GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונן הופמן: הרי אם אנחנו מעלים את אחוז החסימה, אנחנו יוצרים מצב שמפלגה תיכנס לכנסת עם מינימום חברי כנסת, עם מספר מסוים.
רונן הופמן: כשאנחנו מאפשרים התפלגות, פיצול וכן הלאה, אנחנו צריכים להסתכל על זה ולראות שלא נהיה במצב שפתאום יש סיעות הרבה יותר קטנות מהסיעות שמלכתחילה - - -
<סיגל קוגוט: אל"ף, זה יכול לקרות לך אם הם עושים מפלגות מלכתחילה.
<סיגל קוגוט: למשל, בסיעות הערביות יש ארבע מפלגות שונות, נכון?
<ארבל אסטרחן: רע"מ-תע"ל היא היום סיעה של ארבעה ח"כים שהגישו ארבע מפלגות.
<סיגל קוגוט: זאת אומרת, אם עושים את זה מלכתחילה זה כן בסדר, רק אחר-כך פתאום זה לא בסדר.
דוד רותם: אבל הם מגישים ליושב-ראש ועדת הבחירות הודעה על זה שהם ארבע מפלגות.
דוד רותם: הם יכולים, מחר בבוקר, לקום ולהתפלג לארבע.
<סיגל קוגוט: וזה מותר להם.
<סיגל קוגוט: כי הם עשו את זה מלכתחילה, והציבור ידע.
<ארבל אסטרחן: כמו "דגל התורה" ו"אגודת ישראל", שגם זה שתי מפלגות קטנות.
<סיגל קוגוט: נכון, אבל כאן כל ח"כ זה מפלגה.
<סיגל קוגוט: כפי שאמר הופמן, יהיו לי 19 מפלגות שירוצו יחד תחת "יש עתיד", וכל חבר כנסת אחר-כך לעצמו.
<ארבל אסטרחן: היום יש לזה גם תמריץ כספי, להתפלגות הזאת.
<סיגל קוגוט: נכון, נטפל בזה.
דוד רותם: נכון, ואני לא רוצה את התמריץ הכספי הזה.
<סיגל קוגוט: אז אני רק רוצה להבין מה מחליטים פה בסוף.
דוד רותם: אורית, מה דעתך?
דוד רותם: אני אומר ככה: כאשר יש מפלגה שמתאחדת, אז אלה שמתנגדים – נניח שזה עשרה, ומתוכם ארבעה מתנגדים – הם צריכים להישאר כסיעה בפני עצמה.
דוד רותם: ; הם לא יכולים, כל אחד, להקים לעצמו סיעת יחיד.
אורית סטרוק: אם הם היו מלכתחילה במפלגה אחת?
דוד רותם: הם היו מלכתחילה במפלגה אחת, בסיעה אחת.
<סיגל קוגוט: והסיעה החליטה להתמזג עם אחרת.
אורית סטרוק: הם היו בסיעה אחת או במפלגה אחת?
אורית סטרוק: יש הבדל.
דוד רותם: בסיעה אחת.
<סיגל קוגוט: בסיעה אחת.
<ארבל אסטרחן: הם לא שליש.
רונן הופמן: והם פחות משליש.
אורית סטרוק: הם היו בסיעה אחת, הסיעה החליטה להתמזג עם סיעה אחרת, והם לא רוצים?
דוד רותם: אז אני אומר: בסדר, תישארו כסיעה וזה הכול.
דוד רותם: אבל אתם לא מתפלגים, וכל אחד מכם הולך לדרכו.
אורית סטרוק: מצד מסוים זה נשמע הגיוני, אבל מה תעשה, למשל, אם בארבעה האלה יש שניים שלא מוכנים להתמזגות כי הם נמצאים ימינה מהמתמזגים, ויש שניים שנמצאים שמאלה מהמתמזגים?
דוד רותם: אז אני רוצה לחזק את השניים האלה, שיהיו לי ארבעה שהם מימין להתמזגות.
<ארבל אסטרחן: הם יכולים, אגב, להתפלג אחר-כך.
דוד רותם: אחר-כך שיתפלגו.
אורית סטרוק: אז אין לזה סוף.
<ארבל אסטרחן: לא, אבל לא אחד.
דוד רותם: אבל לא אחד.
דוד רותם: מלכתחילה אני רוצה שהם יישארו כסיעה.
<סיגל קוגוט: הם לא יכולים להתפלג אם הם לא שישה לפחות.
<ארבל אסטרחן: מתוך ארבעה – שניים מארבעה יכולים, הם שליש.
