GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי קול: כן, אבל את יודעת, את נמצאת חצי שנה ואחר כך פתאום 20 דקות מכניסים אותך, את לא זוכרת שנתנו לך דף זכויות ביום הראשון.
עדי קול: אני לא זוכרת אף דף זכויות שקיבלתי אי פעם.
דוד רותם: קיבלת ספר לא דף.
עדי קול: ויתרתי על רובם.
<טלי יוגב: אני כבר אומרת, אם זה יהיה בתוך החדר זה לא יהיה.
<נעמה מנחמי: אז בגלל זה כתבנו מחוץ.
<טלי יוגב: אבל כשמחוץ, בזמן שמכניסים נער פנימה הדבר האחרון שהוא יכול זה לקרוא אותו.
אורית סטרוק: תסבירי לי למה זה לא יהיה?
<טלי יוגב: כי זה ייתלש ויקרע תוך 10 שניות גם אם זה יהיה מנוילן, אלא אם כן נמצא עם תאים אנטי ונדלים שזה יהיה בתוכם.
אורית סטרוק: ואם זה יהיה נייר כזה בתוך שקית וייתלש ויקרע תוך 10 שניות, תוך 20 דקות, לא משנה, זה יקרע, אז מחר יביאו חדש, בעוד 20 דקות יביאו חדש, כמה זה עולה?
אורית סטרוק: אבל שתהיה אפשרות לנער הזה שנמצא בפנים, אם הוא כן רוצה, לקרוא מה הזכויות שלו.
עדי קול: טלי, אני אגיד לך מה הדבר שמטריד אותנו, בעיקר העניין של הזמנים.
עדי קול: אני לא אומרת נייר, זה נתלה, יש שלטים פרספקס קבועים שאומרים: 20 דקות – בסדר, אני יודעת, אפשר לחתוך אתם את כל הדברים, אנחנו בעלי דמיון.
<טלי יוגב: הם יותר.
עדי קול: כן, הם יותר.
עדי קול: הבעיה זו בעיית הזמן, אתה נכנס לתוך המקום הזה ואתה רוצה לדעת שיש לך הגבלת זמן כזאת או אחרת, שיהיה כתוב:
עדי קול: שהות בחדר פסק זמן מוגבלת ב-20 דקות באישור "איקס", זה הדבר היחיד.
<טלי יוגב: אני יכולה לחשוב על לשים במועדון כמו חוברת נהלים שיהיה שם את כל הדברים ובכלל זה את הפסק זמן, זה יהיה זמין ונגיש בכל מקרה.
עדי קול: לי הדבר הכי חשוב זה הכלל של הזמן.
<נעמה מנחמי: זה צריך להיות זמין ונגיש, זה לא כל כך משנה איפה זה נמצא.
<טלי יוגב: שזה יהיה זמין ונגיש מעבר לאותו נייר שהם מקבלים ביום שהם נכנסים.
אורית סטרוק: למה שלא נוסיף הודעה?
אורית סטרוק: מכניסים את הבן אדם לתוך החדר הזה - - -
עדי קול: מכניסים לו מתחת לדלת?
אורית סטרוק: לא, אומרים לו, אומרים לו.
<טלי יוגב: אומרים לו: אתה נכנס עכשיו ל-20 דקות.
אורית סטרוק: טלי, אני הכול מסכימה אתך שאומרים לו, אני בסוף רוצה שזה גם יהיה כתוב.
עדי קול: אורית סטרוק, את הראשונה שאמרת שאת לא מסכימה שאמירה בעל פה היא מספיקה, אני מכירה אותך.
אורית סטרוק: אני מסכימה אתך, נכון, יש לי הצעת חוק על זה, אני בעד כתוב, אבל לחשוב שאפילו האמירה לא כתובה פה.
עדי קול: בגלל זה אני אומרת שיגידו לו, שהוא ידע במהלך השהות שלו בתוך המגן, שהוא ידע את החוק.
<בתיה ארטמן: יש סעיף אחר בחוק שחייבים ליידע אותו על הזכויות והחובות שלו.
עדי קול: אבל אורית רוצה שזה יהיה בכתב.
אורית סטרוק: אני רוצה שכשמכניסים אותו - - -
עדי קול: זה יגיע אליכם כהצעת חוק.
<טלי יוגב: אני אומרת, אנחנו נעשה חוברת מסודרת כזאת שתהיה במועדון, ששם לא הורסים, לפעמים כן אבל לפחות אנחנו יכולים לוודא ששם יהיה את הכול, לא רק את זה.
