GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמחה דן רוטמן: ואם היה נבחר אנס שלושה מקומות לפניך, היית אומר: אני לא רץ לבחירות.
רונן הופמן: אז זכותך להחליט לא להיות במשחק הזה ולפרוש.
<שמחה דן רוטמן: ואז הכניסו אנס בדלת האחורית.
רונן הופמן: רגע, אף אחד לא כופה עליך להישאר במשחק.
רונן הופמן: השאלה מה אתה יכול לעשות עם השליחות שלך, קיבלת מנדט.
רונן הופמן: עם המנדט הזה אתה הופך לשליח, ופה אני מאד מסכים עם מה שאורית אמרה.
רונן הופמן: נכנסת עם השליחות הזאת, אתה מייצג, ובהחלטה דמוקרטית של רוב כנראה, הסיעה שלך החליטה לעשות משהו שאתה לא שלם אתו.
רונן הופמן: אני טוען שזה יכול להיות מיזוג וזה יכול להיות החלטה דרמטית אחרת שהיא אידיאולוגית, פוליטית, כל מה שאתה מרגיש שאתה לא יכול לחיות אתו יותר.
רונן הופמן: אז אני לא חושב שצריך להחריג מיזוג מכל החלטה דרמטית אחרת כי זה נתון לפרשנות מה דרמטי יותר, האם מיזוג עם מפלגה שהיא קרובה מאד לעמדות של המפלגה שלי או האם שינוי דרך באופן דרמטי מהדרך שמלכתחילה אני הצטרפתי למפלגה בגינה.
<שמחה דן רוטמן: כשזה החלטות, מאד קשה למצוא לך נקודה מה הוא אומר אבל מיזוג זה אומר חד וחלק שיותר אין לנו דרך עצמאית.
דוד רותם: רונן, אתה צודק במאת האחוזים במה שאתה אומר אבל מיזוג הוא יותר חריף.
אורית סטרוק: הוא מתמשך, זה לא אירוע נקודתי.
אורית סטרוק: יכול להיות אירוע נקודתי, הנה, עדי קול הצביעה בשונה ממה שרצו, היא נענשה, זה היה ונגמר.
רונן הופמן: זה נגמר והיא לא תעשה את זה יותר.
רונן הופמן: אני אומר את זה בבדיחות הדעת.
אורית סטרוק: יש הבדל עצום בין אירוע נקודתי לבין אירוע מתמשך.
<ארבל אסטרחן: למה שנאמר פה, אם פתאום אתה מגלה שהיה פריימריז במפלגה וברשימת מועמדים שמו שני מקומות לפניך מועמד שאתה אומר: אני לא מוכן להיות אתו.
<ארבל אסטרחן: מה אתה עושה?
<שמחה דן רוטמן: אני פורש לפני הבחירות.
<ארבל אסטרחן: אז תפרוש אחרי הבחירות.
<שמחה דן רוטמן: אבל כשאני פורש לפני הבחירות, אנשים מצביעים - -
אורית סטרוק: כשאני נבחרת, אני מביאה ציבור שלם שעומד מאחורי.
אורית סטרוק: דודו חושב שזה שני אנשים וחצי.
<ארבל אסטרחן: אז תאסרי על סיעות להתמזג.
דוד רותם: גם זה יותר מדי...
<שמחה דן רוטמן: אוקי, זאת אפשרות אחרת, לאסור על סיעות להתמזג.
אורית סטרוק: אני הבאתי אותם להצביע ולשים את האות הזאת בקלפי, זו אחריות שלי.
<ארבל אסטרחן: אבל הם ידעו שמותר לסיעה להתמזג.
<ארבל אסטרחן: כל עוד מתירים לסיעות להתמזג, זה לא דבר שקורה הרבה אבל יכול להיות שאנשים הצביעו לסיעה מסוימת ובמהלך הכנסת היא תתמזג עם סיעה אחרת.
<ארבל אסטרחן: נכון, זה משהו שהחוק מאפשר היום אבל בגלל שהחוק מאפשר את הדבר הזה, אז עכשיו לאפשר ליצור פה סיעות?
אורית סטרוק: את הולכת למקום שאת אומרת שכל מצביע יודע מה ההתכנות שיקרה עם הקול שלו בהמשך.
אורית סטרוק: גם ההנחה הזאת, אני חוזרת עוד פעם על מה שאמרתי בתחילת דבריי בישיבות הקודמות:
אורית סטרוק: הנחת היסוד שלנו פה היא שאנחנו הולכים לשנות את אחוז החסימה.
אורית סטרוק: זאת אומרת, אנחנו הולכים לייצר מצב שציבור מסוים, עלול לא להיות לו ייצוג, אני אשתדל שזה יהיה כמה שפחות.
אורית סטרוק: אז בסופו של יום, האדם שהולך כן להצביע, ואמר דב חנין בצדק רב, אנחנו ננסה למזער את הנזק הזה על ידי כך שסיעות תורכבנה ממפלגות.
אורית סטרוק: ירוצו ביחד כרשימה אבל תהיינה מורכבות ממספר מפלגות.
אורית סטרוק: בסופו של יום, האדם שמצביע למפלגה המסוימת הזאת ויודע שיהיה לו במפלגה הזאת נציג אחד שבו הוא מאמין, הוא צריך לדעת שלנציג הזה תהיה היכולת המקסימלית לייצג אותו בכנסת.
<ארבל אסטרחן: אוקי, אז מפלגות באמת יכולות להתפלג ובזה לא מוצע לגעת, באפשרות הזאת.