<ארבל אסטרחן: זה הכלל הרגיל.
<סיגל קוגוט: נכון, לפחות שניים.
אורית סטרוק: אנחנו אמרנו שאנחנו מתייחסים בסוגיה הזאת, של ההתפלגות, יותר לעניין של המפלגה מאשר לעניין של הסיעה.
דוד רותם: אם אין לי מפלגה, אז אחר-כך אני קונה מפלגה.
דוד רותם: מה, אנחנו ראינו כבר איך חברי כנסת קונים מפלגות.
אורית סטרוק: לא, אני מדברת עכשיו על מפלגת קבע , לא על מפלגה שנולדת, לא מדברת על מפלגה כמו מפלגת העצמאות שנולדת מתוך הצורך לעשות קומבינות, אלא על מפלגת-אם שהיא באה מתוך מקום אידאולוגי מסוים.
אורית סטרוק: ודיברנו גם על זה שהסיבה בגינה אנחנו רוצים לתת מקום למפלגה, חשיבות ומעמד, היא דווקא בגלל העלאת אחוז החסימה שמייצר את הצורך בחבירות כאלה ואחרות, וצריך שבכל זאת הזהות הפוליטית - - - תישאר.
דוד רותם: לא, זה בסדר , כשאנחנו הולכים שתי מפלגות, אנחנו תמיד יכולים אחר-כך להתפלג.
אורית סטרוק: לכן שאלתי אותך.
אורית סטרוק: אני בעד שאם אנשים באו עם אותה מפלגה – מפלגה, לא סיעה – ואחר כך יש להם בעיה עם זה שאנשים מסיעתם או מפלגתם מתמזגים וכולי, אני בעד שהם יהיו מחויבים למסגרת המפלגתית-הבסיסית שלהם.
אורית סטרוק: אבל פה אתה מדבר אתי לא על מפלגה, אלא על סיעה, ואם הסיעה הזאת מורכבת ממפלגות שונות?
<עמי ברקוביץ: מפלגות שונות ממילא אפשר.
<ארבל אסטרחן: אבל מפלגות תמיד יכולות להתפלג.
<ארבל אסטרחן: לא נוגעים בכּלל הזה, שקיים גם היום, שכאשר רצו מלכתחילה כמפלגות שונות – נגיד, אצלכם יש שתי מפלגות, יכולים להתפלג - - -
<סיגל קוגוט: לא אבל היא דיברה על הסיטואציה שאמרתי לפני שנכנסת: שאם מפלגת-האם החליטה להתמזג, זו סיטואציה אחת, כי אז אלה שלא רוצים נשארים בלי בית; ואם הסיעה החליטה, אבל מפלגת-האם לא החליטה את זה, אז באמת נשאר בית לאלה שלא רוצים להתמזג.
דוד רותם: אבל בית אפשר לבנות, אנחנו יודעים.
<סיגל קוגוט: זה הכול תלוי, אם מאחורי הסיעה עומדת גם המפלגה, או לא.
אורית סטרוק: זו בדיוק הנקודה.
<עמי ברקוביץ: סיגל, מה, תעשי את הפיצול הזה בהסדר בחוק?
<סיגל קוגוט: אני לא, אני רק - - -
רונן הופמן: סיגל, לי לא ברור למה אנחנו צריכים ללכת עד כדי להסתכל מה קורה בדינמיקה המפלגתית.
רונן הופמן: אנחנו, לדעתי, צריכים להסתכל על הסיעות, לא על המפלגות.
<סיגל קוגוט: סיעה מייצגת מפלגה.
רונן הופמן: אני יודע, אבל היחס בין סיעה למפלגה הוא לא מענייננו, בעיני.
רונן הופמן: אנחנו כרגע עוסקים בעניין של הכנסת, הרכב הכנסת.
דוד רותם: אנחנו עוסקים בהתפצלות סיעות, ולא בהתפצלות מפלגות.
רונן הופמן: היחס בין סיעת הבית היהודי למפלגת הבית היהודי הוא חשוב, אבל הוא לא סביב השולחן הזה, אני חושב.
אורית סטרוק: אני כן מסכימה עם העיקרון שאנחנו צריכים להשתדל למנוע סיעות יחיד.
אורית סטרוק: אני מסכימה עם זה בהחלט.
אורית סטרוק: אני שואלת את עצמי איפה האיזון.
דוד רותם: האיזון הוא נורא פשוט: אם אני רצתי אתך במפלגה אחת, זאת אומרת, אני יכול לחיות יחד אתך בכנסת, ואז את החלטת להתאחד עם מרצ, אז אני רוצה ללכת, אבל זה בתנאי שאני לבד.