עדי קול: זמין, כמו שאמרת זמין ונגיש.
<טלי יוגב: זמין ונגיש ושיגידו לו.
אורית סטרוק: אני עדיין שואלת לגבי האמירה בעל פה, למרות שאני מסכימה עם עדי שאני בעד בכתב.
עדי קול: אני מסכימה עם עדי שזאת דעתי.
אורית סטרוק: שזאת דעתי שצריכים לראות טקסט כתוב.
אורית סטרוק: אבל אפילו האמירה בעל פה לא כתובה פה בשום מקום, וזה שאת אומרת לי, טלי, שאומרים לו, זה בסדר אבל בואי נכתוב גם שאומרים לו.
אורית סטרוק: מכניסים אותו, אומרים לו.
<טלי יוגב: אין לנו בעיה עם זה.
עדי קול: אפשר להקרין את זה בשקופית.
<מוריאל נחמן: אין לנו בעיה שיהיה כתוב שעל המדריך להגיד לנער שהוא יכנס עכשיו לעד 20 דקות.
אורית סטרוק: אז בואו נכתוב את זה.
<טלי יוגב: אמירה בעל פה?
אורית סטרוק: זה מינימום, אני אומרת, המינימום הזה לא קיים, אני בעד שיהיה פה כתוב אבל המינימום זה להגיד.
<נעמה מנחמי: אני מציעה להוסיף את זה ב(א) ביחד עם ההוראה על ההחזקה ואז יהיה גם יותר קל לנסח אותה.
<טלי יוגב: זה בסדר גמור, זה בסדר שיגידו לו.
<מוריאל נחמן: זה בסדר שיהיה כתוב שהמדריך שמכניס חייב להגיד לו.
אורית סטרוק: ובנוסף שיהיה במעון עצמו כתוב, שבעתות הפנאי החוסים יכולים לדעת שזה מה שקורה.
<טלי יוגב: בעתות הפנאי הוא יכול לעיין בו, בסדר גמור.
<נעמה מנחמי: אז מה שאני אכתוב ברשות
<נעמה מנחמי: כם זה שכשהוא נכנס לחדר יגידו לו לכמה זמן הוא נכנס ומהו הזמן המקסימלי שאפשר להחזיק אותו.
אורית סטרוק: כן, בסדר.
<מוריאל נחמן: לכמה זמן הוא נכנס אי אפשר להגיד כי אנחנו לא יודעים איך הנער או הנערה יגיבו בעת שהותם.
<מוריאל נחמן: עד 20 דקות, בתקווה שאחרי 5 דקות כבר יוציאו אותו.
עדי קול: עד, עד.
<טלי יוגב: עד 20 דקות.
<בתיה ארטמן: לכמה זמן ניתן להחזיק אותו שם.
<נעמה מנחמי: יש לי שאלה, כשמוכנס חוסה לחדר מה אתם אומרים לו היום?
<מוריאל נחמן: תירגע.
<נעמה מנחמי: ברור, ברור מה המטרה.
<טלי יוגב: לא, גם עושים את זה, כשהוא נרגע הוא יוצא.
עדי קול: אין מילים, הוא יוצא.
<מוריאל נחמן: זו האמת, אנחנו לא משאירים 20 דקות דווקא, אנחנו רוצים להשאיר אותו 5 דקות, להרגיע אותו.
<טלי יוגב: והוא גם יכול להגיד: אני נרגע עכשיו, אז הוא לא נכנס.
<טלי יוגב: זה גם בסדר.
<נעמה מנחמי: אז אנחנו בעצם נכתוב שאומרים לו מה המקסימום.
<מוריאל נחמן: אתם גם צריכים לדעת שיש נערים שמבקשים להיכנס כדי להירגע.
<טלי יוגב: אבל אז אנחנו משאירים את הדלת פתוחה.
<נעמה מנחמי: "הציוד שבחדר הנעול יוחזק באופן שאינו מאפשר פגיעה בציוד או פגיעה עצמית של קטין השוהה בחדר.
<נעמה מנחמי: " – חוסה, אני מבינה?
<נעמה מנחמי: "בחדר הנעול יתקיימו כל אלה: (1) קירות החדר יהיו מרופדים; (2) בחדר יהיה מקום ישיבה מרופד, מקובע לרצפה" – ואני רציתי להוסיף - "ומוגן;".