<ארבל אסטרחן: מפלגות או דגל ואגודה או התקומה והמפד"ל יכולות בהחלט להתפלג.
אורית סטרוק: נכון, זה הרציונל.
<ארבל אסטרחן: ובזה לא מציעים לגעת.
אורית סטרוק: אז אותו דבר הוא צריך לדעת שאם הוא שם בקלפי נאמר "טב", לא ייקחו את זה בסוף למקום שהמפלגה הזאת מתמזגת עם - -
<ארבל אסטרחן: בארבע שנים של כנסת, אני מנסה לחשוב: בכנסת הזאת רצו הליכוד וישראל ביתנו ביחד.
<ארבל אסטרחן: נגיד שבכנסת הקודמת, באיזה שהוא שלב במהלך הקדנציה הן היו מחליטות להתמזג כי יש להן מטרות משותפות ואידיאולוגיה משותפת.
<ארבל אסטרחן: אז עכשיו מה?
<ארבל אסטרחן: עשר סיעות חדשון ייווצרו לנו?
<ארבל אסטרחן: קול אחד מהליכוד וקול אחד מישראל ביתנו זאת תהיה סיעה?
דוד רותם: כל שלושה יחד.
<סיגל קוגוט: אז אתה כן מציע לשנות.
<סיגל קוגוט: זה אחד הדברים ששאלתי.
<סיגל קוגוט: אתה כן יכול לבוא ולהגיד שהחברים שלא מעוניינים במיזוג יכולים לא להתמזג ובלבד שהם נשארים ביחד.
<סיגל קוגוט: אתה יכול להגיד את זה אבל אז ישאלו אותך: רגע, אז למה אתה עושה את זה?
<סיגל קוגוט: אם הכל פה נפרץ לכל הכיוונים וכל המבנה הזה מתמוטט, אז כל הלבנים האלה מתגלגלות.
<סיגל קוגוט: זה הגיוני אם האחרים ממשיכים לייצג את המפלגה המקורית, אז זה הגיוני להגיד את זה.
אורית סטרוק: אבל ארבל, אני בעצמי שואלת את עצמי: איזו מפלגה הם ייצגו?
אורית סטרוק: את זאת שיש בה יותר?
אורית סטרוק: את מי תחשיבי?
אורית סטרוק: הרי זה שתי סיעות שמחליטות להתמזג, היו מאחוריהן שתי מפלגות - -
<ארבל אסטרחן: הן ממשיכות לייצג שתי מפלגות איך שהן רוצות.
<סיגל קוגוט: לא, הן צריכות לבחור אבל.
<ארבל אסטרחן: הן יכולות להמשיך לייצג שתי מפלגות.
<ארבל אסטרחן: כמו הליכוד וישראל ביתנו.
<סיגל קוגוט: הן יתמזגו וימשיכו לייצג שתי מפלגות שונות, שכל אחת תקבל החלטות שונות?
<ארבל אסטרחן: כן, כמו במצב הזה שהן רצו ביחד.
<ארבל אסטרחן: מה שהן רוצות.
<סיגל קוגוט: אני חשבתי שהן צריכות לבחור, שהן לא מייצגות שתי מפלגות כי אם הן מייצגות שתי מפלגות שונות, אז באמת, איך אני אכריח את הנותרים להישאר באותה מסגרת?
<סיגל קוגוט: כבר אין להם שום דבק שמדביק אותם.
<סיגל קוגוט: אני יכולה לעשות את זה, אפשר לכתוב את זה אבל מה ההיגיון בזה?
<ארבל אסטרחן: אגב, תהיה שאלה במצב כזה של התמזגות, זה לא קשור לחוק הזה, האם הם חייבים עכשיו לרוץ כמפלגה אחת?
<סיגל קוגוט: זה מה שאני שואלת אותך.
<ארבל אסטרחן: לא, אי אפשר לחייב אותם.
<סיגל קוגוט: בסדר, אז הן ימשיכו לייצג שתי מפלגות שונות, אז למה הן צריכות להתמזג אם ככה?
<סיגל קוגוט: מי מקבל את ההחלטות שם?
<סיגל קוגוט: מביאים הסכם מדיני, הליכוד עושה על זה וישראל ביתנו עושה על זה וכל אחד מהם מחליט משהו אחר.
<סיגל קוגוט: אז מה - -
<עמי ברקוביץ: ולמה הם התמזגו לפני הבחירות?
אורית סטרוק: זה קורה עכשיו, בסדר?
אורית סטרוק: יש עכשיו סיעה, הליכוד ביתנו, שבפועל מתנהלת כמו שתי מפלגות.
<סיגל קוגוט: נכון, כי הם רצו לחוד.
דוד רותם: זה שתי מפלגות.
<סיגל קוגוט: אבל הם לא התמזגו, אני לא מדברת על התמזגות.
<ארבל אסטרחן: הם סיעה אחת.
<עמי ברקוביץ: אבל הם רצו יחד.
<ארבל אסטרחן: מחר אני לא יודעת מה, הליכוד וישראל ביתנו החליטו להתמזג עם עוד סיעה.
<ארבל אסטרחן: אז יהיו בסיעה הזאת שלוש מפלגות: הליכוד, ישראל ביתנו והסיעה שאתם הם התמזגו, שמייצגת מפלגה שלישית.
<ארבל אסטרחן: זה אפשרי.
<סיגל קוגוט: אגב, מה האינטרס של חברי כנסת, שממילא יכולים להתנהל פה ולקבל החלטות, מתי מישהו רוצה להתמזג?
