GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שלומית גלר: אני לא רואה בשני הסעיפים האלה את דוח דירקטוריון.
<שלומית גלר: למה הקרן, בנוסף לזה שהיא אמונה ועוסקת בנושאים כספיים, היא קודם כל תאגיד שמתעסק בכל הדברים: ניהול עובדים ורכש.
<שלומית גלר: דוח דירקטוריון רגיל, כמו שקיים בחוק החברות - - -
<אבי ליכט: אבל למה?
<אבי ליכט: זה לא חל עליהם מחוק החברות?
<גלי גרוס: היא חייבת להגיש דוח מילולי כמו שחייבת כל עמותה וחברה לתועלת הציבור, שחתום בידי שני חברי ועד, עובר את אישור הדירקטוריון והאסיפה הכללית, ומפרט את הפעילות של העמותה שלו.
<שלומית גלר: אבל לא כתוב פה.
<תמי סלע: כתוב: "מבלי לגרוע מחובות דיווח אחרות".
<גלי גרוס: זה ברור שאת זה היא חייבת.
שולי מועלם-רפאלי: זה היה המשפט שפתח את הסעיף.
<גלי גרוס: להיפך, כל הפנייה גורעת.
<אבי ליכט: היא חברה לתועלת הציבור, אנחנו פשוט יושבים על הסדרה קיימת.
<אבי ליכט: לא צריך כל הזמן להגיד את זה בנוסף.
<שלומית גלר: נכון, בסדר.
<נוי ברינט: רבותי, שאלה קטנה:
<נוי ברינט: האם אתם לא מוצאים לנכון שלאחר שהקרן לתועלת הציבור מדווחת את הדיווח לרגולטור, הרגולטור הוא זה שיפרסם את הדיווח ולאו דווקא הקרן עצמה?
<נוי ברינט: כלומר, שהעלות הזאת תיפול דווקא על המדינה ולא על העמותה או על הקרן.
<גלי גרוס: קודם כל, 345מו זה לא דיווח לרשם, זה פרסום של הקרן עצמה באתר שלה, לא בעיתונים או במקום אחר.
<נוי ברינט: נכון, אבל מה עם להטיל חובה בחוק על הרגולטור לשקף את המידע הזה לציבור?
<גלי גרוס: אבל 345מו זה מידע שהיא מפרסמת - - -
<נוי ברינט: הדוחות האלה לא קיימים, הדוח המילולי קיים, אבל הדוחות האלה לא אמורים להיות מפורסמים על-ידי הרגולציה.
<שלומית גלר: הלשכה תומכת בהצעה הזאת מטעם פשוט מאוד: אם אנחנו לוקחים חברה ציבורית, חברה שנסחרת בבורסה, הרגולטור מדווח ושם באתר.
<שלומית גלר: בחברה ממשלתית הרגולטור מדווח ושם באתר, ולא התאגיד ירצה – ידווח, לא ירצה – לא ידווח, וצריכים לאכוף עליו את החוק.
<אביטל שרייבר: אבל אני לא כל כך מבינה איך אתם מתכוונים שזה יעבור, מבחינה פרקטית.
<אביטל שרייבר: אם הקרן מפרסמת לציבור שהוא יכול להגיש אליה בקשות, עד שהיא תדווח על זה לרגולטור, עד שהרגולטור יעבור על הדיווח ויעביר אותו לפרסום, המועד כבר יכול לחלוף.
<אביטל שרייבר: זה משהו שפועל בין הקרן לציבור - - -
דוד רותם: חבל על הזמן, כי אם יעשו את זה דרך הרגולטור, זה עולה כסף.
<גלי גרוס: הדיווחים הכלליים עולים אצלנו, כמו כל הדיווחים של כולם, וגם הדיווחים הנוספים האלה, לאתר "גיידסטאר", ושם אפשר לראות את זה.
דוד רותם: הם יעלו את זה לאתר האינטרנט שלהם, בשביל מה צריך - - -
<גלי גרוס: 345מו מתייחס לפרסום ישיר של - - - לציבור בכלל בלי קשר לרגולטור.
דוד רותם: לא צריך את הרגולטור.
<תמי סלע: ההצעה היא בגלל העלויות?
<תמי סלע: כי זה פרסום באינטרנט.
<נוי ברינט: ההצעה היא בגלל שאנחנו מאמינים ברגולציה מבוזרת.
<נוי ברינט: כלומר, אנחנו מאמינים שכאשר הציבור רוצה לבקר את המוסד הציבורי, הוא צריך לקבל את המידע ממקור בלתי תלוי.
<שלומית גלר: נכון.
<נוי ברינט: עד שנמתין שהקרן תפרסם או לא תפרסם, למרות שהיא כבר דיווחה לרגולטור, יכול לעבור הרבה זמן.
<נוי ברינט: מצד שני, אם המדינה היא זאת שנותנת את המידע - - -
דוד רותם: המדינה לא עושה שום דבר בחינם.
דוד רותם: למדינה אין תקציב והיא מקצצת בדברים חיוניים מאוד.
דוד רותם: אם אתה רוצה שהמדינה, אז אני אטיל גם הוצאות על מי שרוצה את - - -
<שלומית גלר: כבוד היושב-ראש, הרגולטורים במדינת ישראל היום מדווחים באתרים שלהם את הדיווחים של התאגידים, מה שנקרא: תאגידים מבוקרים שלהם.
