GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לירון בנית ששון: אגף התקציבים מציע 500 שקלים בבית משפט השלום, ו-900 שקלים בבית משפט מחוזי.
<רועי כהן: בסדר גמור.
אורי מקלב: אוקיי, בסדר.
אברהם מיכאלי: אגב, אתם כלשכת עורכי דין לא שותפים בוועדת האגרות?
<רועי כהן: לא.
<דורית ואג: זו ועדת בין-משרדית, זה לא ועדה - - -
אורי מקלב: זו ועדה שהאוצר הוא - - -
אברהם מיכאלי: מותר לשאול אנשים בשטח- אולי לא יכולים את כל העמותות, אבל לשכת עורכי הדין, שהיא בדרך כלל מאגדת את היועצים המשפטיים.
<רועי כהן: נכון.
אורי מקלב: נעמה, לפני שאנחנו מצביעים, תקריאי בבקשה על מה אנחנו מצביעים, כדי שזה יהיה לפרוטוקול.
אורי מקלב: על זה אנחנו נקיים את ההצבעה.
<לירון בנית ששון: אני רק רוצה להעיר לפני כן שאנחנו נייעד פרט ספציפי לתקנה הזאת.
<לירון בנית ששון: כלומר, זה לא ישנה עכשיו את הסכומים לגבי כל יתר התקנות.
<רועי כהן: ברור.
<נעמה מנחמי: ברור.
אורי מקלב: ניסוח לפרוטוקול.
אורי מקלב: איך את רוצה שאנחנו ננסח?
<נעמה מנחמי: אנחנו כבר נסגור את שינויי הנוסח בינינו.
אורי מקלב: אז אנחנו מאשרים את כל הבקשות.
<דורית ואג: רק את הסכומים.
<נעמה מנחמי: רק נקריא כמה דברים, כי היו כאן עוד תיקונים טכניים שכבר נכנסו לתקנות האלה, אבל הם באמת מאוד טכניים.
<נעמה מנחמי: "תיקון תקנה 4 – 1.
<נעמה מנחמי: בתקנה 4 לתקנות בתי המשפט (אגרות), התשס"ז-2007 (להלן - התקנות העיקריות), במקום "בתוספת הראשונה", יבוא "בתוספת".
<נעמה מנחמי: תיקון תקנה 5 – 2.
<נעמה מנחמי: בתקנה 5 לתקנות העיקריות – (1) בתקנת משנה (א), אחרי "כמשמעותה בסעיף 77 לחוק", יבוא "למעט כאמור בתקנה 5א"; (2) בתקנת משנה (ב1), במקום "שבתוספת הראשונה", יבוא "שבתוספת".
<נעמה מנחמי: הוספת תקנה 5א –
העיקריות יבוא: "אגרה בתביעה בשל עבירות מין 5א.
העיקריות יבוא: בתביעה הנגררת להרשעה בפלילים בעבירות מין לפי סימן ה' בפרק י' לחוק העונשין או בתביעה שהגיש הנפגע נגד מי שביצע מעשה המהווה עבירת מין בשל עבירות מין שנעברו כלפיו לפי סימן ה' האמור או בתביעה לפי חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998, תשולם אגרה בסכום של 500 ו-900 שקלים, לפי העניין.
העיקריות יבוא: תחילה – תחילתן של תקנות אלה 30 ימים מיום פרסומן".
העיקריות יבוא: אלה תקנות בתי המשפט (אגרות).
העיקריות יבוא: "תקנות בתי הדין לעבודה (אגרות), תיקון התשע"ד-2014 הוספת תקנה 6א – אחרי תקנה 6 לתקנות בית הדין לעבודה (אגרות), התשס"ח-2008), יבוא: "אגרה בתביעה לעניין הטרדה מינית 6א בתביעה לפי חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998, תשולם אגרה לפי פרט 8 שבתוספת הראשונה".
העיקריות יבוא: אמרנו שזה 141 שקלים.
העיקריות יבוא: "תחילה – תחילתן של תקנות אלה 30 ימים מיום פרסומן".
אורי מקלב: נמנעים – אין
אורי מקלב: אנחנו גם מודים למשרד המשפטים על הגמישות והנכונות שהם גילו בעניין הזה.
<נעמה מנחמי: וגם לאגף התקציבים.
דוד רותם: אני פותח את הישיבה בנושא:
דוד רותם: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 74) (ייצוג הולם לנשים בוועדה לבחירת שופטים), התשע"ד–2013, של חברי הכנסת: זהבה גלאון, שלי יחימוביץ', מיכל רוזין, - -
אברהם מיכאלי: אתה לא צריך אותי פה, יש לך פה מלא אנשים.
דוד רותם: - - גילה גמליאל, תמר זנדברג, מרב מיכאלי, עליזה לביא, פנינה תמנו-שטה, דב ליפמן, יפעת קריב, רינה פרנקל.
אלעזר שטרן: מה עושה שם דב ליפמן?
דוד רותם: הוא חתום על החוק הזה, מה אני אעשה, יש כל מיני אנשים שחותמים פה על חוקים.
אברהם מיכאלי: הוא מצטרף לנשים - - -
שולי מועלם-רפאלי: גם אני חתומה על זה?
דוד רותם: גם את חתומה על החוק הזה?
דוד רותם: כן, אני רואה שגם שולי מועלם-רפאלי.
אברהם מיכאלי: אני לא חתום.
דוד רותם: אתה יכול ללכת.
עדי קול: דודו, אני גם חתומה?
