך לרוץ והוא יכול להפסיד את הזכות שלו.
<יפעת רווה: זאת הסיבה שנתנו 48 שעות.
<יפעת רווה: כל זה נכון היה לולא נתנו לו 48 שעות - - -
<נעמה מנחמי: יפעת, ומה אם החקירה נמשכת 48 שעות?
<ליאת לב: זה בדרך כלל לא קורה.
<ליאת לב: יש כללי חקירה, זה לא קורה.
<נעמה מנחמי: ומה אם יידעו אותו על זכותו רק אחרי 40 שעות, ואז הכניסו אותו לחקירה ואמרו לו - - -
<ליאת לב: יש כללים בחקירה, זה בדרך כלל לא קורה.
<ליאת לב: אם היינו מדברים על 24 שעות ניחא, זה 48 שעות יש כללים לחקירה.
אורי מקלב: אם העדות יכולה להיות בהתחלה, אז אין לי בעיה, אם הוא צריך ליידע מייד בתחילת חקירתו.
דוד רותם: יפעת, תגידי, אני לא מבין, היינו כבר בחקירת משטרה, נכון?
דוד רותם: אני לפחות.
אורי מקלב: לא יודעים את העבר שלך, לא בדקנו את העבר שלך.
<יפעת רווה: 48 שעות זה לקח?
דוד רותם: זה לקח הרבה יותר מ-48 שעות.
<ליאת לב: ברצף?
אורי מקלב: בגלל שלא היה לו עורך-דין.
<יפעת רווה: אתה מדבר על חקירה של השב"כ.
אורי מקלב: בסדר, אבל תלוי מתי יידעתם על הזכות שלו.
דוד רותם: אני לא יודע מה זה חקירת שב"כ, אני יודע מה זה חקירת משטרה, היו לי קציני משטרה שחקרו.
דוד רותם: מביאים אותי לחקירה, במשך כל היום אני יושב בתא ומחכה, שעתיים לפני תום ה-48 שעות מכניסים אותי לחדר החקירה, מודיעים לי שיש לי זכות להגיש בקשה.
דוד רותם: אני אומר: טוב, תנו לי למלא את הטופס, אומרים לי: עכשיו אין זמן, קודם תדבר, אם תדבר נסגור את החקירה ואז תוכל להגיש בקשה.
<קובי עזרא: החוק מחייב אותנו ש"לא יאוחר מ-24 שעות מעת מעצרו או לפני שהובא לפני שופט" לתת הודעה, אז זה גובר על זה, זה ה(ה1)(2) לחוק.
<ליאת לב: הכלל הזה נכון גם לגבי היוועצות עם עורך-דין, ובדרך כלל זה לא קורה.
<ליאת לב: היוועצות עם עורך-דין תדחה רק במקרים מאוד חריגים, ואנחנו מדברים על זה כאן, ואפשר להוסיף את - - -
<מיכל גולד: ה(ה1)(2) לחוק בעצם מגביל אותם שהם חייבים ליידע עד 24 שעות מעת מעצרו.
<יפעת רווה: ליידע אותו על האפשרות.
דוד רותם: ואז ייתנו לי למלא את הטופס?
<יפעת רווה: לפני החקירה.
<יפעת רווה: אתה אומר שהחקירה מתחילה שעתיים לפני הסוף.
<נעמה מנחמי: לא יאוחר מ-24 שעות.
<נעמה מנחמי: "ה(ה1)(2) "ותיידע את החשוד בדבר אפשרות זו לא יאוחר מ-24 שעות מעת מעצרו או לפני שהובא לפני שופט", אז אולי נכתוב את זה פה?
<מיכל גולד: לא, אבל גם אם תאפשר לו להגיש בקשה באמצעותה, זה גם כתוב בחוק.
<מיכל גולד: בחוק כתוב גם שהיא תאפשר לו להגיש בקשה באמצעותה.
<נעמה מנחמי: אז בואו נכניס את זה פשוט לתקנות, ואז זה יהיה - - -
<יפעת רווה: לא, מה?
<יפעת רווה: לחזור על החוק בתקנות?
<יפעת רווה: למה?
<קובי עזרא: כתוב, יש חוק.
<פנינה אלקיס: כתוב בחוק.
<נעמה מנחמי: שיהיה ברור.
<יפעת רווה: לא חוזרים, החוק גובר.
דוד רותם: אני חושב שאתן צודקות בתנאי אחד, יהיה צריך לתקן את החוק כך שבכל תחנת משטרה החוק הזה יהיה על לוח המודעות.
דוד רותם: ממתי שוטרים יודעים מה כתוב בחוק?
אברהם מיכאלי: אני מציע שבזמן שהוא מודיע לו, הוא יכתוב לו: אני הודעתי בשעה הזאת והזאת, שיהיה כתוב בפרוטוקול.
אברהם מיכאלי: 48 שעות יתחילו מרגע ההודעה.
אורי מקלב: אנחנו רוצים, אפילו 24 שעות לא אכפת לנו.
אברהם מיכאלי: לא, אני רוצה שמהרגע שימלאו את הטופס יתחילו 48 שעות.
<ליאת לב: יהיו שלטים במקום היידוע, ופה יש יידוע, אז למה אנחנו צריכים את השלטים.
<פנינה אלקיס: אבל היידוע זה לא משהו שנוסף, זה היה כל הזמן.
<ליאת לב: לפני הנוסח הראשון של החוק דיברנו על זה שלא יהיה יידוע ויהיו שלטים, ואז נוסף היידוע והאופציה של השלטים ירדה.
<ליאת לב: האופציה הזאת ירדה.
אורי מקלב: אבל מתי היידוע?
דוד רותם: אני רק רוצה שהשוטרים ידעו מה החוק.
<קובי עזרא: ודאי, ודאי, איזו שאלה.
דוד רותם: איזו שאלה?
אברהם מיכאלי: אני רוצה שמרגע מילוי הטופס יתחילו 48 שעות.
דוד רותם: אני לא יכול, בשביל זה צריך לשנות את החוק.
<נעמה מנחמי: זה בלתי אפשרי, זה ממש בלתי אפשרי.
<יפעת רווה: מה לא כתוב בחוק?
אורי מקלב: אבל שזה יהיה צמוד להודעה על הזכות לעורך-דין.
<ליאת לב: מה זאת אומרת?
<ליאת לב: החוק קובע את זה וחייבים למלא את זה.
אברהם מיכאלי: אם אני מיידע אותך ואני ממלא בעוד 48 שעות, אז מה עשיתי?
<יפעת רווה: יש להם חובה לפי החוק ליידע את החשוד, זה לא היה לפני זה באמת.