<סיגל קוגוט: תסבירי לי.
<סיגל קוגוט: מתי זה קורה?
<ארבל אסטרחן: בדרך כלל בסיטואציה שאת מדברת עליה, שרצו שתהיה מפלגה אחת.
<ארבל אסטרחן: זה לא קורה הרבה המיזוג הזה.
<סיגל קוגוט: חוץ מהמקרה הזה שלכבודו חוקקו את הסעיף הזה - -
<ארבל אסטרחן: נכון, אבל גם אז זה היה בשביל זה.
<ארבל אסטרחן: זה היה עמיר פרץ שרץ בראשות העבודה - -
<סיגל קוגוט: אני יודעת, אבל מתי הם ירצו בכלל לעשות את הדבר הזה, הרי הם מאבדים את המוסדות שלהם?
<סיגל קוגוט: למה שהם ירצו לעשות את זה, תסבירי לי.
<סיגל קוגוט: חוץ מ"עם אחד" הזה, שרצו לחבור למפלגת העבודה, את מכירה פה עוד סיטואציה שזה היה?
<ארבל אסטרחן: היתה גם את הסיעה של דליה רבין שהתמזגה עם העבודה, שגם היא הצטרפה למפלגת העבודה.
<סיגל קוגוט: זה גם כי היא רצתה להצטרף לעבודה ולזנוח את המפלגה שלה.
<סיגל קוגוט: מתי זה קורה בכלל?
<ארבל אסטרחן: כשסיעות ירצו שיהיה להם יותר כוח בכנסת.
<שמחה דן רוטמן: להיות יושב ראש אופוזיציה, מן הסתם, זה יכול לעזור מאד.
<ארבל אסטרחן: גם לא חייבים כי מספיק שרוב חברי האופוזיציה יחתמו לך.
<ארבל אסטרחן: אתה לא צריך - -
<שמחה דן רוטמן: לא, אבל אם אני לא רוב, אני הסיעה הגדולה.
<סיגל קוגוט: אבל אתה לא חייב להיות סיעה גדולה בשביל להיות ראש האופוזיציה.
<סיגל קוגוט: מספיק שיש לך חתימות, גם אם זה מסיעה אחרת.
<עודד פריד: ארבל, בשביל לשתף פעולה הם לא צריכים להתמזג.
<עודד פריד: כדי לייצר גוש חוסם לצורך הענין, אפשר גם בלי להתמזג לסיעה אחת.
<סיגל קוגוט: בקיצור, המקומות שבהם באמת רצו להתמזג זה בשביל לזנוח את המפלגה, לא את הסיעה.
<סיגל קוגוט: וזה באמת לקחת את כל המפלגה עם ציבור הבוחרים ששלח אותך לכנסת, לזרוק אותם לפח וללכת למפלגה אחרת.
אורית סטרוק: אמרתי שזאת המרת דת.
<סיגל קוגוט: אז מה אתה רוצה, שאני אכתוב דבר כזה שבלבד שהיתר נשארים ביחד?
<סיגל קוגוט: אני יכולה לכתוב את זה אבל יש בזה היגיון?
<עמי ברקוביץ: זה מאד מוזר כי הרי בעצם זה בא כתוצאה מהרצון - -
<סיגל קוגוט: אין כמעט סיטואציות של מיזוג, זה דבר נדיר שבנדיר.
<סיגל קוגוט: זה בדרך כלל כן בשביל לבגוד במפלגה שלך אבל אתה רצית שמשום מה, האחרים...
<סיגל קוגוט: זה לא משום מה כי הם באו ביחד אז אתה לא רוצה שהם יתפזרו לרסיסים, האחרים.
<סיגל קוגוט: אבל השאלה אם זה ראוי לעשות את זה כי המבנה כולו כבר התפרק.
רונן הופמן: כן, אבל אם המבנה כבר התפרק, לאפשר עוד נזק בכך שיהיו פתאום עוד סיעות יחיד זה נזק על זנק.
דוד רותם: לא, הם לא רוצים שיהיו סיעות יחיד.
<עמי ברקוביץ: אבל הם אל רוצים להיות ביחד, הם רק לא מקבלים את המבנה החדש אז זה מוזר.
אורית סטרוק: מבחינה כרונולוגית, ארבל, היו סיעות שהתפצלו ואחר כך הרסיסים האלה כן חיפשו לעצמם בית אחר - -
<ארבל אסטרחן: בדרך כלל הם לא התמזגו.
<ארבל אסטרחן: נתתי למשל את המקרה של דליה רבין שהתפלגה מהמרכז ואחר כך הצטרפה לעבודה.
<ארבל אסטרחן: בדרך כלל הם פשוט נשארים.
<ארבל אסטרחן: נגיד בכנסת ה-17 הם פשוט נשארו סיעת יחיד.
<ארבל אסטרחן: זה מאד טוב להיות סיעת יחיד בכנסת.
<ארבל אסטרחן: - -
<סיגל קוגוט: הם פשוט תומכים בהם.
<ארבל אסטרחן: - - זה נותן לך זמן דיבור בדיונים סיעתיים, אתה יכול להגיש אי-אמון, אתה מקבל מנהל סיעה.
<ארבל אסטרחן: יש לזה כל מיני הטבות ולכן נגיד גלזר, שהתפלג מהגמלאים לפי פסקה 3 הזאת נשאר סיעת יחיד, לא היה לו שום אינטרס לחבור לאחרים.
<עמי ברקוביץ: עם מי הם התמזגו?