<שלומית גלר: למה להחריג מהלך שקיים היום במדינה ויש שקיפות לציבור, ולהפוך את זה עכשיו למצב, ירצה התאגיד – יעמוד בחוק, לא ירצה – לא יעמוד בחוק?
<אבי ליכט: אני חושב שיש איזשהו בלבול.
<אבי ליכט: קודם כל צריך להבדיל בין שני הסעיפים.
<אבי ליכט: כל הדיווחים שאנחנו מדווחים לרשם ההקדשות, עולים אחר כך ל"גיידסטאר".
<אבי ליכט: יש מערכת אוטומטית שמעלה את מה שמדווחים.
<אבי ליכט: אנחנו מדברים על משהו אחר.
<אבי ליכט: אנחנו מדברים על דברים שהם צריכים לפרסם בעצמם לציבור.
<אבי ליכט: אני לא רואה סיבה לכך שהמדינה צריכה לפרסם קרן שרוצה ופונה לציבור.
<אבי ליכט: שיפרסמו באתר את דרכי ההתקשרות איתן, ובלי קשר לזה, את כל הדיווחים אנחנו נעלה ל"גיידסטאר".
<אבי ליכט: לכן אני חושב שכל הוויכוח הזה קצת מיותר, הוא פינתי, וחבל על הזמן של חברי הכנסת המכובדים.
<גלי גרוס: זה חלק מהתפקיד שלה - - -
שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שחלק מהפתרון או חלק מהתחושה שזה לא תלוי ברצונו הטוב או הלא-טוב, שאפשר יהיה להגדיר לוח זמנים?
שולי מועלם-רפאלי: שהקרן לתועלת הציבור תפרסם באתר האינטרנט שלה עד זמן מסוים או תוך זמן מסוים, או באיזשהו לוח זמנים?
<שלמה קלדרון: נכון.
<שלמה קלדרון: לחייב אותה.
דוד רותם: מה "לחייב אותה"?
דוד רותם: זה אנשים שרוצים לתרום כסף.
שולי מועלם-רפאלי: רגע, רגע, סבלנות.
שולי מועלם-רפאלי: זה כסף ואנחנו שמחים שהוא נתרם.
<לימור תוסייה-כהן: הפנייה לציבור לשם יידועו בכך שהקרן עומדת לחלק כספים הוא חלק מתפקיד הקרן.
<לימור תוסייה-כהן: הקרן הזו אמורה לחלק כספים לציבור.
<לימור תוסייה-כהן: לכן היא לא יכולה לחלק בלי להודיע על זה שהיא מחלקת, כדי לקבל בקשות ממי שמעוניין לקבל את הכספים.
<לימור תוסייה-כהן: לגבי קביעת מגבלה – אנחנו קבענו שהיות שהיא מחלקת אחת לשנה, היא צריכה לפרסם אחת לשנה.
<לימור תוסייה-כהן: אני לא יודעת אם הקרן רוצה לחלק במרץ או לחלק בדצמבר; זה לשיקול דעתה של הקרן ולא רצינו להיכנס לשם.
<שלומית גלר: לגבי סעיף 345מו, זה נכון.
<שלומית גלר: כל הוויכוח היה לגבי סעיף 345מה.
<אבי ליכט: עולה, עולה, עולה.
<לימור תוסייה-כהן: סעיף 345מה ממילא מופיע באתר.
שולי מועלם-רפאלי: אבי ליכט ענה לך, שכל הדיווח עולה מיד.
<ירון הרמן: רק הערה טכנית: אני לא בטוח שהפניה לסעיף 175 פה מתאימה - - - יותר ספציפי לגבי חל"צים ולעניין חובת ההגשה - - - 174, כי בעניין חל"צים חל סעיף 345כד(ג) שמחייב הגשת דוחות כספיים.
<ירון הרמן: אני חושב שזה סותר את ההוראה הכללית.
<תמי סלע: הסעיף הבא חל רק על קרן בניהול פרטי וקרן בניהול ציבורי, לא על קרן משפחתית:
<שלומית גלר: אנחנו רק רוצים להוסיף פה בקשה: אם אפשר להחיל מחוק הביקורת הפנימית את סעיף 4(א), המפרט מה הם תפקידי המבקר הפנימי.
<שלומית גלר: או להעתיק או להפנות – אחד מהשניים.
<שלומית גלר: זה לא מופיע בחוק החברות.
<תמי סלע: אבל זאת בעצם הערה כללית לגבי כל מבקר פנימי שממונה בתאגיד.
<תמי סלע: זה לא רלוונטי רק לקרן לתועלת הציבור.
<אבי ליכט: אני לא חושב שצריך ליצור פה הסדר מיוחד לקרנות האלה.
<אבי ליכט: מה שחל על מבקר פנימי בחוק החברות ועל שאר החל"צים, יחול גם על זה.
<אבי ליכט: אגב הדבר הזה לא צריך להתחיל עכשיו לעשות הוראות מיוחדות רק לקרן.
<אבי ליכט: תזכרו שאנחנו רוצים שישתמשו בזה, לא להעמיס רגולציה - - -
<שלומית גלר: אתה אומר שההערה שלנו טובה לחוק למעלה?
<אבי ליכט: כן, מה שטוב, טוב לכולם, ולכן לא צריך להמציא פה דברים מיוחדים.
<מרדכי שנבל: ההערה שלנו היא גם לחוק החברות - - -
<אבי ליכט: בסדר, אז נדבר על חוק החברות.
<אבי ליכט: אבל לא פה.