<נעמה מנחמי: א', כתבתי "מוגן" כי ביתר הדברים כתבתם "מוגן".
<טלי יוגב: ממוגן, ממוגן, זה אומר שלא תהיה תאורה כמו פה אלא שהתאורה תהיה ממוגנת.
עדי קול: לא, כתבתם מוגנת גם, לא ממוגן.
<טלי יוגב: מוגנת, אז זאת הכוונה.
<נעמה מנחמי: בדרך כלל כשאומרים על משהו שהוא מרופד, נגיד על קירות, את מבינה מה זה מרופד, קירות מרופדים, אבל כשאומרים כיסא מרופד דווקא כאן יש דו משמעות אז אולי תעזרו לי לנסח את זה.
<טלי יוגב: זה לא כיסא, זה דרגשים בנויים.
עדי קול: זה דרגש.
<בתיה ארטמן: כתוב "מקום ישיבה", לא "כיסא".
<טלי יוגב: זה לא כיסא.
עדי קול: במקרה הזה זה דרגש והוא כרגע מבטון.
<טלי יוגב: בחלק מהמקומות זה כן מרופד.
עדי קול: אני שמחה לשמוע.
<בתיה ארטמן: ירפדו אותו אחרי התקנות.
<יפעת רווה: הממוגנים זה ממוגנים מפני הנער, פה זה לא מוגן מפני הנער.
<טלי יוגב: לבנות זה תמיד מרופד היה.
עדי קול: במצפה ים לא היה?
<טלי יוגב: אמרתי, במעונות של הבנות זה תמיד היה מרופד.
<בתיה ארטמן: אבל עכשיו תצטרכו לרפד את כולם.
<טלי יוגב: נרפד ונחליף את הריפוד כל חודש.
<נעמה מנחמי: אז "בחדר יהיה מקום ישיבה מרופד ומקובע לרצפה", מקובל?
עדי קול: כן, מרופד.
<יפעת רווה: מבחינה ניסוחית את שואלת?
<יפעת רווה: הנוסחית תגיד אם זה יפה או לא יפה.
עדי קול: כשאני אהיה גדולה אני רוצה להיות נוסחית, שם נורא יפה.
<נעמה מנחמי: "(3) בחדר תהיה תאורה מוגנת; (4) בחדר יהיה אוורור מוגן; (5) בדלת הכניסה לחדר יהיה צוהר, שיאפשר הסתכלות חיצונית לתוך החדר וממנו" – ראיתי שהוספתם.
<נעמה מנחמי: השאלה היא לגבי החלון החיצוני, יש לכם התנגדות?
<טלי יוגב: כן, יש עם זה בעיה כי חלון מחייב סורג וסורג זה מקום בעייתי מבחינתנו בפסק זמן, בחדר כזה.
<נעמה מנחמי: היום זה חדר פנימי בעצם?
<נעמה מנחמי: זה חדר שאמור להיות לו חלון.
<טלי יוגב: לא, הרבה פעמים זה חדר חיצוני, אם את מכירה את מצפה ים אז הכנסנו חלונות מלבני זכוכית שהבטיחו לי במפעל ועשו לי הדגמה של פטיש 50 קילו שיורד עליהם ולא קורה להם כלום, ואכן שנה וחצי הם החזיקו מעמד וזהו, ואחר כך הם הצליחו גם אותם לפרק אז שמנו מחדש אבל זה לא חלון, זה לבני זכוכית פשוט שיכנס אור.
<טלי יוגב: אבל מה שכן עשינו, הכנסנו מיזוג לכל החדרים האלה ממוגן.
<נעמה מנחמי: היתה לך בעיה עם ה"ממנו"?
<יפעת רווה: לא, לא.
<טלי יוגב: לא, אנחנו כבר אמרנו שזה בסדר.
<נעמה מנחמי: (6) – מחקנו את "קירות החדר יהיו מרופדים" שכבר הופיע ב-(1) ואני מציעה להוסיף במקום שעון שיהיה בחדר או בסמוך לו, לדוגמה בחדר החיצוני שאליו משקיף אותו חדר שיהיה שם שעון.
עדי קול: אין חדר.
<טלי יוגב: זה לא חדר חיצוני, זה או חללים או מסדרונות.
<טלי יוגב: אני אומרת, ביום שיעשו שעון אנטי ונדלי שאני אוכל לקבע אותו לתוך קיר אני אעשה את זה בשמחה.