דוד רותם: אם שנינו לא רוצים להיות עם מרצ, אז בואי נישאר יחד.
אורית סטרוק: רונן צודק במובן הזה, שזה לא פוגע במבנה המפלגתי.
אורית סטרוק: בסדר, אפשר לחיות עם זה.
<סיגל קוגוט: האם זה תנאי להתפלגות, שברגע ההתפלגות האחרים ביחד אלא אם הם מתמזגים עם בעצמם עם מישהו אחר?
דוד רותם: לא, הם יכולים להתמזג עם מי שהם רוצים.
דוד רותם: את זה אני לא יכול למנוע.
<סיגל קוגוט: ארבל, את זוכרת מה היה אז עם דוד טל, עם "עם אחד"?
דוד רותם: מי זה "עם אחד"?
<ארבל אסטרחן: "עם אחד" היה עמיר פרץ, אילנה כהן ודוד טל.
<סיגל קוגוט: אם שניים מתמזגים עם מפלגה מסוימת – פה זה היה שלושה אנשים, אז זה היה מעט, אבל נניח שזה היה משהו גדול יותר – נניח ששלושה מתמזגים עם הליכוד, ואז נשארים ארבעה, ואחד מהם רוצה להתמזג עם קדימה - - -
<ארבל אסטרחן: הוא לא יכול.
<סיגל קוגוט: למה לא? למה לא? את לא רוצה שיהיו סיעות יחיד, נכון?
<סיגל קוגוט: זה מה שאמרו פה עכשיו, שלא יהיו סיעות יחיד, אז לפחות תני לאנשים – אם הם נשארים לבד, ולא מתמזגים עם אף אחד - - -
<ארבל אסטרחן: הוא לא סיעה, ח"כ לא מתמזג.
<ארבל אסטרחן: זה יוצא מין משהו מוזר כזה.
<עמי ברקוביץ: אבל גם היום הוא יכול להתמזג.
<עמי ברקוביץ: הוא מתפלג בעצם, הוא מתפלג.
<סיגל קוגוט: היום הוא יכול בגלל התיקון של דוד טל, אם זה שלושה.
<סיגל קוגוט: ממילא יצאנו כבר מההיגיון ומה המפלגה רוצה ומה זה רוצה.
<ארבל אסטרחן: בסדר, האמת היא שאין לי בעיה עם האופציה הזאת, לאפשר להם להתמזג עם סיעות אחרות או להישאר כסיעה.
דוד רותם: או שהם נשארים ביחד, או שהם - - -
רונן הופמן: עדיף לנו שיתמזגו.
אורית סטרוק: להתמזג, ודאי שלא צריכה - - -
<ארבל אסטרחן: לא, כי היום מי שמתמזג זו סיעה.
<ארבל אסטרחן: סתם ח"כ מסיעה מסוימת לא יכול להגיד: אני מתמזג עם סיעה אחרת.
דוד רותם: אנחנו ארבעה בסיעה – שלושה מאתנו יכולים לפרוש?
<ארבל אסטרחן: להתפלג בשביל להתמזג עם סיעה אחרת?
דוד רותם: ואז נשאר אחד שהוא סיעה בפני עצמו.
דוד רותם: אז הוא מתאחד.
<ארבל אסטרחן: בסדר, זה הוא יכול לעשות.
<ארבל אסטרחן: אבל הכול צריך להיעשות באותה עת.
<סיגל קוגוט: אם מתמזגים עם אחרים או נשארים ביחד.
<ארבל אסטרחן: והכול נעשה באותה עת, זאת אומרת, באותה ישיבת מפלגה - - -
<סיגל קוגוט: נכון, אבל זה ברור ששבוע לאחר מכן, הארבעה האלה יכולים לבוא ושניים מהם יתפלגו.
<סיגל קוגוט: אפשר, לפי החוק היום.
<ארבל אסטרחן: כן, הם יכולים לבוא אחרי שעה.
<סיגל קוגוט: אחרי שעה גם, נכון.
<סיגל קוגוט: אם ככה, אני אתקן את זה לפי מה שהחלטתם עכשיו.
אורית סטרוק: איך זה יהיה עכשיו?
<סיגל קוגוט: זה יהיה שהטריגר הוא לא התפלגות של שניים או אחד מתוך שלושה, כל התמזגות היא טריגר להתפלגויות.
<סיגל קוגוט: אבל התוצאה היא: או שכל אחד מתמזג עם מישהו, זה מותר, או שכל אלה שלא רוצים להתמזג עם מישהו אחר נשארים ביחד.