מרב מיכאלי: הם לא אוחדו כבר?
שולי מועלם-רפאלי: הוא לא הקריא את כולם.
דוד רותם: כן, חברת הכנסת עדי קול, את חתומה.
עדי קול: זה השם שלי.
שולי מועלם-רפאלי: זה שמי, מה שנקרא.
דוד רותם: עליזה לביא, את רוצה להסביר לנו?
דוד רותם: כי אני רואה שזהבה גלאון לא נמצאת פה.
<דורית ואג: היא מתואמת עם עליזה לביא.
נחמן שי: לא קיימת את ההבטחה שלך.
דוד רותם: איזו הבטחה שלי?
נחמן שי: אמרתי לך שאני רוצה להעלות את הנושא הזה, אמרת לי כן, ולא העלית.
דוד רותם: תעלה את החוק שלך, מה אתה רוצה ממני?
נחמן שי: זה לא שייך לחוק.
נחמן שי: החוק שלי הוא משהו אחר.
דוד רותם: החוק שלך הוא לבטל את צווי הפרסום, אני יודע.
נחמן שי: זה משהו אחר, זה יעלה בכל מקרה במליאה.
דוד רותם: טוב, יעלה במליאה, ונקווה שלא יעבור את ועדת השרים.
עדי קול: לא עבר.
מרב מיכאלי: את זה אמרתי לך בבוקר.
דוד רותם: כן, זהבה, דברי.
עליזה לביא: אני עליזה, אדוני.
דוד רותם: עליזה מה?
עליזה לביא: עליזה לביא.
דוד רותם: אה, את לא זהבה גלאון?
עליזה לביא: לא, אני עליזה לביא.
דוד רותם: אבל את מדברת בשמה.
עליזה לביא: אנחנו חברות טובות, אבל חילקנו את העבודה.
עליזה לביא: אז, אדוני, אנחנו קודם כול מודות לך על הדיון, ולצוות הנפלא שלך על ההכנה, במיוחד ליועץ המשפטי של הוועדה - אלעזר שטרן, על העבודה הרבה סביב ההצעה.
עליזה לביא: על החשיבות הרבה שבהצעת החוק דיברנו בהכנה לקריאה ראשונה, ייצוג הולם הינו מה שראוי שישתרש בוועדות כה חשובות ובכלל במרחב הישראלי.
עליזה לביא: ההצעה, כזכור, נבעה בין היתר גם מדרישה של חברים כאן בבית הזה, שהתנגדו לייצוג הולם ולנשים בוועדה למינוי דיינים, שנדונה כאן בחדר הזה, ועל כך גם תודתנו.
עליזה לביא: זאת הייתה הצעה מבורכת ושמחנו לאמץ אותה - גם חברתי זהבה גלאון, שהצטרפה אלי ונצמדה להצעת החוק שלי, וחברות אחרות וחברים שהצטרפו אלינו.
עליזה לביא: וכולנו מבקשים לאשר את החוק, אדוני.
דוד רותם: עכשיו אני רוצה רק להבין, למה בוועדה לבחירת דיינים יש ארבע חברות ובוועדה לבחירת שופטים אין ארבע חברות?
הלשכה המשפטית: יש.
עליזה לביא: יש.
דוד רותם: יש ארבע חברות?
הלשכה המשפטית: > לפי ההצעה פה תהיינה ארבע.
עליזה לביא: לפי הצעת החוק שלי, אדוני, כן.
עליזה לביא: זהבה הוצמדה אלי.
עליזה לביא: ההצעה שלי, וזהבה הוצמדה אלי.
דוד רותם: לא, את הוצמדת לזהבה.
עליזה לביא: בסדר, - - - אבל זו ההצעה שעברה בוועדת השרים.
דוד רותם: זהבה הגישה ראשונה, מה אפשר לעשות?
עליזה לביא: זה פ'.
עליזה לביא: ההצעה שלי עברה ועדת שרים, אדוני.
דוד רותם: ועדת שרים זה לא הדבר החשוב, השאלה מי הגיש ראשון.
עליזה לביא: זהבה ביקשה ואנחנו כאן, לא משנה.
עליזה לביא: בסדר, תגיד מה שאתה רוצה.
שולי מועלם-רפאלי: מה זה משנה בדיוק?
דוד רותם: זה משנה לי.
דוד רותם: למה אתם קובעים שזה יכנס לתוקף רק בבחירות הבאות?
דוד רותם: למה לא מיידי?
שולי מועלם-רפאלי: כי מקובל עלינו – אמרנו את זה גם לגבי הוועדה למינוי דיינים – שזה לא מכובד, לא הגון, לא ראוי לפטר מישהו שנבחר באופן מסודר עד שהוא לא מסיים את כהונתו.
שולי מועלם-רפאלי: אין לנו פה איזה עניין - - -
עליזה לביא: ברגע שתהיינה בחירות אנחנו נכניס את זה.
<עמליה שרייר: היועץ המשפטי של הוועדה מסכים.
שולי מועלם-רפאלי: כן, היועץ המשפטי של הוועדה מסכים אתנו.
דוד רותם: היועץ המשפטי של הוועדה מסכים אתכם?
דוד רותם: על מה הוא מסכים אתכם?
עליזה לביא: איזה יועץ יש לך, באמת.
שולי מועלם-רפאלי: חבל על הזמן.
דוד רותם: טוב, אם הוא היה מסכים אתי - - -
שולי מועלם-רפאלי: תגיד איזו מילה טובה, הבן-אדם עובד.