<עמי ברקוביץ: הם התמזגו עם סיעה אחרת?
<ארבל אסטרחן: הם התמזגו חזרה עם הגמלאים שהתפלגו.
<סיגל קוגוט: זה היה תרגיל מסובב.
<ארבל אסטרחן: נכון, אבל עדין.
<ארבל אסטרחן: ..
אורית סטרוק: קדימה עכשיו, הכוח הפוליטי איננו.
רונן הופמן: זה לא נכון שהכוח הפוליטי איננו.
רונן הופמן: הכוח הפוליטי לא רק שהוא ישנו, הוא הרבה יותר חזק מהגודל היחסי של אותו חבר כנסת.
רונן הופמן: הוא פתאום הופך להיות לשון מאזניים בסיטואציות מסוימות.
<ארבל אסטרחן: וזה נותן חופש להצביע איך שרוצים, בלי חשש שיכריזו עליך כפורש.
<ארבל אסטרחן: הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה.
<עודד פריד: ואם זה נעשה על רקע מיזוג לסיעה אחרת, אתה גם יכול להרוויח מזה את הדקות מסך וכמו שארבל אומרת, בשביל להתחיל את הקמפיין הבא שלך.
<עודד פריד: אז יש לך אינטרס להיות סיעת יחיד.
<שמחה דן רוטמן: יש אינטרס, השאלה אם זה רע.
<שמחה דן רוטמן: אנחנו בוחרים בין רע לרע מאד אבל השאלה מה - -
<עמי ברקוביץ: אם זו סיטואציה כל כך נדירה אז גם החשש שזה יקרה הוא לא...
<סיגל קוגוט: נכון, זו סיטואציה נדירה מאד להתמזג ממש, לא לשתף פעולה.
<ארבל אסטרחן: אני תוהה אם אפשר לעשות מה שעשו הגמלאים, להתפלג שלי ואז להתמזג בחזרה עם הסיעה שממנה התפלגו, אני לא רוצה לתת רעיונות לאף אחד, ואז באותו אקט של התמזגות מחדש פתאום יהיו התפלגויות וזה לכאורה אפשרי.
<עודד פריד: כל החיים לפניהם.
<סיגל קוגוט: נכון, אבל הם צריכים לרצות לאפשר למישהו להתפלג ואז הם יכולים להתפלג ממנו וזהו.
<סיגל קוגוט: בשביל מה הם צריכים את זה?
<עודד פריד: חוץ מזה שאקט כזה, את יכולה לעשות גם בלי להתמזג.
<עודד פריד: בכל מקרה, אם את רוצה להפריש פחות משליש, את יכולה להפריש שליש וממנו לפצל - - ואז שליש משליש משליש ואין לזה סוף.
<עודד פריד: עד שתגיעי למצב שאחד עוזב.
<סיגל קוגוט: כרגע כן.
<ארבל אסטרחן: אחד אף פעם לא כי כתוב שניים.
<סיגל קוגוט: אז רק תחליטו, לפחות שעמוד אחד יהיה אצלי גמור.
רונן הופמן: אפשר לחשוב על זה קצת?
רונן הופמן: לא שזה קריטי כל כך.
<סיגל קוגוט: נכון, כי הסיטואציה נדירה אבל ארבל, זה יהיה נזק גדול אם באמת נתיר את זה בלי השלושה?
<ארבל אסטרחן: כן, כי אני חוששת ממצב של הרחבת האפשרויות להתפלג.
<ארבל אסטרחן: סיעות היחיד האלה, צריך לזכור שאין עליהם חשש של פרישה, הם יכולים עכשיו להצביע איך שהם רוצים.
<ארבל אסטרחן: יכול להיות שהם יבחרו מטעם סיעה שדוגלת בדרך מסוימת, מחר הוא יכול להצטרף לממשלה.
<ארבל אסטרחן: הוא יכול לעשות הכל פתאום, אין עליו שום מחויבות יותר לאף אחד.
<עמי ברקוביץ: סיגל, עצם זה שאנחנו מתירים את האינסנטיב להתפלגות זה נזק.
<עמי ברקוביץ: אנחנו לא רוצים להגביר אינסנטיב להתפלגות.
<עמי ברקוביץ: את מציעה לאסור את זה?
<סיגל קוגוט: כן, אבל היושב ראש דיבר על סיטואציה שהיא נדירה מאד, כהחלטה על מיזוג ממש, לא שיתוף פעולה אלא מיזוג.
דוד רותם: אני חושב שצריך להשאיר את זה ככה.
רונן הופמן: כן, לכן אני אומר שזה לא קריטי אבל עדין, רוח הדברים זה שאנחנו מקלים על אפשרויות התפלגות וזה לא טוב.
דוד רותם: במקרים מאד נדירים.
רונן הופמן: אז אם הם נדירים, אנחנו ממילא יכולים להניח שהם נדירים ולא צריך לטפל בהם בכזאת.
דוד רותם: בסדר, יש פה שני חברים שמתעקשים על זה.
<ארבל אסטרחן: אנחנו בתחילת כנסת.
<ארבל אסטרחן: צריך לזכור שכל הכנסות שאני כאן - -
<סיגל קוגוט: זה ההתפלגויות, זה לא מיזוגים.
<ארבל אסטרחן: הכל.
<ארבל אסטרחן: חולפת איזו שהיא תקופה מבחינת הכנסת ומתחילות המשלחות של הח"כים איך אפשר לעזוב את הסיעה, מה אפשר לעשות, מה האופציות.