<סיגל קוגוט: זו התוצאה של ההתפלגות הזו.
<ארבל אסטרחן: ומי מייצג את המפלגה, הרוב?
דוד רותם: אין, המפלגה בכלל לא קשורה.
<סיגל קוגוט: איזו מפלגה?
<סיגל קוגוט: אמרו פה שזה לא מעניין, המפלגה.
<סיגל קוגוט: אני אמרתי שהמפלגה זה מעניין, אבל אתם אומרים שלא.
דוד רותם: מה זה מעניין אותך, המפלגה?
רונן הופמן: אני חושב שמוסדות המפלגה יצטרכו אז להחליט מי מייצג אותם, אם בכלל.
<סיגל קוגוט: בדרך-כלל רוב מייצג את המפלגה, ארבל.
אורית סטרוק: רונן צודק, המפלגה נשארת מפלגה.
אורית סטרוק: זאת אומרת, זה שכרגע זה בקונסטלציה כזאת או אחרת, וטכנית בכנסת, של סיעות, זה לא משנה את המהות של המפלגה.
<ארבל אסטרחן: כן, אבל מי מייצג אותה?
<סיגל קוגוט: בדרך-כלל אנחנו עושים את זה שהרוב מייצג אותה.
<עמי ברקוביץ: זו החלטה של המפלגה.
<עמי ברקוביץ: יכול להיות שדווקא החלק הקטן יותר - - -
רונן הופמן: אני חושב שהמפלגה מראש צריכה לאשר מיזוג, אבל אנחנו לא יכולים לכפות את זה על מפלגה.
<סיגל קוגוט: אבל מה הבעיה, ארבל?
<סיגל קוגוט: את יודעת, שוועדת הכנסת אף פעם לא מתקשרת עם מפלגות, ואפילו אם המפלגה תשלח לה מכתב רשום: "במוסדות המפלגה היה משאל חברים, והם רוצים שאלה ייצגו אותנו", ועדת הכנסת לא תתחשב בזה כי היא לא בקשר עם המפלגות.
<סיגל קוגוט: היא מקבלת מבא-כוח הסיעה הודעות.
<ארבל אסטרחן: לא, לא.
<ארבל אסטרחן: ועדת הכנסת בקשר עם מפלגה רק כשנוצרו לנו עכשיו, נגיד, שתיים או שלוש סיעות, ואז אנחנו מאשרים - - -
<סיגל קוגוט: אתם הולכים לפי הרוב.
<ארבל אסטרחן: כן, אבל מי שנותרו ללא מפלגה?
<סיגל קוגוט: משהו אחר.
<סיגל קוגוט: אבל אתם הולכים לפי הרוב, אתם לא מקבלים הודעות מהמפלגה.
<ארבל אסטרחן: הח"כים שנותרו הם סיעה – איזו מפלגה הם מייצגים?
<עמי ברקוביץ: ארבל, אבל לפי מה אתם קובעים, איך אתם קובעים את זה בוועדת הכנסת?
<ארבל אסטרחן: כשזה התפלגות, בדרך-כלל אומרים שמי שיזם את ההתפלגות הוא זה שעוזב, הוא זה שצריך למצוא לו מפלגה חדשה.
רונן הופמן: אבל סיעה יכולה לגמרי להתנתק מהמפלגה שלה; כל ועדות הכנסת הן בקשר עם הסיעות, הן לא בקשר עם המפלגות.
רונן הופמן: יש פה עניין, שאין לנו מה לגעת במפלגות, זה לא מגיע לשום פורום או ועדה.
<סיגל קוגוט: כרגע אין ערוץ, כרגע אין ערוץ פורמלי שמקבלים הודעות ממפלגות.
<סיגל קוגוט: זה נכון.
<סיגל קוגוט: בכנסת לא מקבלים הודעות ממפלגות.
<סיגל קוגוט: יש באי-כוח סיעה, מהם מקבלים.
<סיגל קוגוט: ואם נגיד, בא-כוח הסיעה, כמו שהיה בכנסת הקודמת עם זבולון אורלב, שהוא היה בא-כוח הסיעה, והמפלגה היתה באי-הסכמה לפעמים עם בא-כוח הסיעה.
<סיגל קוגוט: הכנסת מקבלת הודעות מבא-כוח הסיעה.
<סיגל קוגוט: אין קשר בין הכנסת למפלגה.
רונן הופמן: עוד נושא מעניין שצריך לחשוב אולי לשנות.