שולי מועלם-רפאלי: למה לא?
עליזה לביא: אתה יודע, יש לך מאחוריך צוות מדהים, אתה - - -
דוד רותם: אני לא יכול להגיד לו מילה טובה, כי אחרת הוא היה מתנגד לחוק.
שולי מועלם-רפאלי: באמת, יש פה רעיון טוב עם הסכמות.
דוד רותם: כן, מר שטרן, יש לך מה להגיד?
מרב מיכאלי: מר שטרן תומך בהצעת החוק.
שולי מועלם-רפאלי: תומכת, מר שטרן תומכת בהצעת החוק.
דוד רותם: ומה אתה?
נחמן שי: אני תמיד תומך בהצעת החוק.
עליזה לביא: איפה עדי?
עליזה לביא: עדי הלכה?
שולי מועלם-רפאלי: למה אדוני כה מתמהמה?
דוד רותם: אני קורא ואני חושב.
שולי מועלם-רפאלי: אתה חושב, הבנתי, אז לא אפריע לך לחשוב.
דוד רותם: אני עוד לא החלטתי מה אני מצביע.
אורי מקלב: אנחנו מכניסים את הרוב נגד.
אורי מקלב: הוא מחכה - - -
שולי מועלם-רפאלי: אה, אין בעיה.
דוד רותם: בגללכם הגישו את החוק הזה.
עליזה לביא: לא, זו יוזמה מבורכת.
שולי מועלם-רפאלי: של חבר הכנסת גפני.
אורי מקלב: זו זכות שצריכה להירשם - - -
עליזה לביא: זכות שלך, אני בכל מקום אומרת.
עליזה לביא: גם עכשיו בדברי הפתיחה שלי אמרתי.
שולי מועלם-רפאלי: גפני ומקלב הם יוזמי החוק.
אורי מקלב: לפחות משהו אחד עשינו - - - פוליטית.
דוד רותם: כן, עשיתם כמה טעויות, הרבה טעויות.
שולי מועלם-רפאלי: לדעתי אתם עושים הרבה דברים.
עליזה לביא: אני מודה ומתוודה שהגשתי את זה בעקבות - - -
דוד רותם: טוב, אפשר לאשר לקריאה שנייה ושלישית?
<פרץ סגל: רק הערה אחת לנוסח.
<פרץ סגל: הרכב הוועדה למינוי שופטים - הסדר של החברים בו וחוקים אחרים, ואולי אפילו בחוק היסוד, הוא: שופטים, נציגי ממשלה, נציגי כנסת, נציגי לשכת עורכי-הדין.
<פרץ סגל: לסדר את הנוסח של החוק הזה שיתאים למה שנקבע בחוק למעלה.
<פרץ סגל: פה השופטים משום מה נכנסו לסוף וחברי הכנסת - - -
שולי מועלם-רפאלי: אה, יפה, ללכת לפי הסדר.
<פרץ סגל: כלומר, ללכת לפי הנוסח שיהיה במתכונת הקבועה בחוק היסוד, כמדומני, שאותה מתכונת תהיה גם פה.
דוד רותם: זו עמדת שרת המשפטים?
<פרץ סגל: שרת המשפטים תמכה בהצעת החוק, ורק כשראיתי את הנוסח חשבתי שראוי להתאים אותו.
דוד רותם: לסדר אותו בנוסח.
דוד רותם: טוב, אם אתה אומר, אז נתקן כך.
עליזה לביא: הערה: צריך לתקן את זה.
דוד רותם: מי בעד החוק הזה לקריאה שנייה ושלישית?
<דורית ואג: אתה גם כן?
נחמן שי: אני לא מחליף, לא צריך אותי.
מרב מיכאלי: אבל אתה יכול להצביע.
נחמן שי: צריך אותי?
דוד רותם: הוא לא יכול להצביע.
מרב מיכאלי: הוא מחליף את משה מזרחי.
נחמן שי: מה הבעיה?
נחמן שי: יש לנו עוד נציג.
נחמן שי: אל תעלים את המפלגה שלנו, אתה משתדל מאוד, אבל זה לא יקרה.
דוד רותם: היא לא קיימת כבר.
נחמן שי: היא קיימת באבוהה, ואני עכשיו מצטרף להצבעה.
דוד רותם: הוא יכול?
<דורית ואג: אם הוא מודיע שהוא מחליף את משה מזרחי, אז הוא יכול.
דוד רותם: טוב, אז הוא יכול.
דוד רותם: אז הוא מחליף, טוב.
אברהם מיכאלי: פה אחד, מה את רוצה?
עליזה לביא: אני מחליפה את קארין.
אברהם מיכאלי: פה אחד של כל מי שהיה פה בחדר.
נחמן שי: הצבעתי.
נחמן שי: אני רוצה להיות ברקורד שהצבעתי.
דוד רותם: התשע"ד–2013, נתקבלה.
דוד רותם: רבותי, אושר לקריאה שנייה ושלישית.
עליזה לביא: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.
דוד רותם: לא לקבוע את זה מהיום למחר.
דוד רותם: נעסוק היום בתקנות בתי-המשפט (סדרי דין בבקשה לאסור או להתיר פרסום שם חשוד), התשע"ד–2013.
דוד רותם: כן, משרד המשפטים, מה אתם רוצים?
<יפעת רווה: מדובר בתקנות סדרי דין.