<מרדכי שנבל: חוק החברות, בנפרד.
<אבי ליכט: לא פה.
<תמי סלע: הוא הסעיף שבו הגדרנו דירקטור בלתי תלוי.
<מרדכי שנבל: הטענה שלנו היא ככה: פה מדברים רק על איך ממנים ואין פירוט סמכויות ועדת הביקורת.
<מרדכי שנבל: לדעתי, צריכה להיות הפניה לסעיפים 114–118 לחוק החברות, או ל345ח הנוגעת לחברות - - -
שולי מועלם-רפאלי: אלי ליכט יגיד שוב את אותה תשובה, לדעתי.
<אבי ליכט: זו אותה הערה, כן.
<גלי גרוס: כפי שאמרנו קודם, היות שקרן לתועלת הציבור היא סוג של חברה לתועלת הציבור ממילא חלות עליה הוראות 345ח.
<שלומית גלר: אנחנו עשינו שיעורי בית הפוכים.
<שלומית גלר: זאת אומרת, אנחנו צריכים לעשות "סלטה" הפוכה.
<אבי ליכט: בואו נעשה את ה"סלטה" פעם אחת ולתמיד, מה שחל – חל.
<שלומית גלר: מה שלא כתוב, אוטומטית עולה למעלה.
<תמי סלע: כן, כי הקרן היא חברה לתועלת הציבור, קודם כל.
<מרדכי שנבל: בכל זאת אני מעיר.
<מרדכי שנבל: במקצועי כמשפטן – אנשים קוראים את הסעיף, לא תמיד הולכים ברברס לראות דברים אחרים ולכן עדיף שתהיה הפניה.
<מרדכי שנבל: כמו שבסעיפים אחרים על המבקר הפנימי עשיתם הפניה, למה שלא תהיה כתובה פה הפניה?
<מרדכי שנבל: זה בדיוק חצי משפט.
<קריאה: יש בזה היגיון.
דוד רותם: אין בזה שום היגיון, כי לא צריך סתם להכניס סעיפים בחוק.
<מרדכי שנבל: זו הפניה לסעיפים אחרים בחוק.
<גלי גרוס: הפניה לסעיף שבעינינו ברור מאליו שהוא חל, היות שקרן לתועלת הציבור היא סוג של חברה לתועלת הציבור.
<גלי גרוס: ואז כשלא מפנים ליתר הדברים שברור שהם חלים, אז לזה יש משמעות.
<מרדכי שנבל: למה ב"מבקר פנימי" כן עשיתם הפניה, לפי אותו היגיון?
דוד רותם: זו היתה טעות.
<גלי גרוס: בגלל שב"
<גלי גרוס: מבקר פנימי" יש שינוי מההוראה הכללית על חברות לתועלת הציבור.
<גלי גרוס: בהוראה הכללית על חברות לתועלת הציבור יש חובה למנות מבקר פנימי רק אם מחזור הפעילות הוא מעל סכום X.
<גלי גרוס: וכאן אמרנו, בלי קשר למחזור הפעילות, בגלל שיכול להיות שמלכתחילה יש סכום גדול והמחזור השנתי הוא בעצם אפסי, יש חובה בכל מקרה.
<גלי גרוס: ולכן יש פה שינוי מההסדר הכללי, ולכן יש פה התייחסות מפורשת.
<שלומית גלר: בסדר גמור.
<מרדכי שנבל: אתם צודקים, בהחלט.
<תמי סלע: יש פה הפניה בהערת שוליים, מי שרוצה להסתכל.
דוד רותם: מה זה, "ישות מדינית זרה"?
<אבי ליכט: זה מוגדר בחוק.
<אבי ליכט: זה מדינה או ארגון של מדינות - - -
דוד רותם: אלה שצריך לאסור עליהם בכלל לתרום.
<אבי ליכט: לשיטתך.
<תמי סלע: זה קיים לגבי חוק העמותות.
<קריאה: מאפיונרים.
<תמי סלע: אם היו תורמים כאלה, אז זה כן יהיה פתוח לציבור.
<ג'קי גורן: הבנק העולמי הוא ישות מדינית זרה?
<אבי ליכט: אני לא זוכר עכשיו.
<אבי ליכט: אבל למה זה חשוב לחוק הזה?
<תמי סלע: נראה לי שכן, כי זה אורגן, רשות או נציגות.
דוד רותם: עמדת משרד המשפטים היא שאין דבר כזה ישות מדינית זרה.
<אבי ליכט: לא, זה לא נכון.
<אבי ליכט: אנחנו חושבים שיש ישות מדינית זרה, אנחנו לא חושבים שצריכים - - -
שולי מועלם-רפאלי: אבל שזה בסדר לתת לה להתערב בחיים האזרחיים במדינת ישראל?
<תמי סלע: אבל זה לא שאוסרים לתרום, רק אומרים שזה יהיה מפורסם לציבור.
<תמי סלע: זאת האמירה, אין איסור.
<אבי ליכט: זה לא איסור, זה מה חושפים בסך-הכול.
<תמי סלע: זו רק שקיפות.
<קריאה: שקיפות זה טוב.
<מיה לפיד עדות: אני רוצה להוסיף, ברשותכם, שאני חושבת שזה לשיקולה של הקרן המשפחתית, אם היא רוצה לפרסם את שמות התורמים של אותה משפחה, או לא.
<קריאה: לא, זה לא מחייב.
<מיה לפיד עדות: זה כן מחייב.