<טלי יוגב: מסדרונות, חללים, אלה מקומות שהם הרי אסון מהבחינה הזו, זה לא שבחדרי המגורים אין להם, יש להם, אבל זה שלהם והם שומרים על זה.
<טלי יוגב: כל מה שבשטח הכללי שאני לא יכולה להגן עליו, אני חושפת את הילדים בזה, את הילדים ואת הצוות.
<יפעת רווה: צריך לעשות סיור, אני חושבת.
<נעמה מנחמי: ביקשתי סיור.
עדי קול: אז בואו נעשה סיור.
<טלי יוגב: אני הצעתי, אני מאוד אשמח.
דוד רותם: יש לי רק בקשה אחת, תיקחי לסיור את שתי אלה.
עדי קול: ותנעלי ותזרקי את המפתח.
דוד רותם: ואם אפשר שהן לא יחזרו משם זה יהיה מצוין.
<טלי יוגב: מגיעים אחרי 20 דקות, מודיעים להם.
<טלי יוגב: יתר על כן, יכולים לבוא כדי להגיד להם: יש עוד 5 דקות, אתה יכול כבר להירגע?
<טלי יוגב: אתה לא יכול להירגע?
<טלי יוגב: אני פשוט אומרת לכם, אם תמצאו את הדרך לעשות את זה אני אעשה את זה, אל תשימו את זה בתקנות.
עדי קול: אני אתך, אנחנו אתך.
עדי קול: כמו שאמרנו, אם נמצא דרך להקרין את השעה נעשה את זה אבל כיוון שאין אז אנחנו - - -
<נעמה מנחמי: ניקח לעצמנו לחפש שעון.
<נעמה מנחמי: נושא שהבנתי שהוא קצת קשה זה נושא היגיינת החדר.
<טלי יוגב: תשמעו, זאת הסיבה שנגיד במעון מצפה ים, כשהיה לנו ריפוד הסרנו אותו, כי לא עמדנו בזה.
<טלי יוגב: בסדר, אנחנו נחליף כל חודש.
עדי קול: את הריפוד, עכשיו לא תהיה ברירה בכל מקרה, צריך להחליף.
עדי קול: השאלה איך אתם רוצים לציין את זה בתקנות?
<טלי יוגב: הוא נשמר הגייני להפליא.
<נעמה מנחמי: אולי נגיד ככה בסוגריים מה הבעיה.
עדי קול: שתן עומד.
<נעמה מנחמי: הבעיה היא שחלק מההתרסה על כניסה לחדר נעול היא גם עשיית צרכים בחדר ומאחר שהחדר מרופד אז הוא סופג את הריחות והוא גם נשאר מלוכלך לפעמים ואנחנו צריכים לנסות למצוא דרך להתמודד עם זה.
<יפעת רווה: אז אפשר גם על הרצפה, זה לא עוזר לך.
<טלי יוגב: נכון, גם את זה אוהבים לעשות.
<יפעת רווה: אז זה יהיה לך גם על הרצפה המרופדת.
<נעמה מנחמי: אבל את הרצפה אפשר לנקות, להבדיל מבד שיותר קשה.
<יפעת רווה: היא לא מרופדת?
<טלי יוגב: מלינולאום.
<בתיה ארטמן: אז נגיד שרצפת החדר תהיה נקיה?
<טלי יוגב: לא, אני לא חושבת שזה צריך להיכנס לתקנות, זה כמו שתגידו בתקנות שצריך לוודא שהשירותים במעון יהיו נקיים, זה ברור שהחדר צריך להיות נקי ואני אומרת לכם, מסיידים אותם פעם בשבוע, את החדרים שלא מרופדים, והם נקיים.
<טלי יוגב: אין מה לעשות.
עדי קול: השאלה איך אנחנו נציין פה את זה.
<נעמה מנחמי: אני הבנתי שיש איזשהו בד בחו"ל שהוא נורא יקר.
<טלי יוגב: נכון, יש משהו מאוד יקר שהוא אנטי ונדלי, הוא נכנס בשב"ס בחלק מהמקומות, נכנס בחלק מהמקומות בבתי חולים פסיכיאטריים.
<טלי יוגב: תקציבית אנחנו מנסים להכניס, בתקווה אחד בכל מעון לפחות שיהיה בסטנדרט האוסטרלי.
<טלי יוגב: אם נצליח זה יפתור את הבעיה של הכול, גם של הריפוד, גם של הניקיון, של הכול.
עדי קול: מה זה אחד בכל מקום?