<יפעת רווה: בזמנו הצענו את החקיקה שמתייחסת לאיסור פרסום 48 שעות, וחוקקתם אותה בוועדה הזאת.
<יפעת רווה: לפני שהייתה החקיקה הזאת הכנו בזמנו טיוטת תקנות של סדרי דין כשעוד לא היה איסור אוטומטי של 48 שעות.
<יפעת רווה: לנושא הגשת הבקשה, אחרי החקיקה עשינו התאמה לנוסח החדש שקובע בעצם איסור אוטומטי של 48 שעות, בזמן הזה אדם יכול לבקש איסור פרסום.
<יפעת רווה: קיבלנו גם הערות מהוועדה, אני מניחה שהם יידונו כאן.
<יפעת רווה: אני רוצה להסביר את כל התיקונים שנעשו אתמול.
<יפעת רווה: כיוון שהטיוטה הראשונה בעצם הייתה לפני התיקון, אחר כך עשינו כל מיני התאמות, וכללנו בתקנות המקוריות גם תקנות לעניין הבקשה להתיר פרסום או לבטל.
<יפעת רווה: אבל כשישבנו על זה שוב, ראינו שבאמת רוב הדברים שהיו במקור כסדרי דין נכנסו בחוק עצמו, ולכן זה התייתר, והתקנות כאן נוגעות לבקשה לאסור פרסום שם חשוד, ואת כל היתר אפשר מבחינתנו להשמיט - כל הנושא של מי המשיב והערעור - והכל נכנס לחקיקה הראשית.
דוד רותם: כן, ד"ר נקדימון.
<ישגב נקדימון: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להעיר לגבי סעיף 2(ד) לתקנות, שנראה בעינינו סעיף מאוד מאוד בעייתי, והוא קובע: ש"בית-המשפט רשאי להחליט לאסור את הפרסום על יסוד הבקשה בלבד".
<ישגב נקדימון: אנחנו רואים בעצם בהצעה הזאת איזשהו שינוי של סדרי עולם, כי בניגוד לכלל הרגיל שלפיו בית-משפט שומע את שני הצדדים לפני שהוא מקבל החלטה, בטח החלטה כל כך משמעותית כמו איסור פרסום שם חשוד, לא יעלה על הדעת שתינתן החלטה סופית בלי ששמעו צד אחר - רשות חוקרת או אולי כלי תקשורת שרוצה להתנגד או אולי גורם אחר שרוצה להתנגד.
<ישגב נקדימון: ובעצם כפי שהסעיף מנוסח כרגע - - -
דוד רותם: שכאשר אדם נעצר ושוחרר, ותרצו לפרסם את השם שלו, שהוא ירוץ לחפש את כל כלי התקשורת כדי להזמין אותם?
<ישגב נקדימון: לא, אני רוצה שיובהר שההחלטה הזאת היא זמנית.
דוד רותם: הרי אתם מקבלים את המידע עוד לפני שהבחור בכלל נעצר.
<נעמה מנחמי: ישגב, הבקשה הזאת מאליה זמנית, כי אתם תמיד יכולים להגיש בקשה להתיר.
<ישגב נקדימון: אבל זה לא מנוסח כך.
<ישגב נקדימון: זאת אומרת, זה מנוסח כרגע בסעיף באופן שכאילו ההחלטה הסופית בבקשה - עד להגשת בקשת ביטול שאולי תוגש אולי לא תוגש – אפשר לתת.
<ישגב נקדימון: מתבקש שזה ינוסח באופן כזה שאולי היא החלטה זמנית – תראו בבקשה את סעיף (ג) שמדבר בדיוק על נושא של החלטה ארעית: "בית-המשפט רשאי להורות על איסור פרסום זמני עד למועד הדיון בבקשה", שזה בסדר, זה ברור, הרי תמיד בבקשות ביניים בית-משפט רשאי לתת צו ארעי עד לדיון במעמד שני הצדדים.
<ישגב נקדימון: אבל כפי שסעיף 2(ד) מנוסח כרגע, עולה ממנו שבעצם ההחלטה הסופית בבקשה יכולה להינתן במעמד צד אחד, וזה בעינינו בלתי מידתי.
דוד רותם: זה מידתי מאוד מסיבה נורא פשוטה, אתם יכולים תמיד לאסוף את כלי התקשורת, להגיש בקשה לבטל את ההחלטה, ואז תראו מה יקרה - בינתיים שיאסרו את הפרסום.
דוד רותם: אני יודע שזה נורא חשוב לפרסם את שמו של החשוד כי זה מוכר עיתונים, ויש גם מי שדואג להעביר לכם את המידע – כמה דוברים יש למשטרת ישראל?
<יפעת רווה: מה אתה שואל אותי, אני לא במשטרה.
דוד רותם: אני שואל את המשטרה אם הם יודעים.
<ליאת לב: לכל מחוז יש דובר.
דוד רותם: לכל מחוז יש דובר, ולכל יחידה יש דובר.
<ליאת לב: לא.
<ליאת לב: לכל מחוז דובר.
<נעמה מנחמי: אנחנו שמענו שיש 40 דוברים, אז יש 40 מחוזות?
<קובי עזרא: מי אמר לך שיש 40 דוברים?
<ליאת לב: דוברים לא, אולי בעלי תפקידים אחרים במערך הדוברות, אבל לא דוברים.
<נעמה מנחמי: הבנתי.
<נעמה מנחמי: נזכור את זה כשנדון בעבירות הפדופיליה, ויגידו לנו שיש רק שלושה חוקרים שעוסקים בפדופיליה, אז נזכור שיש עוד כוח-אדם.