<מיה לפיד עדות: כתוב: "יהיו פתוחים לעיון הציבור לאחר שיימחקו מהם –".
<מיה לפיד עדות: אני חושבת שזה לשיקולה, יכולה להיות קרן משפחתית שכן תבחר - - -
<אבי ליכט: אם הקרן ביקשה, אנחנו נסכים.
<אבי ליכט: אתם חייבים להבין שזה דווקא בא במטרה לעזור, כי אמרו לנו שקרנות משפחתיות לא רוצות לחשוף.
<אבי ליכט: אם קרן רוצה לחשוף, אדרבה ואדרבה.
<אבי ליכט: אנחנו בעד שקיפות.
<מיה לפיד עדות: נפלא, זו דוגמה אישית מצוינת.
<מיה לפיד עדות: אם מישהו מרגיש נוח לפרסם את השם שלו, בוא ניתן לו.
<אבי ליכט: מאה אחוז, אין בעיה.
<לימור תוסייה-כהן: נתנה להם כספים.
<תמי סלע: שוב עולה השאלה לגבי הלוואות, ודברים אחרים.
<תמי סלע: גם זה אמור להיכנס.
דוד רותם: אני לא מסכים לסעיף הזה.
דוד רותם: כי ממתי רשם העמותות מעניש אותי?
דוד רותם: אם אתם חושבים שאני לא מקיים את ההוראות, קחו אותי לבית-משפט ותענישו אותי.
דוד רותם: אני לא מבין, אתם גם השופט, גם התובע וגם התליין?
<תמי סלע: גם לא ברור פה הקשר בין הפרת ההוראות לפרסום.
שולי מועלם-רפאלי: למה הפרסום הוא הסנקציה?
<אבי ליכט: אנחנו מקבלים בהכנעה את הערת יושב-ראש הוועדה.
דוד רותם: אין לך ברירה.
<אבי ליכט: אני יודע, אבל מה אכפת לך שאני אגיד?
דוד רותם: כי אתה מבזבז לי את הזמן.
<אבי ליכט: אני לא מבזבז לך את הזמן.
שולי מועלם-רפאלי: ושוב, ההתמסרות ההדדית פה היום היא עולה כפורחת.
<קריאה: את ה"הכנעה" תדגיש.
<אבי ליכט: תדגישי: "בהכנעה".
<תמי סלע: אלה הוראות של סעיף שחלות על חברה לתועלת הציבור, ויש גם על הוראות דומות על עמותות לגבי פירוק, שאז אפשר להתנות שזה יחזור, ופה אפשר להתנות רק שזה יעבור למטרה זהה.
<תמי סלע: הנה, וזה (ב) בעצם:
<אביטל שרייבר: אני מבקשת רק להגיד משהו לפרוטוקול לגבי הסעיף הקודם.
<אביטל שרייבר: אין לנו שום בעיה שסעיף קטן (ב) יימחק, אבל ככל שנערוך ביקורת ונמצא שאיזשהו קשר עם תורם היה לא תקין, אז דוח הביקורת, שהוא הדוח הסופי, בדרך-כלל גלוי בתיק העמותה – אני רוצה רק שיהיה ברור שזה לא משהו שמונע מאתנו לציין את שם התורם - - -
<תמי סלע: את מדברת על הסעיף הקודם?
<אביטל שרייבר: שלא יהיה בזה כדי למנוע מאתנו להציג תוצאות ביקורת שקשורים.
<נוי ברינט: אני חושב שאת צריכה לציין את זה, אביטל, כי אני מפרש את הסעיף הזה במפורש כאוסר על רשם העמותות לפרסם את שם התורם.
<גלי גרוס: לא, רק במסמכים שהגישה קרן משפחתית לרשם לפי חוק זה.
<גלי גרוס: אנחנו מדברים על איזושהי ביקורת שהיא משהו אחר ממה שאנחנו - - -
<נוי ברינט: מדובר על ביקורת עומק לצורך העניין?
דוד רותם: ביקורת שמי עושה?
<אבי ליכט: רשם העמותות עושה ביקורת ומוצא שיש פגם בהתקשרות - - -
שולי מועלם-רפאלי: אני לא מבין, יש מבקר פנימי, ויש ועדת ביקורת וגם אתם עושים ביקורת?
<אבי ליכט: יש סמכות בחוק לעשות ביקורות.
<תמי סלע: אבל אז מה הוא עושה עם זה?
<תמי סלע: מה, הוא מפרסם את זה לציבור?
דוד רותם: אז מה עושים עם הביקורת?
<אביטל שרייבר: גם היום תוצאות הביקורת הסופיות, אחרי שהעמותה הגיבה להם, נמצאות בתיק העמותה שפתוח לעיון הציבור.
<תמי סלע: וזה על-פי סעיפים בחוק העמותות?
<אביטל שרייבר: זה על-פי המצב המשפטי הקיים היום.
<תמי סלע: אז זה סעיפים אחרים שנוגעים לסמכויות פיקוח והביקורת שמאפשרים את הפרסום הזה?
<תמי סלע: אז אם זה עולה מהוראות אחרות, אני לא רואה פה בעיה.
<קריאה: אין הגדרה מפורשת.
<תמי סלע: זה לא עולה?
<גלי גרוס: אגב, דווקא בהמשך החוק הזה, בחצי השני שלו, יש הוראות שהן רלוונטיות לעניין הזה, שמפרטות יותר.