<נעמה מנחמי: יש כמה חדרי פסק זמן במעון?
<נעמה מנחמי: זה לא יחסוך כסף בטווח הרחוק?
<נעמה מנחמי: לא תצטרכו להחליף ולסייד?
<טלי יוגב: בעלויות של זה נראה לי שהמדינה מעדיפה להחליף כל חודש.
עדי קול: השאלה אם את רוצה להעיר את זה בתוך ה"מרופד" – "מרופד ונקי"?
<טלי יוגב: לא, אני באמת שחושבת שתשאירו את זה לנו.
<מוריאל נחמן: תנו את הקרדיט.
<טלי יוגב: תנו את הקרדיט שאנחנו לא מכניסים ילד לחדר מטונף, לא נקי, לא מאוורר.
עדי קול: אני סומכת עליהם שהם יעשו את זה.
עדי קול: דודו נורא מודאג ממצבי הפוליטי.
עדי קול: טלי, אנחנו רוצים לעשות את זה גם בשבילכם כדי שיהיה ברור שתקבלו תקציב להחליף את זה כשצריך, השאלה אם אנחנו רוצים להכניס "מקופד ונקי" ואז אתם תוכלו להגיד מתי אתם רוצים שזה יהיה?
<בתיה ארטמן: זה יהיה מרופד ונקי כשיתקינו את זה.
<טלי יוגב: אני אומרת עוד פעם, באמת תתנו לנו את הקרדיט שאנחנו משאירים במקום נקי.
עדי קול: אבל "בחדר יהיה מקום ישיבה מרופד ונקי" זה אומר שהאחריות שלכם תהיה תמיד לדאוג שהוא יהיה נקי ולדרוש את זה ואז "נקי" נכנס פה.
<טלי יוגב: אבל "נקי" אז יגידו: אוקיי, אז תנקו 3 פעמים ביום, זה לא אומר שנקבל בשביל זה את החדר ב-100,000 דולר.
עדי קול: אז מה לכתוב, "וריחני"?
עדי קול: כי גם כשנכתוב "הגייני" תמיד יכולים להגיד לך שזה לא עונה לך להגדרה.
<טלי יוגב: אז למה את לא כותבת את זה בכל התקנות של המעון?
<טלי יוגב: למה בחדרים אחרים לא צריכה להישמר היגיינה?
<נעמה מנחמי: כי בחדרים אחרים אין את הקושי שבאמת ילד נכנס ובאופן מכוון עושה את הצרכים שלו והילד שנכנס אחריו נאלץ לחיות עם הריח הזה.
<טלי יוגב: לא, לא, אין מצב כזה.
<טלי יוגב: אני לא יודע מי סיפר לכם, אין מצב כזה.
<טלי יוגב: אין מצב שאם יש אירוע כזה שנער עושה את הצרכים שלו שהחדר נשאר מלוכלך, ואין מצב שמישהו אחר או הוא עצמו יישאר בחדר הזה במצב הזה, אין מצב, זה לא קורה.
עדי קול: לנקות את הדברים האלה, השאלה אם הריח של מה שהיה שם נשאר ויומיים אחר כך יגיע מישהו וזה עדיין יהיה רלוונטי.
<טלי יוגב: לא, לא, זה לא קורה.
עדי קול: לא יחליפו את הריפוד יומיים אחר כך.
<טלי יוגב: אז אני אומרת, אנחנו נצטרך למצוא דרך לעשות את זה עם לינולאום ולא עם שטיחים בדיוק כדי שיהיה אפשר לנקות, זאת בדיוק הבעיה.
עדי קול: השאלה אם אנחנו צריכים להגיד "נקי" בתקנות כדי שיהיה ברור?
<טלי יוגב: אני חושבת שזה אבסורד.
עדי קול: אתם אומרים שאתם לא צריכים את הצורך שיהיה כתוב "שיהיה נקי" כדי לקבל את זה?
<טלי יוגב: לא, אני חושבת שזה משהו שאנחנו עושים אותו כמו שאנחנו עושים כל דבר.
<נעמה מנחמי: אנחנו רוצים לעזור לכם לקבל את התקציב לזה, זה הכול.
<יפעת רווה: את חושבת שבגלל זה היא תקבל תקציב?
<טלי יוגב: זה לא יעזור לקבל תקציב.
עדי קול: בואו נתקדם כי אנחנו רוצים להעביר.