<סיגל קוגוט: אבל לא מיזוגים, התפלגויות.
<סיגל קוגוט: מיזוג זה דבר נדיר, זה באמת לבגוד במפלגה שלך.
<ארבל אסטרחן: נכון אבל אפשר לעשות בזה איזה שהוא שימוש לרעה, בהרחבה כזאת.
<שמחה דן רוטמן: צריך רוב של שתי סיעות שונות בכנסת בשביל להתיר מצב כזה.
דוד רותם: רבותי, אנחנו נעלה להצבעה את שתי הנוסחאות.
<סיגל קוגוט: אתה מצטרף אם כך לחברת הכנסת סטרוק ודב חנין?
דוד רותם: אני לא מצטרף לשום דבר, זו הצעה שלהם.
דוד רותם: אני עוד לא החלטתי אם הם שכנעו אותי עד הסוף.
<סיגל קוגוט: חבר הכנסת הופמן בכל מקרה את המחיקה של סעיף 3 או להותיר את המצב הקיים כמות שהוא עם הסיטואציה המשונה הזאת של השלושה?
רונן הופמן: זה ממש תפור...
רונן הופמן: אפשר למחוק את זה.
<סיגל קוגוט: אז אתה רוצה למחוק את זה.
דוד רותם: הנושא: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 62) (הצבעת שליחי המוסדות הלאומיים בחוץ לארץ), התשע"ד-2013.
דוד רותם: מר לוין, מה אתה רוצה מאתנו?
יריב לוין: לאשר בקריאה שנייה ושלישית את החוק שאישרנו בקריאה ראשונה, באותו נוסח לפי דעתי.
דוד רותם: אתה ראית את הנוסח שהציעה היועצת המשפטית של הוועדה?
יריב לוין: נדמה לי שזה מה שמונח לנו בקריאה הראשונה.
<נעמה מנחמי: היו שינוי ניסוח קלים, אבל נשארנו עם אותה מהות.
יריב לוין: אז אין בעיה.
דוד רותם: מה אומרת לשכת ועדת הבחירות המרכזית?
<אורלי עדס: ועדת הבחירות תומכת בתיקון הזה.
<אורלי עדס: מתקיימת המניעה האובייקטיבית של אותם שליחים מלהצביע במקום הקלפי הרגיל.
<אורלי עדס: יותר מכך, המחוקק כבר הכיר באפשרות שהשליחים הללו יצביעו כבר בקלפיות בחו"ל ובעובדה שמהות ההעסקה לא השתנתה והם עדיין בשליחות ציונית, למעט העובדה שגורם אחר משלם את שכרם.
דוד רותם: מה עם השליחים הציונים שאני רוצה להכניס לחוק?
<אורלי עדס: בטיפול.
<אורלי עדס: אנחנו מחכים לתשובות מהם.
<אורלי עדס: אנחנו את שלנו עשינו, וממתינים לתשובות מהם.
<אורלי עדס: בעיקרון, גם אין הכבדה תקציבית על ועדת הבחירות, או עיכוב בתוצאות וכולי, מכיוון שמדובר בכמות קטנה של שליחים.
דוד רותם: עכשיו כל החב"
דוד רותם: דניקים שאישרו בוועדת שקד יוכלו להצביע כי הם כולם יהיו בשירות לאומי?
<אורלי עדס: כשזה יבוא לדיון כאן, אנחנו נראה.
שולי מועלם-רפאלי: סליחה, היושב-ראש הדליק לי איזו נורה שאולי היא קיימת כבר.
שולי מועלם-רפאלי: הבנות שעושות שנת שירות לאומי שנייה בחוץ-לארץ מצביעות?
שולי מועלם-רפאלי: כן?
<אורלי עדס: לא.
שולי מועלם-רפאלי: לא, אז למה אתה אומר כן?
<אורלי עדס: הן מצביעות כמו כל האזרחים, לא במעטפות כפולות.
<אורלי עדס: הן מצביעות בקלפי שבה הן רשומות, במקום מגוריהן.
שולי מועלם-רפאלי: אבל הן שנה בחוץ-לארץ - -
דוד רותם: הן בחוץ-לארץ.
דוד רותם: הן מצביעות כמו שליחי סוכנות.
שולי מועלם-רפאלי: - - איך הן יכולות להצביע בקלפי במקום מגוריהן?
שולי מועלם-רפאלי: האם הן מצביעות כמו שליחי סוכנות?
<אורלי עדס: הן לא עובדות של המדינה, נכון?
<אורלי עדס: הן נחשבות עובדות מדינה?
שולי מועלם-רפאלי: הן נחשבות בנות שירות לאומי.
<ג'וש שוורץ: אם הן יוצאות דרך מוסדות לאומיים, אז כן יוכלו להצביע.
<ג'וש שוורץ: אם לא – אם הן יוצאות למשל - - -
שולי מועלם-רפאלי: נגיד הבנות שיוצאות מטעם "בני-עקיבא" העולמי נחשבות מוסדות לאומיים?
<ג'וש שוורץ: לא, לא כולן.
<ג'וש שוורץ: אם הן יוצאות מחוץ למסגרת של המוסדות הלאומיים, אז הן לא יכולות להצביע.
<ג'וש שוורץ: רק מי שיוצאת דרך המוסדות הלאומיים.
דוד רותם: אם הן יוצאות דרך "בני-עקיבא", לא חשוב, שלא יצביעו.
שולי מועלם-רפאלי: אולי שווה לתקן גם את זה.
שולי מועלם-רפאלי: מה ההבדל בין מישהי שהיא מ"בני-עקיבא" ומישהי שהיא ב - - -.