<תמי סלע: אבל יכול להיות שצריך, לא את הסעיף (ב) שכרגע קיים, אלא משהו ממוקד יותר שמתייחס לסיטואציה שבה אתם כן חושבים שצריך יהיה לפרסם שם של תורם לציבור.
<תמי סלע: כרגע זה רחב מאוד, כל הפרה של הוראות החוק, חשש להפרה שלו.
<גלי גרוס: בהמשך החוק הזה יש גם את הסדרת הביקורות בצורה מסוימת, וגם את ההסדרה של העמדת מסמכים לעיון הציבור בתיק העמותה.
<תמי סלע: אתם חושבים שזה מספיק, מה שיש אחר-כך?
<אבי ליכט: נתקן את זה אחר-כך.
<גלי גרוס: אני אומרת, שם ההסדרה מפורשת, ואני לא רואה בהכרח שיש צורך, כי הסעיף הזה מתייחס כרגע למה שהקרן עצמה מגישה על-פי דין, ואז יש הוראה של מה שכן ולא צריך להימחק.
<נוי ברינט: אבל כולל דוחות ביקורת פנימיים?
<אבי ליכט: נדון בזה אחר-כך, לא עכשיו.
<שלומית גלר: לרגולטור יש סמכות בדיפולט, כחובה.
<אבי ליכט: אנחנו נסביר בשלב מאוחר יותר, לגבי היחס בין הביקורת הפנימית לבין ביקורת חיצונית של רשם העמותות.
<שלומית גלר: רשם העמותות חייב בתוקף הרציונל של רגולטור לעשות ביקורות, הוא גוף מפקח ומבקר.
<שלומית גלר: לעניין של הסבת הכסף – למה הכסף לא מוסב למדינה אלא לתאגיד אחר שהוא בעל אפיון דומה?
שולי מועלם-רפאלי: כי זו זכותו של התורם להחליט מה הוא עושה עם כספו.
<שלומית גלר: לא, כשהקרן נסגרת?
שולי מועלם-רפאלי: עדיין.
<תמי סלע: הוא מראש תורם את הכסף, הוא רוצה לדעת - - -
<שלומית גלר: אני שואלת מתוך חוסר הבנה.
<אבי ליכט: אם מישהו תרם תרומה לגוף מסוים, אנחנו לא רוצים להלאים אותו.
<אבי ליכט: אנחנו רוצים שאם הוא תרם לגוף פילנתרופי, אז שגוף פילנתרופי אחר עם אותן מטרות יעשה את אותה פעילות.
<אבי ליכט: אנחנו לא רוצים לקחת את הכסף למדינה.
שולי מועלם-רפאלי: אני בטוחה שכל נציג משרד האוצר שהיה יושב פה, היה קופץ עליך כמוצא שלל רב.
<שלומית גלר: אבי, לא שהמדינה תיקח, אלא שתחליט.
שולי מועלם-רפאלי: את כל התוספת השלישית אנחנו לא נעשה היום, גם לדודו וגם לי יש דיון ב-11:00.
<אבי ליכט: אבל עד 11:00 אנחנו גומרים, לא?
דוד רותם: אני הולך ב-11:00.
<אבי ליכט: נו, אנחנו נגמור עד 11:00.
<דורית ואג: יש לנו עוד דיונים קבועים קדימה.
<אבי ליכט: לא, לא, זה לדברים אחרים.
<דורית ואג: סליחה?
<אבי ליכט: לפחות את הקרן הפילנתרופית.
<אבי ליכט: אל תדאגי, אנחנו לא הולכים.
<אבי ליכט: אני רגוע לגמרי.
<אבי ליכט: להיפך, אני משרת את האינטרסים של הכנסת.
דוד רותם: אני לא מפצל שום דבר, אני מצביע על החלק הראשון - - -
<תמי סלע: ואז יש טעם בלזרז את זה, כי אפשר לפצל ולהעלות את זה למליאה ולהצביע על זה – זה נכון?
<תמי סלע: מבחינתכם, יש לכם אינטרס לגמור.
<אבי ליכט: אני עושה מה שיושב-ראש הוועדה אומר.
<תמי סלע: החלק השני ייקח עוד זמן, והם לא בדיוק חייבים לעבור כחוק אחד.
<גלי גרוס: רק שזה צריך להיות "הקרן בניהול ציבורי", אני חושבת.
<תמי סלע: נכון, "בניהול ציבורי".
<תמי סלע: התוספת השלישית מתייחסת לדרכי ההשקעה שהקרן תצטרך לנקוט בהן לגבי הכספים שלא דרושים לה לחלוקה מיידית.
<אורני פטרושקה: סליחה, יש כאן את כל המעברים בין סוגי הקרנות השונים, או שפספסתי את זה – יש כאן את המעבר של קרן מניהול פרטי לקרן משפחתית?
<אורני פטרושקה: אני לא רואה את זה.
<אורני פטרושקה: יש מניהול ציבורי למשפחתית או פרטית, אבל חסר לי מניהול פרטי למשפחתית.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא נמצא.
<תמי סלע: זה חסר באמת.
<תמי סלע: אין סיבה שזה לא יהיה.
<גלי גרוס: בתוך (ד) אפשר להכניס את זה, כי אין סיבה שלא, אם אנחנו מאפשרים לציבורי להפוך למשפחתי.
<אבי ליכט: אתם לא רוצים להקריא את התוספת?
דוד רותם: לא, את התוספת נקרא בפעם הבאה.
<אבי ליכט: זה טכני לגמרי.
דוד רותם: שלום, אני צריך ללכת.