אורית סטרוק: אם היינו הולכים לפי מה שאת מספרת שאתם עושים ואנחנו מאמינים אז למה בכלל צריך לכתוב תקנות?
<טלי יוגב: לא, אבל לא צריך שיהיה כתוב "נקי", זה כאילו אל"ף-בי"ת של החיים שלנו.
<בתיה ארטמן: זה יעשה שרק שם צריך להיות נקי ובחדרים האחרים של המעון לא, לא צריך את זה, זה חלק מהשגרה שהמקום צריך להיות נקי.
עדי קול: אני רוצה להתקדם, אנחנו ממשיכים.
<נעמה מנחמי: עוד שאלה לדיון, התקנות באמת מדברות על ביקור כל 20 דקות, גם החוק אכן מדבר על זה, השאלה היא האם לנערים צעירים יותר, לדוגמה עד גילאים 14-15, אנחנו לא חושבים שצריך תכיפות גבוהה של ביקורים או לחלופין שיהיה מישהו באזור בטווח שמיעה?
עדי קול: קודם כל השאלה היא אם תמיד יש מישהו באזור בטווח שמיעה?
<טלי יוגב: התשובה היא כן, נתחיל מזה.
<טלי יוגב: התשובה היא כן, תמיד יש מישהו בטווח שמיעה ותמיד כשנער קורא, הם יכולים לבקש לצאת לשירותים, עושים את זה.
<נעמה מנחמי: אז אפשר לכתוב את זה?
<טלי יוגב: כשאת כותבת את זה ככה, בצורה שבה זה מנוסח, זה אומר שאני מנטרלת מדריך מעבודה עם הקבוצה ואומרת: אתה יושב ליד הדלת של החדר הזה ולא זז מפה עד שהנער לא קיבל את - - -
<נעמה מנחמי: אם אני אכתוב שרק בטווח שמיעה, כלומר, אם אני אכתוב: הוכנס חוסה לחדר, יהיה מדריך בטווח שמיעה?
<מוריאל נחמן: אני רוצה את זה גם מעבר לגיל 15.
<נעמה מנחמי: אז אני אומרת, עכשיו הורדתי את ה-15, האם אני יכולה לכתוב שאם יש חוסה בחדר חייב להיות מישהו בטווח שמיעה?
<טלי יוגב: אין בעיה.
<יפעת רווה: בלי הגבלה של הגיל אני מבינה?
עדי קול: בלי הגבלה.
<נעמה מנחמי: כן, בלי הגבלת גיל.
<נעמה מנחמי: טוב, הגענו לפיקוח ולדיווח, את הדיווח כבר הקראנו ואמרנו שנעביר אותו ועכשיו אנחנו נראה את הפיקוח: "מפקח ארצי או אזורי יערוך ביקור פיקוח במעון או במעון נעול ויבקר את השימוש באמצעי הריסון והאחזקה בחדר נעול ותדירותו; במקרה הצורך, ינחה המפקח את מנהל המעון באמצעים הנדרשים כדי להבטיח שימוש ראוי באמצעי הריסון;"
אורית סטרוק: בכוונה דלגת?
<נעמה מנחמי: כן, כי זו תוספת שלי ואני רוצה שנדון בה.
<נעמה מנחמי: "המפקח ידווח בכתב לממונה על המעונות על ממצאי בקרתו וההנחיות שנתן; תדירות הביקורים יקבעו בנהלים על ידי הממונה על המעונות בהתייעצות עם שר המשפטים.
<נעמה מנחמי: " אז כפי שאתם יכולים לראות שלושה תיקונים: אחד, במקום "ביקור" "ביקורים".
<טלי יוגב: זה צריך להיות "ביקורי".
<נעמה מנחמי: "ביקורי פיקוח", בסדר, צודקת.
<נעמה מנחמי: ההערה השנייה היא באמת להבהיר שחלק מהביקורים יהיו ביקורים שלא יתואמו מראש, ביקורי פתע.
<נעמה מנחמי: וההערה השלישית היא מינימום ביקורים בחודש.
<בתיה ארטמן: אוקיי, גם לזה אנחנו הסכמנו.
<נעמה מנחמי: אז אני רוצה לשמוע מכם מה דעתכם.
<בתיה ארטמן: היות שממילא את תדירות הביקורים צריך לכתוב בנהלים באישור שר המשפטים אנחנו חושבים שאנחנו יכולים לקבל את התיקון שלפחות הביקור לא יהיה פחות מאחת לחודש ואנחנו בנהלים נקבע באיזה מצבים יצטרכו.