<סיגל קוגוט: כרגע זה המצב.
<סיגל קוגוט: אז אני אתקן את זה כך, כפי שהוסכם.
<סיגל קוגוט: דנו בישיבה הקודמת בשני דברים שאני רק אחזור עליהם, שתדעו מה הסיכומים, ואז נדון בדברים שטרם הספקתם לדון בהם.
<סיגל קוגוט: אחד מהם זה המקדמות – עשינו פה שני תיקונים: האחד, שהיום הקובע זה היום החשוב לעניין בדיקת גודל הסיעה לצורך המקדמות; והשני, כשבודקים את הפורשים, מה שחשוב זה מתי ועדת הכנסת הכריזה על הפרישה.
<סיגל קוגוט: התיקון כאן אומר בעצם שאם מישהו עזב את סיעתו קרוב מאוד לתקופת הבחירות, וממילא אין כבר פעילות פרלמנטרית, הוא לא יכול לקחת את כספי המקדמות ממפלגת-האם; כספי המקדמות הם עיקר התקציב של מפלגת-האם.
<סיגל קוגוט: אז אם מישהו מתפלג באמצע הכנסת, וזה ברור שאז פחות חושבים מה יקרה בבחירות, אז בסדר.
<סיגל קוגוט: אבל אם מישהו עוזב את סיעתו 50 ימים לפני הבחירות – לא, את המקדמות נותנים ביום שמגישים את רשימות המועמדים, אז כבר נגמרו הפריימריז, כל אחד יודע את מקומו, אז פתאום הוא יודע שהוא לא במקום ריאלי, אז הוא יעזוב את המפלגה שלו וייקח לה את כספי המקדמות, והיא תישאר בלי תקציב.
<סיגל קוגוט: זה התיקון לגבי המקדמות.
דוד רותם: אם אנחנו מאפשרים לו לפרוש ולהתמודד, אז למה לא מגיע לו?
<סיגל קוגוט: כי אמרתם שיש איזון.
<סיגל קוגוט: בהתחלה, שקלתם את הגישה: או הכול או לא כלום; שקלתם את הגישה שאומרת:
<סיגל קוגוט: אם אנחנו מרשים לאנשים להתפלג, אז שזה ילך לכל אורך הדרך – גם כסף, גם אפשרות להיות בממשלה, גם אפשרות להתמודד עם סיעה בכנסת המכהנת.
<סיגל קוגוט: בסוף אמרתם: זה לא הכול או לא כלום.
<סיגל קוגוט: להתפלג – מי שפתאום מחליט שהוא לא מסכים עם הקו הרעיוני של המפלגה, זה דבר אחד, כל עוד הוא לא קיבל תמורה בשביל זה, לא נטיל עליו את הסנקציות של הפרישה במובן הזה, שהוא לא יוכל להתמודד ולחבור למי שהוא מכהן, או לא יוכל לקבל תפקיד בממשלה; את זה לא נעשה.
<סיגל קוגוט: אבל יש הבדל בין זה לבין מישהו שהמפלגה שלו מייצגת ציבור ומקבלת בשביל זה כסף, שהוא גם ייקח לה את הכסף.
<סיגל קוגוט: אתם עשיתם את ה"פלגינן" הזה.
<סיגל קוגוט: אמרתם: זה לא הכול או לא כלום, גם אנשים שאנחנו מרשים להם להתפלג, ולא היו להם סנקציות במישור הזכות לבחור ולהיבחר, או לתפקד בממשלה, זה לא אומר שניתן להם עכשיו לרוקן את מפלגת-האם מהכספים שלה, במיוחד המקדמות, שזה עיקר הכסף.
<סיגל קוגוט: היום, התרומות זה 2,000 שקל מאדם בתקופת בחירות למפלגה, רוב המפלגות נסמכות על המימון הציבורי, הכסף שהן אוספות מתרומות מבחוץ הוא זניח.
<סיגל קוגוט: ולכן אם אתה נותן למתפלג לקחת את המקדמות של מפלגת-האם, היא נשארת בקושי גדול לנהל את מערכת הבחירות שלה.
<סיגל קוגוט: אז אתה עושה איזשהו איזון, אתה אומר: מי שמתפלג בתקופות מסוימות – אני כן אאפשר לו, מי שמתפלג ביום ה-50 לפני הבחירות, בגלל שהוא קיבל מקום נמוך בפריימריז – אז אתה עוד תיתן לו לקחת את המקדמות של מפלגת-האם?
<סיגל קוגוט: עשית פה איזשהו איזון.