<תמי סלע: יש כמה הערות שם.
<תמי סלע: לא הכול טכני.
<אבי ליכט: בסדר, מה שתגידו.
<אבי ליכט: בעד – פה אחד
שולי מועלם-רפאלי: אז עד כאן אנחנו מאשרים את כל הסעיפים בשינויים שסוכמו כאן, ובישיבה הבאה צריך לגמור את זה.
<אבי ליכט: ונתחיל גם את החלק השני?
<אבי ליכט: בסדר, אנחנו נהיה ערוכים כמובן.
שולי מועלם-רפאלי: מצוין, כמו תמיד.
דוד רותם: אנחנו נעסוק היום בעיקר בנושא של הצעות אי-אמון.
דוד רותם: ליועצת המשפטית יש רצון לסכם מה שהיה עד היום.
<סיגל קוגוט: אלה רעיונות שעלו בדיונים, ואני רוצה למנות אותם לפני שהולכים לנושא הבא.
<סיגל קוגוט: אין עכשיו הצבעות, אבל לפחות חמש הישיבות שהיו בכל זאת על הנושאים של הרכב הממשלה, שלא יישארו תלויות באוויר, ויש שם כמה דברים לשיקולכם: דבר אחד, אם מחליטים למנות את מספר השרים בחוק-היסוד – מהו המספר שמחד גיסא תהיה ממשלה קומפקטית, אבל מאידך גיסא לא יהיה כזה שמניה וביה יביא לשינוי הסעיף.
<סיגל קוגוט: גם המכון לדמוקרטיה אמרו שאם היו פה 22 או 23 שרים כמו בממשלה הנוכחית וזה לא היה מאמיר ל-30, הם לא היו מבקשים לעגן את זה בחוק היסוד וגם פרופ' מידני, שבגדול אמר שהוא בעד ממשלה מאוד קומפקטית ולשיטתו שר האוצר, שר החקלאות, שר המסחר והתעשייה צריכים להיות אותו שר – עדיין הוא אמר - -
<סיגל קוגוט: - - שאלה לא מספרים קדושים, העיקר שלא יהיו הקמה ופירוק תכוף של משרדים, כי בזה הוא ראה את עיקר הנזק.
<סיגל קוגוט: צריך לבחור את המספר שיהיה נורמלי.
<סיגל קוגוט: זו הנקודה הראשונה.
<סיגל קוגוט: הנקודה השנייה קשורה לשריון.
<סיגל קוגוט: רוב חברי הכנסת כאן התנגדו לשריון, אבל יושב-ראש הוועדה הציע בישיבה האחרונה משהו שהוא לוקח את הרעיון שלך של השריון עם רעיונות של חברי כנסת אחרים שאמרו שבכל זאת יש הבדל בין קואליציה קטנה לקואליציה גדולה מבחינת גודל הממשלה.
דוד רותם: הוא הציע הצעה טובה מאוד.
<סיגל קוגוט: הוא הציע שיהיה מספר שרים שייקבע בחוק היסוד, אבל שחוק היסוד עצמו יקבע שהכנסת תוכל ברוב של 70 חברי כנסת לאפשר מספר גדול יותר.
<סיגל קוגוט: כלומר, במקום שה-70 יהיה בשביל לתקן את חוק היסוד - - -
דוד רותם: זה לא יהיה תיקון של החוק.
דוד רותם: אני לא רוצה לתקן.
<סיגל קוגוט: ה-70 יהיה בשביל לקבל החלטה.
דוד רותם: כאשר מציגים ממשלה ויש לה יותר מ-70 חברי כנסת שתומכים בממשלה הזאת, מותר שיהיו שם עוד שני שרים.
<סיגל קוגוט: אם מצרפים אחר-כך שרים לממשלה, בין אם זו הצגה ראשונית של הממשלה ובין אם זה צירוף שרים באמצע הכהונה של הממשלה, ה-70 לא יידרש בשביל לתקן את חוק היסוד, אלא בשביל לאפשר מספר שרים גדול יותר מברירת המחדל הראשונית.
<סיגל קוגוט: זו ההצעה.
רונן הופמן: זאת אומרת, שזה כבר מעוגן בחוק היסוד - - -
<סיגל קוגוט: כן, ולא צריך לתקן את חוק היסוד בשביל זה.
רונן הופמן: התוספת זה עוד שני שרים.
<סיגל קוגוט: הוא לא אמר כמה שרים.
דוד רותם: עכשיו אמרתי שני שרים.
<סיגל קוגוט: זה דבר שאתם צריכים לשקול, כי זו נראית לי הצעה יותר טובה משריון, שרוב חברי הכנסת פה התנגדו לו וזה נותן לך אותו דבר מבחינת קבלת ההחלטה ברוב שרצית.
רונן הופמן: אני רק רוצה לחדד, לראות אם אני מבין.
רונן הופמן: חוק היסוד קובע את מספר השרים לצורך העניין - - -
<סיגל קוגוט: חוק היסוד קובע מספר ואחר-כך בסעיף של כינון הממשלה ובסעיף של צירוף שרים, שזה 15 ו-13 אתה קובע שהכנסת ברוב של 70 מחבריה יכולה לאשר ממשלה גדולה יותר או לצרף שרים שיביאו את הממשלה להיות גדולה יותר.
<סיגל קוגוט: מה שעלה בדיון הקודם זה בלי מספר.
רונן הופמן: אני מבין שזה לא תיקון של חוק יסוד, מהותית זה שריון.