דוד רותם: לא צריך יותר.
<קובי עזרא: מה הקשר?
דוד רותם: תעזוב, היא כל היום בפדופיליה, זה מה שיש לה בראש.
<קובי עזרא: לא הבנתי מה הקשר בין זה לדוברים.
<ישגב נקדימון: אני מבקש רק להשלים את הטיעון בעניין הזה.
<ישגב נקדימון: בעצם אם אני מבין את כוונת מתקין התקנות, היא בעצם לתת פה איזושהי אפשרות להשאיר את המצב הקיים על קנו ולא להפוך אותו למצב בלתי הפיך, בעצם להמשיך את האיסור של 48 שעות כפי שהוא.
<יפעת רווה: זו הייתה הכוונה.
<יפעת רווה: לא הייתה פה כוונה למהפכה.
<ישגב נקדימון: אני מבין שזאת הכוונה.
<ישגב נקדימון: העניין שמהניסוח, כפי שזה מנוסח כרגע, יכול להתפרש גם באופן כזה ובאופן מאוד סביר שההחלטה הסופית בעצם בבקשה לאיסור פרסום יכולה להינתן בלי ששומעים שום צד אחר, אלא אם אתה אחר כך מגיש בקשת ביטול.
<ישגב נקדימון: זה שינוי של סדרי עולם בכלל בסדרי הדין, כי בדרך כלל מקובל עלינו - ובוודאי במשהו - - -
דוד רותם: אתה יודע, בוועדה הזאת נוהגים לשנות סדרי עולם מדי יום.
<ישגב נקדימון: בתקנות?
דוד רותם: באיך שלא יהיה.
<ישגב נקדימון: יפעת, ברשותך, רק להשלים.
<ישגב נקדימון: אנחנו חושבים שלתת כוח עכשיו בתקנות, להסמיך בית-משפט בתקנות להגיע להחלטה בבקשה, לא החלטה זמנית, לא החלטה ארעית, לא סעד זמני, לא סעד של עיכוב ביצוע, בתקנות - כמובן שיש פה פגיעה בזכויות חוקתיות של חופש הביטוי, חופש העיתונות, זכות הציבור לדעת - הדבר הזה לא יכול להתבצע בחקיקת משנה.
דוד רותם: תגיד, מאיפה כל הביטויים האלה שהשתמשת בהם הרגע?
דוד רותם: איפה הם נמצאים?
<ישגב נקדימון: בזכות לכבוד האדם כפרשנותה על-ידי בית-המשפט העליון.
דוד רותם: זה שיפרסמו שאדם נעצר לצורך חקירה זו הזכות של הציבור לדעת?
<ישגב נקדימון: בהחלט, בהחלט.
<ישגב נקדימון: ציבור יש לו זכות לדעת אם אדם מסוים הוא חשוד, ואם החשד מוסר אז גם הדבר הזה כמובן יפורסם.
<ישגב נקדימון: אבל לפגוע בזכויות האלה בתקנות ועוד לשנות סדר דין רגיל שקובע שאפשר להחליט רק לאחר שמיעת הצד השני, לשלול פה את האפשרות של הצד השני להישמע לפני החלטה סופית נראה לנו מאוד בעייתי.
<יפעת רווה: אני מתייחסת לשני דברים, גם למה שהתכוונו וגם לתוצאה, שאני לא חושבת שיש פער ביניהם.
<יפעת רווה: קודם כול באמת לא הייתה שום כוונה לשנות - החקיקה הראשית היא שקובעת את הסדרים, היא שקובעת איזה בקשות אפשר ואיזה בקשות אי-אפשר.
<יפעת רווה: כל כוונתן של התקנות, כשמן כן הן, זאת אומרת, באמת הכוונה הייתה לתקנות של סדרי דין.
<יפעת רווה: אני גם לא חושבת שזו התוצאה, כי התקנות הרי לא גוברות על החוק.
<יפעת רווה: החוק במפורש אומר שיש בקשה לאיסור פרסום, אפשר לקבל אותה, אפשר לא לקבל אותה, ואפשר לבטל אותה.
<יפעת רווה: זאת אומרת, אפשר לבטל אותה גם יום אחרי.
<יפעת רווה: הכוונה הייתה באמת לא ליצור מצב - בחוק עצמו, לא ליצור מצב בלתי הפיך, לא ליצור מצב שעד שאדם מבקש, ועד שהוא אוסף את מי שצריך, ועד ששומעים את הצד השני או לא שומעים את הצד השני, בינתיים כבר הכול מתפרסם – דיברנו על זה בדיונים הקודמים – בייחוד בעידן האינטרנט, זה יכול להיות למחרת שזה גם מהר, אבל זה עוד הרבה זמן יחסית למשהו שמתפרסם online, ולכן הייתה חשיבות ודחיפות בבקשה.
<יפעת רווה: זה לא מונע מאף אחד, התקנות בוודאי לא מונעות מאף אחד, לא התכוונו למנוע, ולהבנתי גם לא מונעות לבקש ביטול של איסור הפרסום, זה יכול להיעשות בצורה מיידית.
<יפעת רווה: אני לא רואה את הפגיעה הזאת, אבל תחליט הוועדה כפי שתחליט.
<נעמה מנחמי: אולי נתחיל לקרוא את הנוסח?
דוד רותם: אפשר להתחיל לקרוא את התקנות?