<סיגל קוגוט: אמרת: התקופות זה דבר חשוב; כי לקראת בחירות גם אין כל-כך פעילות בכנסת, אז בן-אדם לא יכול להגיד: "פתאום הקו הפוליטי שלי ממש השתנה".
<סיגל קוגוט: מה הכנסת עושה 90 יום לפני הבחירות?
<סיגל קוגוט: רק מתכוננת לבחירות.
<סיגל קוגוט: אז איזה קו פוליטי?
<סיגל קוגוט: אז למה שתיקח את הכסף?
דוד רותם: אני רואה את המקום שנתנו לי ברשימה, אז אני מבין שהקו הפוליטי שלי השתנה.
אורית סטרוק: איך קובעים מי הוא המתפלג?
<סיגל קוגוט: לא, כל מתפלג שהוא.
<סיגל קוגוט: גם אם היא התפלגות מותרת, ואת יכולה להתמודד עם מפלגה, ואין לך סנקציות במישור הזכות לבחור ולהיבחר, אם עבר היום הקובע, שזה 101 ימים, או מיד אחרי שהכנסת קיבלה חוק פיזור – כל ההתפלגויות שנעשות אחרי שכולם כבר יודעים שהם בתקופת בחירות, לא יביאו את זה שתיקחי את המקדמות מסיעת-האם שלך.
<סיגל קוגוט: ושוב, לא מדובר על מפלגות שרצו ביחד.
<סיגל קוגוט: לפי מה שדיברנו עכשיו.
<סיגל קוגוט: התפלגות מותרת זה לפי סעיף 59, ה"שליש".
<סיגל קוגוט: אז את מרשה להתפלג.
<סיגל קוגוט: אבל מי שמתפלג בסוף הכנסת, את לא מאפשרת לו לקחת את המקדמות.
רונן הופמן: איזה מרכיבי תקציב הוא כן יכול לקחת?
<סיגל קוגוט: אז רגע.
<סיגל קוגוט: דיברנו על המקדמות והספקנו לדבר גם על השוטף.
<סיגל קוגוט: השוטף זה פחות משמעותי בסוף כנסת כי זה רק שלושה חודשים.
<סיגל קוגוט: זה סכום קטן יותר מהמקדמות, אבל עדיין - - -
רונן הופמן: זה הסיוע הפרלמנטרי?
<סיגל קוגוט: סיוע פרלמנטרי – יש פה תיקון על סיעות יחיד, מה שדיברתם בפעם הקודמת.
<סיגל קוגוט: אבל עכשיו אנחנו בשוטף.
<סיגל קוגוט: בשוטף – מה שהוצע ב"כחול", זה עבר קריאה ראשונה, ראשית, לתקן את מה שהיה בכנסת הקודמת על תחילת כנסת.
<סיגל קוגוט: כלומר, מי שמתפלג ממש בתחילת כנסת – זה היה תמריץ, שאנשים לא יתפלגו מיד בתחילת כנסת.
<סיגל קוגוט: אז נקבע שמי שמתפלג עד שנתיים מתחילת כנסת, לא לוקח את השוטף מסיעת האם שלו.
<סיגל קוגוט: שוב, כל הסעיף הזה מתייחס אך ורק למפלגות הומוגניות.
<סיגל קוגוט: לא כאלה שרצו והודיעו מלכתחילה שהן לחוד.
אורית סטרוק: את מדברת על מפלגות או על סיעות?
<סיגל קוגוט: הסיעה מורכבת ממפלגות.
<סיגל קוגוט: אּם המפלגות האלה הודיעו מלכתחילה לוועדת הבחירות שהן מפלגות נפרדות, כל הסעיפים האלה לא חלים עליהן.
דוד רותם: אם "הבית היהודי" ו"תקומה" הגישו הודעה ליושב-ראש ועדת הבחירות, כשהם הגישו את הרשימה: "אנחנו שתי סיעות", אז הן יכולות להתפלג.
<סיגל קוגוט: הם הגישו – אז עליהם זה לא חל; "אנחנו שתי מפלגות שרצות ביחד" – אז הציבור ידע מראש שהן שתי מפלגות שרצות יחד ולכן כל הסעיפים האלה לא חלים עליהן.
<סיגל קוגוט: אבל אם מתוך מפלגת תקומה מישהו ירצה לעזוב, אז זה יחול.
<סיגל קוגוט: כלומר, זה יחול ב"יש עתיד", ב"ישראל ביתנו" זה יחול, על מי שירצה לעזוב את המפלגה הזאת.