<סיגל קוגוט: זה לא שריון - -
דוד רותם: מהותית זה שריון.
<סיגל קוגוט: - - אבל מהותית אתה משיג את אותה תוצאה, כי אתה מקבל את הרוב של ה-70 בשביל - - -
דוד רותם: מהותית זה שריון, אבל אני יכול לשנות את השריון הזה - -
רונן הופמן: בלי לתקן את חוק היסוד.
דוד רותם: - - בלי לתקן את החוק.
<סיגל קוגוט: הדבר הנוסף שעלה בדון זה הנושא של שר בלי תיק.
<סיגל קוגוט: פה אני חייבת לומר שהרוח היתה שזו הגבלה קשה מדי, שאם אתה כבר הולך על מספר שרים מקסימום, מניה וביה זה יביא לכך שלא יהיו הרבה שרים בלי תיק, ולכן רצוי שלא לבטל לחלוטין את המוסד הזה, ואם מבטלים אותו לחלוטין הוא רק מעודד הקמת משרדים לריק.
<סיגל קוגוט: דבר נוסף שעלה בדיון ששר יהיה ממונה רק על משרד אחד.
<סיגל קוגוט: הרוח שנשבה כאן בדיונים היתה שגם זו הגבלה מופרזת, כי זה לא חזון נפרץ, ואם צריך לפעמים מילוי מקום יותר מהמילוי מקום שחוק-יסוד: הממשלה מאפשר, שהוא מילוי מקום מאוד קצר, אי-אפשר יהיה לעשות את זה, יהיו חייבים למנות שר אחד.
<סיגל קוגוט: הרעיון שלך לסגני השרים זכה לקונצנזוס, שהתפקיד, גם מבחינה חוקתית, לא בעל משמעות וגם מבחינה מעשית הוא בצד אחד גוזל מהרשות המחוקקת אנשים, מצד שני לא נותן להם הרבה סמכויות, אז רצוי להגביל את המספר באופן שהצעת, לארבעה.
רונן הופמן: ארבעה.
<סיגל קוגוט: אלה הנושאים שעליהם תצטרך לחשוב ולשוחח עם חבריך.
רונן הופמן: אני לוקח את זה לשיעורי בית ברשותכם.
דוד רותם: אתה לא מאפשר לי להיות שר בלי תיק ואני אצטרך להיות השר הממונה על בתי המשפט.
רונן הופמן: האם נחזור ונדון בזה שוב?
<סיגל קוגוט: כן, אבל בינתיים זה סיכום הביניים.
דוד רותם: אתה תודיע לנו מה אתה מחליט, כדי שנוכל להביא את זה להצבעות.
<סיגל קוגוט: הנושא של אי-אמון בממשלה זה הנושא הבא, כשהתיקונים שיש כאן הם מכמה סוגים.
<סיגל קוגוט: אני אמנה אותם.
<סיגל קוגוט: התיקון הראשון הוא תיקון פרוצדורלי, אבל זה תיקון שהיו עליו הרבה מחלוקות בכנסת, עד שלבסוף הוועדה התכנסה על משהו שהיה יותר מקובל.
<סיגל קוגוט: הרי בסופו של דבר אי-אמון זה כלי להחלפת השלטון, והשאלה איך אתה עושה את הפרוצדורה הזאת.
<סיגל קוגוט: התיקון הראשון שמוצע כאן, שהיה בקריאה הראשונה, הוא, להגביל.
<סיגל קוגוט: מאחר שהבקשות לא מוגבלות ואפשר להגיש אותן ללא הגבלת מספר, ללא הגבלת תאריכים, אם מסתכלים בצורה השוואתית איך מקובל בעולם לעשות הצעות של אי-אמון לעומת מה שהיה בישראל, יש מאות מונים יותר בקשות מאשר פה.
דוד רותם: אנחנו לא נאלץ לבזבז שעות על נאומים חסרי תוכן וחסרי כוונה, כי נדון בהצעות אי-אמון פעם בחודש, אלא אם כן חתמו עליהן 61 חברי כנסת.
דוד רותם: חתמו על הבקשה 61 חברי כנסת, היא תידון מיידית.
<סיגל קוגוט: הסעיף משווה את זה קצת לדיונים בנוכחות ראש הממשלה, שזה סעיף אחר בחוק-יסוד: הממשלה שאומר שהכנסת רשאית בחתימות של X מחבריה לדרוש דיון בנוכחות ראש הממשלה לא יותר מפעם בחודש, סעיף 42.
רונן הופמן: לפי התיקון שמוצע כאן - - -
<סיגל קוגוט: יוכלו להגיש בכל שבוע, בכל מספר, כמו היום, אלא שירכזו את הבקשות האלה, הן תידונה פעם בחודש בנוכחות ראש הממשלה.
<סיגל קוגוט: זה כתוב כאן, ואולם אם באמת חתמו על הבקשה 61 חברי כנסת, שזה מלמד שמתכוונים ברצינות ולא רק לדיונים ציבוריים, זה צריך להיות בתוך כך וכך.
<סיגל קוגוט: נכתוב את זה בצורה קצת יותר מפורטת, כדי שהתקנון יפרט אחר-כך, אבל אז הדיון צריך להיות מהיר.
רונן הופמן: אם אפשר להתייחס לרציונל של התיקון הזה, למה מפריע שלכאורה מבזבזים שעות שיש דיון ציבורי בעניין האי-אמון בכל שבוע?