שולי מועלם-רפאלי: טוב, לא נעצור את החוק הזה על בנות השירות הלאומי.
דוד רותם: נעמה, תקראי.
<נעמה מנחמי: "הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 62) (הצבעת שליחי המוסדות הלאומיים בחוץ לארץ), התשע"ד-2013 – תיקון סעיף 116ז – בחוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב], התשכ"ט-1969, בסעיף 116ז(א), במקום "לעניין זה," יבוא "לעניין זה –", ובסופו יבוא: "עובד של הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית העולמית, הקרן הקיימת לישראל, או קרן היסוד" – לרבות שליח של אחד מהמוסדות האמורים, ובלבד ששליחותו היא לתקופה של שנה לפחות"".
<נעמה מנחמי: רק נציין שיש לנו בקשות רשות דיבור גם של סיעת חד"ש: מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין, עפו אגבאריה, וגם של קבוצת מרצ: גלאון, גילאון, הורוביץ, רוזן, עיסאווי וזנדברג.
יריב לוין: אז אנחנו נשארים באותו נוסח של הראשונה.
דוד רותם: הם לא מגישים הסתייגויות, הם רק רוצים לדבר.
<נעמה מנחמי: זו לא הסתייגות, זו בקשת רשות דיבור.
דוד רותם: מי מאשר את הנוסח שנעמה הקריאה?
דוד רותם: בעד אישור תיקון מס' 62 – פה אחד
דוד רותם: זה עובר לשנייה ושלישית.
דוד רותם: מאשרים להם את בקשתם לרשות דיבור.
שולי מועלם-רפאלי: כל כך מוקדם זה היה?
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו יצאנו מפה ב-01:00 בלילה.
<דורית ואג: כן אבל החלק הראשון רץ מאוד מהר.
<תמי סלע: אנחנו מתחילים פשוט מהעמוד הראשון.
<תמי סלע: לימור, גלי, אם יש משהו שפספסתי שהוא פתוח או נשאר לדיון אז תקנו אותי, או מישהו אחר ששם לב.
<תמי סלע: בגדול סימנתי בצהוב בנוסח ששלחנו ושעלה לאתר את הדברים שנשארו פתוחים.
<תמי סלע: העניין הראשון זה איך יכונה אותו מומחה חיצוני, בודק חיצוני, מומחה.
<תמי סלע: זה יכול גם להישאר להצבעות הסופיות אבל אם אתם רוצים כבר - - -
אורי מקלב: את זה נשאיר לסוף, את זה מיצינו.
<תמי סלע: יכול להיות שזה משהו שאין עליו איזושהי מחלוקת.
אורי מקלב: איך הוא ימונה?
<תמי סלע: איך הוא יכונה.
<תמי סלע: עלו פה כל מיני הצעות והיתה משמעות גם למינוח, היו כאלה שחשבו שהם לא בדיוק מומחים, אין להם איזו מומחיות שאין לעובדי הרשות אלא פשוט הם בעיקר חיצוניים ואולי "בודק חיצוני" זה יותר נכון.
אורי מקלב: אני חושב שאחרי שאנחנו דיברנו על כך שהוא גם צריך להיות גורם מנחה, שעל זה לא כל כך הסכימו, אז ודאי שלמשל הניסוח "בודק חיצוני" קצת מצמצם את המינוח והוא לא גם מנחה, אם אנחנו עושים שיהיה פה איזה גורם מנחה גם כן.
<תמי סלע: אני חושבת שהמנחה הוא יותר הרשם ועובדיו.
אורי מקלב: נכון, אבל חשבנו שהתפקיד גם של אותו בודק, לאו דווקא כל הזמן, כדי לגרום לאיזה דו-שיח יותר נחמד בין הצדדים, פחות כבד.
אורי מקלב: אבל נעשה סבב בעניין הזה, משרד המשפטים, מומחה, בודק?
<תמי סלע: "חיצוני" חשוב שיהיה, אני חושבת.
<גלי גרוס: אין לי התנגדות גם ל"בודק חיצוני".
שולי מועלם-רפאלי: אני הייתי משאירה את זה ברמת בודק, כי "מומחה", מישהו עוד יכול ללכת לאיזה "פיינשמייקריות" של מה בדיוק המומחיות או משהו כזה, ו"בודק" זה משאיר את זה ביותר אפשרויות של אנשים שהם רלוונטיים.
<תמי סלע: אז אני משאירה את זה כרגע "בודק חיצוני".
אורי מקלב: אוקיי, "בודק חיצוני".
<תמי סלע: הדבר הבא, גם דנו בזה רק לא היתה חלטה, לגבי רשימת העניינים, האם הרשם יקבע אותה או שזה יבוא לאישור ועדה.
אורי מקלב: את זה נשאיר לסוף.
<תמי סלע: להצבעות בסוף?
<תמי סלע: נביא את זה בשתי הגרסאות?
<תמי סלע: טוב.
<תמי סלע: העניין הבא, שגם הועלה פה אבל לא התקבלה החלטה, הוא האם להחיל על אנשים שמועסקים על ידי המומחה את ההוראות שחלות על עובדי ציבור בחוק העונשין, בעצם זה אומר שימוש לרעה בכוח משרה, שוחד, דברים מהסוג הזה, כי בעצם הם נותנים שירות לאזרח.
אורי מקלב: מה הסיבה שלא?