אורי מקלב: זה ברור הרי שתמונה, שם של חשוד, אבל תמונתו של חשוד זה באותה מידה?
דוד רותם: זה באותה מידה.
<נעמה מנחמי: כן, זה שם לרבות פרטים מזהים.
אורי מקלב: פרטים מזהים, תפקיד, דברים כאלה שזה גם נחשב כחלק מזה.
<נעמה מנחמי: אם הם ברמת רזולוציה שאפשר לזהות אותו ממנה, אז כן.
<יפעת רווה: יש הגדרה של שם חשוד שכולל גם פרטים מזהים, תמונה זה מן הסתם מזהה מאוד.
<ישגב נקדימון: אני בכל זאת מבקש להקשות ולשאול, למה אנחנו צריכים את (ד) אם יש לנו את (ג)?
<ישגב נקדימון: אם ב-(ג) כתוב ש"בית-המשפט רשאי להורות על איסור פרסום זמני עד למועד הדיון בבקשה", אז למה אנחנו צריכים את (ד)?
<נעמה מנחמי: הרעיון היה שאם מביאים לו את הבקשה בשעה ה-47, אז לפני שהוא מעיין בעיון יותר יסודי, אז הוא ייתן איזושהי החלטה לשעתיים-שלוש עד שהוא ישב על הניירת, ואחרי שלוש שעות הוא ייתן את הבקשה הקבועה יותר.
<נעמה מנחמי: עדיין תוכל לבטל את הבקשה הזאת.
<ישגב נקדימון: אחרי שכבר יש לי החלטה, ועכשיו אני צריך לגלגל מחדש את התהליך.
<יפעת רווה: כשאני משחזרת, הסיבה לזה הייתה סיבה יותר דיונית שלא רצו כל דבר – אני חושבת שזה בא אפילו מצד הנהלת בתי-המשפט שלא רצו על כל דבר לזמן דיון ולבזבז זמן שיפוטי, זאת הייתה המטרה של זה.
<ישגב נקדימון: אבל זה לא על כל דבר.
<יפעת רווה: לא הייתה מטרה לפגוע באפשרות של מישהו לטעון טענות, ובוודאי לא לבקש בקשה לביטול.
<ישגב נקדימון: אבל מה זה בקשה לביטול?
<ישגב נקדימון: בקשה לביטול זה אחרי שכבר יש לי החלטה מוגמרת של בית-משפט, ועכשיו אני צריך להניע את הגלגלים - מה שנקרא, בבקשה חדשה כשכבר יש מולי החלטה שאני צריך לבטל אותה.
<יפעת רווה: נכון, אבל זה לא מסובך.
<ישגב נקדימון: זה לא לוח חלק שעכשיו השופט יכול להחליט.
<נעמה מנחמי: מאחר שלא היית בדיון הראשון - - -
דוד רותם: בוא נאמר ככה, החוק קבע שיש נגדך החלטה.
<ישגב נקדימון: למה הוא קבע?
דוד רותם: החוק קבע שאתה לא תפרסם 48 שעות.
<ישגב נקדימון: נכון, אבל ה-48 שעות מסתיימות מתישהו.
דוד רותם: מסתיימות, אז תגיש בקשה שאתה רוצה לפרסם.
<נעמה מנחמי: אגב, גם הבקשה, אפילו אם לא תהיה שם, ברירת המחדל היא שהאישור מסתיים בהגשת כתב האישום.
<ישגב נקדימון: נכון.
<ישגב נקדימון: שזה יכול להיות לפעמים שנים, כידוע אחרי - - -
<יפעת רווה: אבל זה לא מאוד מסובך.
דוד רותם: ואתה חייב לפרסם את זה הרבה קודם, כי ברגע שאדם נקרא לחקירה אתה צריך לפרסם.
<ישגב נקדימון: זה אסור לי כרגע.
דוד רותם: ויש מי שידאג שתקבל את כל הנתונים.
<ישגב נקדימון: את זה אני זוכר, היינו שותפים לזה בדיונים הקודמים.
<יפעת רווה: אני זוכרת טוב מאוד.
<ישגב נקדימון: אז אנחנו מודים ומעריכים, אבל עדיין את מסכימה אתי שלבקש לבטל החלטה קיימת זה לא כמו שאתה בא למשהו שהשופט עדיין לא החליט בו.
<יפעת רווה: לא במקרה הזה.
<קובי עזרא: למה לא?
<יפעת רווה: כי כשמשהו מוחלט - כשעוד לא ניתן לך יומך ונותנים לך פה אפשרות מפורשת לבקש ביטול, הרי עוד לא נשמעו הטיעונים שלך, ועכשיו יישמעו הטיעונים שלך, אני מניחה ששופט ישקול את הדבר הזה.
<ישגב נקדימון: ודאי ישקול, כשלפניו כבר ההחלטה הקודמת שלו שבה הוא אסר את הפרסום.
<פנינה אלקיס: אבל הוא אסר את הפרסום על סמך הבקשה בלבד.
<יפעת רווה: הוא לא שמע אותך.
<פנינה אלקיס: יש לך איזשהם נתונים שבהם בתי-משפט לא משנים בעקבות זה – על סמך החלטות שהוגשו במעמד צד אחד?
<פנינה אלקיס: לי אין.
<ישגב נקדימון: לי יש את ההיגיון הבריא שבא ואומר, ששופט שנתן החלטה קודמת לא בנקל ישנה אותה, וכולנו יכולים להבין את זה.
<פנינה אלקיס: היגיון בריא זה לא מספיק.