<סיגל קוגוט: לגבי השוטף, ראשית, החזרתם את התיקון שתיקנו בכנסת הקודמת – לא נכנה אותו בשמו – שהרסו את הסעיף הזה בכנסת הקודמת, ולכן אתם מחזירים את זה לאחור.
<סיגל קוגוט: ובנוסף, את אותו רציונל של המקדמות מחילים גם על השוטף; מי שמתפלג אחרי היום הקובע גם לא ייקח את השוטף של המפלגה שלו.
<סיגל קוגוט: זאת אומרת, רק מי שמתפלג באמצע הכנסת, מתחלק השוטף באופן יחסי לפי החברים שמתפלגים.
<סיגל קוגוט: מי שמתפלג בין שנתיים לארבע שנים, כמעט ארבע שנים, אז ההנחה היא שזה לא כי הוא מתכונן לבחירות וכי יש לו משבר אמיתי; ואז חל סעיף ההסדר הקיים, שבמקרה כזה, השוטף מתחלק באופן יחסי בין החברים שמתפלגים.
<סיגל קוגוט: אבל מי שמתפלג בתחילת כנסת או בסוף כנסת – לא.
<סיגל קוגוט: וזה באמת נתן תמריץ, ראינו.
<סיגל קוגוט: בגלל שהתיקון הזה של השנתיים – זה היה תיקון אדלשטיין, נכון?
<סיגל קוגוט: בכנסת ה-16 – אז ראינו שבאמת אנשים חיכו, באמת חיכו שנתיים, גם כאלה שעל רקע סכסוכים אישיים רצו להתפלג, ולא בגלל שקו פוליטי השתנה.
<סיגל קוגוט: הקטע הזה, התמריץ הכספי, להישאר בכל זאת ביחד, הוא כן פעל.
<סיגל קוגוט: נכון, ארבל?
<ארבל אסטרחן: כן, כן.
<סיגל קוגוט: ממש חיכו לשנתיים.
<ארבל אסטרחן: ויש את הסייג: אלא אם זה על-ידי רוב הסיעה - - -
<סיגל קוגוט: כן, אם רובם רוצים לעזוב אחד את השני, זה משהו אחר.
<סיגל קוגוט: את זה אישרתם בפעם הקודמת.
<סיגל קוגוט: אני רק רציתי להגיד את זה כדי שכולם יבינו את המשמעות.
<סיגל קוגוט: יש פה עוד שני תיקונים שלא הספקתם לדון – אחד עבר ב"כחול", סעיף 16(3).
<סיגל קוגוט: סעיף 16(3) זה סעיף שעודד "פורשים", לא "מתפלגים".
<סיגל קוגוט: זה סעיף שקבע שמי שפרש ממפלגתו, ולקראת הבחירות מקים לו מפלגה חדשה, יקבל יחידת מימון.
<סיגל קוגוט: זה סעיף, ראשית, שעודד פרישות; בי"ת, יצר חוסר שוויון בין מפלגות חדשות לבין מפלגות חדשות שהוקמו על-ידי פורש, והיתה בו גם הנחה מובלעת שאף פעם לא התקיימה – כל פעם שהשתמשו בסעיף הזה, ראינו שהיא לא התקיימה – שאם אדם היה פעם בכנסת ומכירים אותו, אז כנראה יש לו יותר סיכוי להיבחר ולכן שווה לממן אותו ביתר.
<סיגל קוגוט: זה סעיף שהיה מאוד-מאוד לא שוויוני, ולא הוכיח את עצמו.
<סיגל קוגוט: וזה שהצעתם למחוק אותו, אין לנו שום הערה שאנחנו יכולים להעיר על זה.
<סיגל קוגוט: אנחנו חושבים שזה נכון למחוק אותו.
רונן הופמן: אתם יכולים להעיר שזה טוב.
<סיגל קוגוט: זה טוב.
<סיגל קוגוט: אין לנו הערה.
<סיגל קוגוט: אנחנו חושבים שזה טוב.
<סיגל קוגוט: ויש תיקון טכני לסעיף 13(ג) שאיזכר את הסעיף הזה.
<סיגל קוגוט: עכשיו יש עוד שני נושאים שעלו בדיון הקודם: אחד מהם זה מה קורה עם סיעות יחיד בכנסת, לעניין הצוות הפרלמנטרי.
<סיגל קוגוט: כל סיעה בכנסת זכאית לצוות פרלמנטרי.
<סיגל קוגוט: היא מקבלת עוד שירותים מהכנסת, אבל הסעיף בחוק מימון מפלגות מדבר על משכורות לעובדי הסיעה.