<תמי סלע: זה לא קיים בכל ההוראות ואין גם הרבה הוראות מפורשות בחקיקה שמעניקות כאלה סמכויות לגורמים חיצוניים, זה משהו שקיים בחלק מהמקרים.
<תמי סלע: אני לא רואה מניעה, אני חושבת שזה דבר חשוב.
אורי מקלב: אין התנגדות?
אורי מקלב: גם לנו אין.
<תמי סלע: זה המומחה והעובדים מטעמו, נכון, כי אם הוא היה רק תאגיד אז זה באמת המועסקים אבל כיוון שהוא יכול להיות הוא בעצמו גורם שעובד.
<גבי פיסמן: החשש שלנו הוא בדרך כלל דווקא מהכיוון השני, מהכיוון של היעדר הוראות נורמטיביות שחלות על אותו עובד.
<גבי פיסמן: זאת אומרת, יש פה בעצם את ההחלה של חוק העונשין אבל אין פה מהצד השני למשל סטנדרט של דין משמעתי.
<גבי פיסמן: צריך להביא בחשבון שזה - - -
<תמי סלע: אגב, אם זה בעיקר רואי חשבון ועורכי דין אז יש להם איזשהו דין משמעתי.
<גבי פיסמן: אז יש להם ממילא, נכון.
<תמי סלע: אבל לא בהכרח.
<תמי סלע: זה לא, מוצע פה רק העבירות הפליליות בחוק העונשין, שכמובן אם מחליטים זה יהיה במקרים חריגים וקשים שיפתחו בהליך פלילי כנגד אדם ואז יהיו לא כל הזכויות שיש לחשוד ונאשם בהליך פלילי, זה לא שמדלגים פה על הזכויות.
<תמי סלע: השאלה, אם נגיד הוא מקבל שוחד כמישהו שבא כזרוע ארוכה של הרשות הציבורית פה, רשם העמותות - - -
אורי מקלב: את יודעת מה, לא נגיד שוחד, נגיד שהיה לו ניגוד עניינים.
אורי מקלב: במקרה של ניגוד עניינים, זה לא שוחד.
אורי מקלב: ניגוד עניינים אצל עובדי מדינה זה פלילים, נכון?
<גבי פיסמן: בדיוק, אצל עובדי מדינה זה יכול להיות פלילי, משמעתי בכל מקרה.
אורי מקלב: זה יכול להתחיל משמעתי אבל אם יש ניגוד עניינים אז בסוף זה פלילי, נכון?
<תמי סלע: כאן אפשר לשלול ממנו את האישור כי זה תנאי.
<גלי גרוס: בנסיבות מסוימות.
אורי מקלב: כן, ניגוד עניינים.
אורי מקלב: אני אומר, ניגוד עניינים אמיתי, ניגוד עניינים ממש שיש לו, אז לכאורה זו הפרת אמונים.
<גבי פיסמן: בכל מקרה נקודת המוצא היא שיהיה פיקוח של הרגולטור שבכל מקרה שהוא באמת לא יעמוד באותם סטנדרטים נדרשים אז פשוט הרגולטור לא יאפשר את המשך ההעסקה שלו.
אורי מקלב: אבל מה קרה אם הוא עשה?
אורי מקלב: יש גורם ההרתעה, אנחנו מדברים על גורם ההרתעה, שבן אדם שכן עשה.
<גבי פיסמן: זאת הסיבה שאנחנו לא אוהבים לתת סמכויות למי שאינם עובדי מדינה, כיוון שהחלה של דין משמעתי - - -
אורי מקלב: אבל אם נתנו, משנתנו כן באיזשהו מקום סמכויות, לכן עלתה כאן השאלה: אם אנחנו נותנים לו את הסמכויות אנחנו רוצים בכל אופן איזו מסגרת, שאדם יודע שהוא מקבל תפקיד שעובד מדינה היה עושה ואנחנו נותנים לו סמכויות שאנחנו לא רגילים לתת, אז הוא גם צריך לקבל, רוצים להחיל עליו גם את הדין המשמעתי.
<תמי סלע: במידה מסוימת הפסיקה עושה את זה כבר אבל לא באופן מוחלט.
<תמי סלע: יש מקרים שאמרו שבחלק מהעבירות, אם לאדם יש שיקול דעת כמו של עובד ציבור והמגע שלו עם הציבור הוא מסוג שיש לעובד ציבור, אז בדרך של פרשנות – היה מקרה של עובדי אבטחה, פסק דין ברק – יכול להיות שבמקרים מסוימים כן יגידו, אז אולי עדיף להגיד את זה במפורש.
<גבי פיסמן: החלה של דין משמעתי היא לא אפשרית.
<גלי גרוס: דין משמעתי אי אפשר.
אופיר כץ: לא דין משמעתי, מדובר פה על דיני עונשין.
<תמי סלע: לא דין משמעתי, אני לא מדברת על דין משמעתי.
<גבי פיסמן: הסעיף הזה הוא בוודאי אפשרי, הוא יוצר סטנדרט התנהגות פלילי, הוא לא יוצר את סטנדרט ההתנהגות של עובדי מדינה, שהוא סטנדרט יותר גבוה.
שולי מועלם-רפאלי: יותר גבוה לחומרה?
<גבי פיסמן: בוודאי, לאור הדין המשמעתי והוראות התקשי"ר בוודאי.
<תמי סלע: זו חבילת זכויות וחובות.
<נוי ברינט: רק הערה קטנה של ניסוח, אולי כדאי לכתוב "המומחה ומועסקיו".
<תמי סלע: אמרו כבר.