רונן הופמן: הרי בסוף זה פרלמנט.
רונן הופמן: לי זה לא מפריע.
<סיגל קוגוט: זו ההחלטה שלכם.
<סיגל קוגוט: הנימוק של מי שזה הפריע לו היה שלעשות דיון ציבורי בכל שבוע אפשר לקבוע בחוק הכנסת סעיף או פרק, כנ"ל בתקנון הכנסת.
<סיגל קוגוט: אין שום בעיה להגיד שראש הממשלה צריך לבוא לכאן בכל שבוע ולא רק פעם בחודש, אבל למה לקשור את זה לאי-אמון כשהתכלית של אי-אמון היא החלפת השלטון?
<סיגל קוגוט: זה הרציונל של אלה שמציעים את זה.
דוד רותם: בסופו של דבר ראש הממשלה הוא האיש שאותו רוצים להחליף.
<סיגל קוגוט: אם אתה רוצה לעשות דיון ציבורי בכל שבוע, ונניח שאתה רוצה כמו באנגליה שתהיה לך שעת שאלות ושבכל שבוע ראש הממשלה יבוא ויענה, לא צריך לכרוך את זה בהחלפת שלטון.
<סיגל קוגוט: כרכו את זה בתקנון הכנסת במנגנון שאמור להיות נדיר ונועד להחליף את השלטון, אבל תקנון הכנסת וחוק הכנסת יכולים ליצור מנגנונים אחרים של שאלות ותשובות של שרים ושל ראש הממשלה, לאו דווקא להיצמד לאי-אמון.
<סיגל קוגוט: שוב, זו החלטה שלכם, כל עוד בסופו של דבר ההחלפה של השלטון נעשית בפרוצדורה הנאותה, ועל זה נעבור אחר-כך, כי אנחנו עכשיו רק בסעיף קטן (א).
<סיגל קוגוט: אתם יכולים להחליט שאתם רוצים בכל שבוע לשבת ולדבר על החלפת שלטון, למרות שזה לא יהיה רציני, כי לא התכוונו באמת שאנשים שהציעו אותם כמנהיגים אכן ינסו להרכיב ממשלה.
רונן הופמן: נכון שזה לא רציני, השאלה אם אנחנו מעוניינים להגביל את הזכות של האופוזיציה לבוא ולטעון כנגד הממשלה אחת לשבוע.
דוד רותם: כמה זמן אפשר לבזבז על האופוזיציה?
דוד רותם: עם כל הכבוד לך, אילו זה היה עם תועלת והייתי יודע שיש להם סיכוי להשיג 61 חברי כנסת ולהחליף את הממשלה, אהלן וסהלן, אבל היום מה שקורה זה שהם מבזבזים את הזמן וכל אחד מדבר על דברים שלא קשורים לעניין.
דוד רותם: היום יש הצעת אי-אמון של דגל התורה, כשהמועמדת להרכיב את הממשלה זו עליזה לביא - - -
אורי מקלב: זה לא יכול להיות, זה לא עליזה לביא ולא אף אחד אחר.
דוד רותם: לא, זה מרצ.
אורי מקלב: זהבה גלאון.
דוד רותם: יהדות התורה רוצה מאוד את זהבה גלאון בתור ראש ממשלה.
אורי מקלב: זה מה שיקרה, אתם חושבים שתעלו את אחוז החסימה - -
דוד רותם: אנחנו לא חושבים כלום.
אורי מקלב: - - תקבלו חיבורים שלא העליתם על דעתכם.
דוד רותם: אנחנו נתמוך בזה שזהבה גלאון תהיה ראש הממשלה, ואתם אחר-כך תתחננו שלפיד יחזור.
אורי מקלב: חשבנו איך נוכל לעשות הסכם עם מרצ בעניין הגשת האי-אמון, בכל אופן יש לנו שינוי בתפיסה המדינית ואולי בעוד דברים, בסוף התברר שבממשלה הזאת יש כל שבוע מספיק נושאים חברתיים, נושאים כלכליים - - -
דוד רותם: אין ביניכם שום הבדל.
דוד רותם: אתם ומרצ "דומים" מאוד גם בתפיסה הרוחנית וגם בתפיסה המדינית.
אורי מקלב: כשאתה מדבר על האופוזיציה, תדע לך, הבניין הזה בפנים הוא הפוך, אבל הוא עגול.
אורי מקלב: אל תדבר על האופוזיציה שזה רק הם ולא אני.
דוד רותם: לא, אני לא מדבר כך - -
אורי מקלב: הבן הרשע באגדה אומר: מה לכם העבודה הזאת.
דוד רותם: - - הייתי באופוזיציה יותר שנים ממך.
דוד רותם: טוב לי להיות באופוזיציה.
אורי מקלב: אתה אופוזיציה בפנימיות אבל לא במפלגה.
אורי מקלב: האופוזיציה מדברת לעניין, לא לעניין – אפשר לחשוב שהתשובות של אלה שעונים הם כן לעניין ולא לעניין, וכל ההצעות שיש כאן וכל הדיונים שיש כאן הם בדיוק לטענה.
אורי מקלב: בכל הצעת חוק בקריאה הראשונה, אתה, כוועדת החוקה, יש אפשרות לערער על זה, לדבר על זה ולהגיב על זה, ויש מישהו אחר שמגיב לגופו של חוק או שהוא מדבר עכשיו על גידול חסה בשטחים או שהוא מדבר על חוק התעבורה, זה הדיבור לעניין או לא לעניין שיש.