<יפעת רווה: יש פה הבניה של שיקול דעת של השופט.
<יפעת רווה: זאת אומרת, בסעיף (ב) נאמר שאתה צריך "להראות נסיבות חדשות המצדיקות את בקשת הביטול", ואז - - -
<ישגב נקדימון: אם הייתי צד.
<יפעת רווה: אז קל וחומר, מצבך יותר טוב אם לא היית צד.
<יפעת רווה: זאת אומרת, אומרים לו: אם לא היית צד, אתה אפילו לא צריך להראות נסיבות חדשות.
<יפעת רווה: זה רק אומר שמצבך טוב יותר.
<יפעת רווה: יש הבדל בין החלטה שניתנה במעמד שני הצדדים ואז השופט צריך לשנות אותה, בוודאי שיקשה עליו לשנות אותה, לבין החלטה שבכלל לא ניתנה במעמדך, ואומרים שאם לא היית צד לבקשה אתה אפילו לא צריך להראות נסיבות חדשות.
<ישגב נקדימון: לא צריך להראות, אבל אצטרך לשכנע את בית-המשפט לבטל החלטה קודמת - -
<יפעת רווה: תמיד אתה צריך.
<ישגב נקדימון: - - שלו שכבר ניתנה.
<פנינה אלקיס: אתה גם צריך לשכנע אותו לקבל את ההחלטה בשלב הראשון שאתה מגיש, כשהבקשה שלך מונחת, אין שום הבדל.
<פנינה אלקיס: על סמך מה אתה בכלל מביא את הטיעון הזה שבתי-המשפט לא משנים את ההחלטות שלהם?
<פנינה אלקיס: על סמך מה?
דוד רותם: הוא מכיר את השופטים, הוא יודע מה הם עושים, איך הם פועלים.
<ישגב נקדימון: מאיפה אני מביא את הטיעון?
<ישגב נקדימון: אני מביא את הטיעון מעשרות בקשות להסרת איסורי פרסום שהגשתי בשנים האחרונות, אוקיי?
<ישגב נקדימון: אז אני בדיוק משם מביא את זה.
אורי מקלב: על כמה קיבלת תשובה חיובית לפרסם מתוך העשרות האלה?
<ישגב נקדימון: סטטיסטית?
<ישגב נקדימון: לא עשיתי מחקר.
<ישגב נקדימון: אני רוצה לקוות שבמקרים המוצדקים קיבלתי.
<פנינה אלקיס: זה כבר מניח את זה.
אורי מקלב: אני רק שואל שאלה טכנית, פרקטית אולי.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על אחד שנעצר רק ל-48 שעות, לאחר ש-48 השעות האלה נגמרות, אז גם אין זכות עכשיו לבקש את הזכות לפרסם.
אורי מקלב: כל המעצר שלו, הבקשה ל-48 - - -
<נעמה מנחמי: תמיד הוא יכול לבקש.
<יפעת רווה: תמיד הוא יכול לבקש איסור פרסום.
<נעמה מנחמי: אבל לפעמים זה יהיה מאוחר מדי, כי אחרי 49 שעות יכול להיות שכבר יהיה פרסום.
<יפעת רווה: נתנו לו 48 שעות כדי שיהיה לו זמן לבקש.
אורי מקלב: יש את האפשרות אחרי 48 שעות לבקש היתר לפרסם על מה שהוא היה עצור?
אורי מקלב: או שאחרי 48 שעות - - -
<יפעת רווה: אין טעם, אין צורך לבקש היתר.
אורי מקלב: אני רק רוצה להבין, אחרי 48 שעות יש לו זכות לבקש, ואם הוא ממשיך להיות עצור, אז אפשר לבקש אחרי 48 שעות.
<יפעת רווה: הזכות לא קשורה למעצר, הזכות היא לכל חשוד.
<יפעת רווה: אני נחשדת ולא נעצרתי, אבל אני לא רוצה שיפרסמו את שמי בגלל שלא תסכימו לשמוע אותי יותר פה בכנסת.
אורי מקלב: כן, זה ברור, זה בכלל - - -
<יפעת רווה: אבל אני יכולה לבקש את זה גם אחרי שחלפו 48 השעות.
אורי מקלב: אנחנו מדברים גם על אחד שנעצר לשבעה ימים מייד, הזכות לבקש, האפשרות לבקש לפרסם את שמו מתחילים רק אחרי 48 שעות?
<יפעת רווה: לא.
<נעמה מנחמי: לא, הזכות לבקש היא כבר מהדקה הראשונה.
<נעמה מנחמי: ברגע שהוא - -
<ליאת לב: נקרא לחקירה.
<נעמה מנחמי: - - נקרא לחקירה, הוא יכול לבקש את הבקשה.
<נעמה מנחמי: אבל הוא יכול לבקש אותה גם אחרי 47.5 שעות, כי החוק קובע שלא יפרסמו עד 48 שעות.
<נעמה מנחמי: אם הוא יבקש בשעה ה-48.5 יכול להיות שבינתיים כבר היה פרסום, אז גם אם יאסרו את הפרסום לאותו הרגע, - -
<פנינה אלקיס: אז הבקשה תתאיין בכלל, לא יהיה טעם.
<נעמה מנחמי: - - אז יכול להיות שכבר האינטרנט מוצף בשמו.
<נעמה מנחמי: אבל הוא יכול מהרגע הראשון לבקש, הוא פשוט מוגן ב-48 שעות הראשונות אוטומטית בלי קשר לאם הוא ביקש או לא.