<בתיה ארטמן: זה נובע באמת ממצב שקיים במעונות שלפעמים בגלל אירוע חריג שקורה במעון צריך שם מפקח כמעט כל יום אבל כשהמפקח נמצא שם כל יום הוא לא יכול לעשות גם את הפיקוח בתדירות גבוהה, ולכן אנחנו לפחות אחת בחודש נקבע בתקנות ולגבי המקרים שיותר מפעם אחת אנחנו נקבע את זה בנהלים באישור שר המשפטים.
עדי קול: קטן מדי, לפחות פעמיים, זה נראה לי לא הגיוני פעם בחודש, אתם אומרים שיש פעמים שהוא נמצא כל יום.
<טלי יוגב: נכון, אבל זה אומר כשאת קובעת את זה בתקנות שבכולם צריך להיות.
<נעמה מנחמי: כמה מפקחים יש, בואו נתחיל מזה, כמה מפקחים יש?
<טלי יוגב: מעט.
<מוריאל נחמן: 6.
<נעמה מנחמי: 6 על 58 מעונות?
עדי קול: אוקיי, אז זה בסדר, אז אנחנו לא יכולים.
<נעמה מנחמי: אז אולי נגדיר שבמעון נעול יהיו יותר?
עדי קול: אותי מטריד הנעולים, השאלה אם במעון נעול יהיה לפחות פעמיים בחודש?
עדי קול: שוב, בלי להתייחס לאחרים.
<טלי יוגב: אני מבינה מה את אומרת אני רק אומרת שאם הכול כשורה ואין בעיה אז הוא לא צריך להיות שם גם את הפעמיים בחודש ואם יש לו במקביל במעון אחר, שהוא לא נעול לצורך העניין, אירועים שהנוכחות שלו נדרשת שם למשל על בסיס יומיומי במשך 3-4 ימים אז אני כבר מחשקת את עצמי בעניין הזה.
עדי קול: השאלה אם עכשיו תהיה איזושהי תקופת ביניים כשנוציא את התקנות האלה לתוקפן.
עדי קול: אני יודעת שזה פיקוח אחר, הפיקוח על ההחזקה אבל השאלה אם לתקופת - - -
<בתיה ארטמן: זה אותו מפקח אבל, אותם מפקחים עושים את כל הפיקוחים ולכן כשאין מפקחים - - -
עדי קול: השאלה אם בתקופת ביניים, בתקופה הראשונה שאחרי כניסת התקנות לפועל, אנחנו יכולים להתחיל עם תקופה כזאת ואחר כך לעבור כדי שנדע שבתקופה הראשונה – תשמעו, אנחנו עושים פה שינוי בכל זאת.
<טלי יוגב: אני חייבת להבין שאני לא מבינה, שבתקופה הראשונה – ?
עדי קול: אני מוטרדת מהשינוי בהתנהלות.
<מוריאל נחמן: אני רוצה להגיד לך משהו, אנחנו עושים שינוי אבל לא שינוי דרסטי, מאז שיש את החוק, מ-2008, אנחנו פועלים בהתאם למה שכתבנו פה.
עדי קול: חוץ מהחדר, אני מדברת על החדר הספציפי שלא מרופד וכו', אני רוצה שהמפקח בא לראות שזה קרה.
עדי קול: אני אבוא הרי לראות אם זה קרה בחדר, אתם יודעים את זה.
דוד רותם: כן, ואם אפשר יהיה שגם יסגרו אותך בחדר.
<מוריאל נחמן: את המפקחת השביעית.
עדי קול: אני רוצה להגדיר את הזמנים שלי, אני רוצה לדעת שבתקופה הראשונה – את יודעת מה?
עדי קול: חצי שנה לתוך כניסת התקנות אני רוצה שיהיה פעמיים בחודש ואחר כך קחי את זה.
<טלי יוגב: כדי לוודא?
עדי קול: כדי לוודא שזה נכנס לתוקף.
<נעמה מנחמי: אני חושבת שזה אפילו פחות טוב, כי אז את מגדירה - - -
עדי קול: שאחר כך הם יעשו את זה אחרת?
<נעמה מנחמי: כן, עדיף לא לכתוב במצב כזה.
עדי קול: אוקיי.
עדי קול: דיווח על היישום בטוח אנחנו נרצה.
<בתיה ארטמן: דיווח יש.
עדי קול: דיווח זה שהחוק יושם.