<נוי ברינט: אוקיי, לא שמעתי.
<מרדכי שנבל: זו בדיוק השאלה שרציתי לשאול.
<לימור תוסיה-כהן: זה גם לא מועסקיו, זה מי שכיהן ושימש בתפקיד הספציפי הזה שהוא מילא ולא באופן כללי.
<לימור תוסיה-כהן: בעבודות אחרות שהוא עושה, ככל שיש כאלה, בוודאי זה לא.
<תמי סלע: נכון, מי שעבד מטעמו, בסדר.
<גבי פיסמן: זה מי שהוא בודק חיצוני, כל אלה שהם בודקים חיצוניים.
<תמי סלע: "כל עובד שיבצע בדיקות מטעמו", יש לנו את הנוסח הזה כבר.
<תמי סלע: הדבר הבא הן התקופות, תקופות האישור, דובר על 3 שנים.
<תמי סלע: פחות או יותר סוכם אבל זה לא סוכם סופית שזה יהיה 3 פלוס 3 אבל לא מעבר לזה.
<תמי סלע: שזה יהיה שתי קדנציות, זה היה הכיוון, רוח הדברים אבל זה לא סוכם.
<תמי סלע: את זה אני חושבת שאפילו לא צריך לכתוב, את הרצף.
אופיר כץ: צריך.
<גלי גרוס: צריך לכתוב כי צריך שזה יהיה ברור שזה עניין של רצף.
<גלי גרוס: לנו כן יש בעיה עם הסעיף הזה מסיבות פרקטיות, כי אנחנו כרגע מעסיקים את הגורמים האלה בהליך מכרזי, לפעמים יש עיכובים בהליך המכרזי ואז יכולה להיווצר סיטואציה שבעצם אין - - -
שולי מועלם-רפאלי: הוא יסיים ועוד לא יכנס החדש?
<גלי גרוס: יהיו עיכובים או דברים כאלה ולא תהיה לנו את הגמישות בעצם כן להאריך ולהמשיך את ההתקשרות.
שולי מועלם-רפאלי: ומה הגבול?
<גלי גרוס: אנחנו חשבנו שנכון לכתוב כמו שהיה כתוב מלכתחילה, שכל פעם זה 3 שנים, ואז ברור שאם אנחנו לא מרוצים ממישהו אנחנו לא מאריכים אתו את ההתקשרות.
<גלי גרוס: זאת אומרת, שוב, אנחנו הגורם שהכי מעוניין שהבודק הזה יהיה בודק ראוי, מוכשר, יפעל כמו שצריך.
<גלי גרוס: ההליך של קציבת קדנציות הוא בדרך כלל נועד לזה שיש באמת איזשהו חשש שמישהו – בדרך כלל זה במשרות בכירות בשירות המדינה, לא מדובר בדרך כלל בדברים מהסוג הזה ואז רוצים עיניים טריות שיסתכלו על הסיטואציה.
<גלי גרוס: אבל המצב פה הוא קצת אחר כי בכל זאת העיניים הטריות, או העיניים הלא טריות, הן של הרשם ושל העובדים מטעמו, שהם מנחים אותו ואומרים לו מה המדיניות, מה הוא צריך לבדוק, ומפקחים על העבודה שלו, והוא מבצע את העבודה שלו, ודווקא כן יש חשיבות, מהצד השני, לא כל פעם להתחיל עם מישהו חדש לגמרי וכן מישהו שיש לו כשירות.
<גלי גרוס: אז מה שעשינו למשל במכרז האחרון זה שהיה מין שילוב כזה: חלק היו כאלה שכבר עבדו מטעמנו, כבר מכירים את העבודה ואז רועננו ההנחיות, וחלק היו גורמים חדשים, בין אם מכיוון שלא היינו מרוצים מהקודמים או שרצינו באמת להוסיף עוד מומחים נוספים לפול.
<גלי גרוס: אבל ההגבלה הזאת שבהגדרה זה 3 פלוס 3 זו הגבלה שהיא לא נדרשת לדעתי בנסיבות העניין וגם יכולה לייצר קשיים ביישום.
שולי מועלם-רפאלי: את לא רואה בעייתיות באפשרות שזה יהיה אינסופי, אם לא תהיה לך הגבלה?
<טובה הילמן: יש פה התמחות.
<גלי גרוס: אז זה לא בדיוק שאין לא סופיות כיוון שלפי חוק חובת מכרזים ולפי הנחיות של החשב הכללי בעניין הזה אנחנו מחויבים לצאת למכרז נוסף אחת לתקופת זמן.
<גלי גרוס: בכל מקרה יש הפסקה והתמודדות מחדש.
אורי מקלב: גלי, זה המכרז מחדש אבל אין הגבלה לעשות את אותו אחד שוב פעם ושוב.
<גלי גרוס: אם הוא עומד בתנאי המכרז, זה לא אוטומטי.
אורי מקלב: אני חושב שגם היום בחוק החברות, אתם בטח מתמצאים יותר ממני אבל נדמה לי שיש ליועץ משפטי ומבקר תקופת קדנציה.
אופיר כץ: בחברות ממשלתיות.
<גלי גרוס: אין מגבלות.
אורי מקלב: יש מגבלות.
אופיר כץ: בחברות ממשלתיות, על זה מדברים.
<גלי גרוס: יש חברות ממשלתיות מסוימות אבל זו לא אותה סיטואציה בכלל.
אופיר כץ: בכל החברות הממשלתיות.
<טובה הילמן: אבל זה לא אותו מצב כי פה הוא מחליף גוף.