<נעמה מנחמי: נתחיל לקרוא.
אורי מקלב: והספירה מתחילה מרגע החקירה.
<נעמה מנחמי: מהרגע שהוא - -
<נעמה מנחמי: - - נקרא לחקירה או היה אמור להתייצב לחקירה.
<ליאת לב: מיידעים אותו שהוא חשוד בעבירה.
אורי מקלב: ה-48 שעות – ממתי זה נקבע?
אורי מקלב: כשנקרא לחקירה, כשהתחיל להיחקר, כשאמר תבוא, - - -
דוד רותם: הזמינו אותו לחקירה, רשום בחוק.
<פנינה אלקיס: כשהודיעו לו שהוא חשוד.
<יפעת רווה: או שהוא התייצב או שהוא היה צריך להתייצב או בסיום הדיון בבקשה - לפי המוקדם מביניהם, זה סעיף 70(ד1)(1).
אורי מקלב: אני רק רוצה לפני שאתם מקריאים, שמעתי את הדברים של זכויות הציבור לדעת, שזו זכות מאוד חשובה, אבל צריך תמיד להגיד, גם דיברנו בדיונים - אם לא היית - הזכות של האדם בעצמו, זה שהוא נחקר זו עדיין זכות ערכית וחשובה מאוד שלפעמים גוברת על זכות הציבור לדעת.
אורי מקלב: אין לנו סטטיסטיקה, אבל זה ברור שרוב אלה שנעצרו, לא הוגשו נגדם כתבי אישום ולא הייתה אפילו אשמה ולא שום דבר, רוב.
<פנינה אלקיס: יש נתונים כאלה באתר של המשטרה, הם מפרסמים, וזה באמת נכון מה שאתה אומר.
<יפעת רווה: זה נכון.
אורי מקלב: אבל אין ספק, זה ברור, כל אחד יודע, שרוב אלה שנעצרו, ודאי ל-48 שעות, בכלל לא הוגשו נגדם כתבי אישום, ואת זה צריך לדעת, וחשוב לדעת, וחשוב לדעת ב-48 שעות הראשונות, אז זה מעניין - - -
דוד רותם: אז איך יודעים אחר כך להדליף את כל חומרי החקירה?
אורי מקלב: לא צריך להדליף, כשבאים לעצור כבר מדליפים, ובאים לצלם, ובאים לראות את מי עוצרים.
אורי מקלב: אלה שרוצים לפרסם זה כאלה שכבר בזמן המעצר כבר היו עיתונאים ורק הם מנועים מלפרסם בגלל ה-48 שעות, אנחנו הרי יודעים את זה, אבל זה לא פעם, זה עונש הכי חמור שיכול לצאת על בן-אדם.
אורי מקלב: אפילו לא הייתה לו האפשרות אחרי זה לנקות את שמו.
אורי מקלב: לפעמים אדם שנעצר והיה לו איזה משפט, הוא יכול לצאת זכאי, אז הייתה לו האפשרות.
אורי מקלב: אנחנו נותנים בפרסום הזה עונש לעולם שאדם אפילו לא יכול לנקות את עצמו, זה איזה משהו שידבק בו ובילדים שלו על זה שהוא נעצר ופורסם שהוא נעצר, ואחרי זה אף אחד לא מפרסם אחרת.
אורי מקלב: לכן, יש כאן משהו ערכי בזכות האדם שאנחנו צריכים לקחת אותו מאוד מאוד בהתחשבות ומאוד בעדינות, וזו הנשמה של החוק הזה, למה יש איסור פרסום של אדם ב-48 שעות.
אורי מקלב: זה רק כדי שיהיה אפילו קצת מאוזן בפרוטוקול הזה אחרי מה שאמרת.
<נעמה מנחמי: יש לך קהל קשה היום.
<נעמה מנחמי: אמרתי לעורך-דין נקדימון שיש לו היום קהל קשה.
<ישגב נקדימון: רק היום?
דוד רותם: לא, תמיד.
אורי מקלב: לא רק שאני אף פעם לא מופיע בערוץ שהוא מייצג, אני אפילו לא רואה את זה.
<ישגב נקדימון: בערוץ הכנסת אתה מופיע?
אורי מקלב: בערוץ הכנסת אני מופיע.
<ישגב נקדימון: גם אותו אני מייצג, אז זה בסדר.
אורי מקלב: זה בסדר.
<נעמה מנחמי: "תקנות בתי-המשפט (סדרי דין בבקשה לאסור פרסום שם חשוד)" – נוריד את המילים "או להתיר", מאחר שבאמת התקנות לא מתייחסות לזה – "התשע"ד–2014.
<נעמה מנחמי: בתוקף סמכותי לפי סעיפים 70ה ו-108 לחוק בתי-המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד–1984 (להלן – החוק), באישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה: הגדרות 1.
<נעמה מנחמי: "בקשה" – בקשה לאסור פרסום" - - -
דוד רותם: מה זה "אני מתקין"?
דוד רותם: אני מתקינה.
<נעמה מנחמי: נכון, האמת שלא תיקנתם את זה.
אורי מקלב: כבוד השרה.
<נעמה מנחמי: זו שרת המשפטים, לא?
<ישגב נקדימון: דווקא כתוב "אני מתקינה".
<יפעת רווה: פה זה "מתקין", זה מסגיר את זה שבאמת במקור זה היה בתקופה של נאמן.
<ישגב נקדימון: אה, יש נוסח אחר?