<סיגל קוגוט: משכורות, לא על הפקסים והדואר.
<סיגל קוגוט: על המשכורות.
<סיגל קוגוט: הסעיף עורר תהיות, וארבל תיארה את זה בפעם הקודמת, במיוחד על סיעות יחיד.
<סיגל קוגוט: כי כשיש סיעות יחיד ויש אדם שיש לו שני עוזרים, אז הוא לא צריך עוד דובר ועוד יועץ משפטי.
דוד רותם: יועץ משפטי הוא צריך בכל מקרה.
<סיגל קוגוט: אז שאחד העוזרים שלו יהיה עם השכלה משפטית.
<ארבל אסטרחן: או מנהל סיעה.
<ארבל אסטרחן: בדרך-כלל מנהל סיעה.
<סיגל קוגוט: ארבל תיארה פה תיאור שמישהו הסתובב פה בכנסת עם שני עוזרים, ועוד קיבל 20,000 שקל לחלק למישהו כמשכורת.
דוד רותם: ואחר-כך הוא גם קיבל מינוי של יושב-ראש ועדה, אז הוא קיבל עוד עוזר.
<סיגל קוגוט: דודו, אתה מתאר את זה כאילו ארבל פה אמרה דברי ציניות על אי-מתן אפשרות לחברי כנסת למלא את תפקידם.
<סיגל קוגוט: יושב-ראש ועדה, מגיע לו עוד מישהו - - -
דוד רותם: מגיע לו עוד שניים, למה עוד אחד?
<סיגל קוגוט: אוקי, שיהיו עוד חמישה.
<ארבל אסטרחן: השכר היום למנהל סיעה של סיעת יחיד הוא נמוך יותר מהסיעות האחרות, אבל עדיין נשאלת השאלה למה בכלל צריך מנהל סיעה בסיעת יחיד.
אורית סטרוק: ואם זה שניים?
<ארבל אסטרחן: אז כן, אז מגיע לו, אז הוא צריך בכל זאת לתאם ביניהם – אתה תלך לפה, אתה תלך לשם; מה שעושה מנהל סיעה.
<סיגל קוגוט: את צריכה לשים גבול, מאיפה את מחליטה.
<סיגל קוגוט: יכולת להגיד גם שזה רק משלושה.
<סיגל קוגוט: אבל זו איזושהי החלטה.
<סיגל קוגוט: על היחיד זה היה בוטה.
אברהם מיכאלי: מתי זה קרה לאחרונה, בעשר השנים האחרונות?
<ארבל אסטרחן: זה קרה.
<סיגל קוגוט: זה קרה.
<סיגל קוגוט: כל הזמן זה קרה.
<סיגל קוגוט: ספרי על טלב אלסאנע.
אברהם מיכאלי: סיעת יחיד לא היתה בשלוש הקדנציות האחרונות.
<סיגל קוגוט: היתה.
<ארבל אסטרחן: התפלג, למשל, חבר הכנסת טלב אלסאנע - - -
אברהם מיכאלי: באיזו קדנציה?
אברהם מיכאלי: אולי ב-14?
אברהם מיכאלי: אבל מאז הרבה מים עברו בירדן.
<סיגל קוגוט: בקדנציה הקודמת, אבל לא משנה.
<ארבל אסטרחן: יש לי פה רשימת התפלגויות.
אברהם מיכאלי: תדעו לכם, יש דברים בפרקטיקה של שתי כנסות אחרונות לפחות, ראינו גם, מי שרוצה להתפלג, לא רץ להתפלג.
אברהם מיכאלי: מי שרוצה לפרוש, אז פרש, שבוע לפני הבחירות, דוגמת "קדימה", דוגמת אמסלם וכולי.
אברהם מיכאלי: אבל יש גם פרקטיקה מסוימת שבכנסת אנשים כבר מבינים גם את השכל של הפרישה או ההתפלגות.
<ארבל אסטרחן: אני אתן דוגמה: בסיעת עצמאות, למשל, היו חמישה חברים, מתוכם ארבעה שרים וסגני שרים; נותרה חברת כנסת אחת בכנסת – האם במצב כזה צריך - - -
אברהם מיכאלי: השרים עדיין היו חברי כנסת, תפקדו כסיעה.
<ארבל אסטרחן: השאלה היא אם במצב כזה צריך לתת לסיעה, כשבפועל יש בכנסת חברת כנסת אחת - - -
אברהם מיכאלי: זה לא ככה, ארבל.
אברהם מיכאלי: ההסתכלות על שרים שהם חברי כנסת - - -