<בתיה ארטמן: לוועדה?
עדי קול: לוועדה, ברור, שהחדר מרופד.
<יפעת רווה: ל-3 שנים אני מציעה כי אנחנו רוצים לעשות דיווח פעם בשנה.
<נעמה מנחמי: הכניסה לתוקף היא עוד חצי שנה.
<יפעת רווה: את רוצה דיווח חד פעמי?
עדי קול: חד פעמי שזה קרה, שהתאים מרופדים, שיש לנו תאורה ממוגנת, שכל מה שכתבנו כאן מקובע לרצפה.
<יפעת רווה: אז סליחה, לא אמרתי שום דבר.
<יפעת רווה: חזרתי בי, לא אמרתי שום דבר.
<נעמה מנחמי: אני לא בטוחה שזה אותו דיווח שהתכוונה אליו אורית.
<טלי יוגב: אין בעיה לדווח לוועדה.
עדי קול: על זה שהחדר עומד בתנאים.
<טלי יוגב: שביצענו את כל השיפורים שהיו צריכים להיות בחדרים, כן, אין בעיה לדווח לוועדה.
עדי קול: כדי לעמוד בתנאי התקנות כשהן יוצאות לפועל.
<נעמה מנחמי: כשתהיה התחילה.
<בתיה ארטמן: אבל זה לא ייכתב בתקנות.
עדי קול: לא צריך, אנחנו סומכים עליכם שאתם תבואו הנה להסביר לנו את זה.
עדי קול: אוקיי, אנחנו ממשיכים.
<נעמה מנחמי: אין יותר להמשיך בעצם.
<נעמה מנחמי: אנחנו רק נקריא את התחילה.
<רחל דניאלי: אם אפשר, מבחינת עניין הדיווח, אני חושבת שההצעה שלנו היא מאוד חשובה.
<רחל דניאלי: כל הדיווחים כאן והפיקוחים הם מאוד נקודתיים לגבי מקרה ומקרה, וזה חשוב מאוד וזה טוב מאוד שזה בתקנות, אבל הצעה שאנחנו הצענו, אני חושבת שהיא באמת הצעה מאוד חשובה, לעשות משהו ארצי והשוואתי.
<רחל דניאלי: יש לנו כאן הרבה עמותות ואני חושבת שזה כלי נהדר למשרד הרווחה ולגורמי חוץ לבוא ולראות איך משתמשים, כמה בדיקה.
<רחל דניאלי: לחייב את הבדיקה הזאת שהיא בדיקה ארצית שנתית לראות מה קורה, להשוות, מתוך זה אפשר ללמוד הרבה דברים.
<רחל דניאלי: אני יודעת שבחיי היומיום קשה מאוד לעשות השוואות כאלה אבל שיהיה להם מסד נתונים שאפשר לבדוק.
עדי קול: לא בתקנות האלה.
<רחל דניאלי: אני אגיד למשל משהו אחד, יש מעון שנמצא בירכא, מעון נעול, אין שם חדר נעול, אין כלום והמנהל לא מוכן שיהיה שם חדר בידוד.
<רחל דניאלי: למשל בדיקות כאלה, של איך במצפה ים יש חדר נעול וכמה משתמשים בו, שם אין.
עדי קול: אני מסכימה אתך שצריך לעשות את זה ואני לא יודעת מי מכם קרא את הדוח עם הנתונים מ-2011 שהפנה אותי אליהם קותי, שמאוד שמחתי לקרוא - - -
<טלי יוגב: כן, רק שהנתונים כבר אחרים.
<טלי יוגב: עברו שנתיים והנתונים כבר אחרים.
עדי קול: בסדר, אבל אני לא חושבת שזה המקום בתקנות האלה לבקש ממשרד הרווחה לעשות את הבדיקה שלו.
עדי קול: זה גם פיקוח על העמותות, אני לא מרגישה שזה המקום הנכון.
<נעמה מנחמי: יש כאן שני דברים: דיווח אחד, שאני חושבת שאנחנו מסכימים לגביו שהוא לא צריך להיות בתקנות, זה שבעוד חצי שנה עם כניסת התקנות לתוקף תשלח לנו טלי, או מי שתמצאו לנכון, מכתב שאומר: המעונות האלה והאלה עומדים בתקנות.
<נעמה מנחמי: יכול להיות שתגידו לנו שיש מעונות שלא עומדים בתקנות, נקווה מאוד שזה לא יקרה.
<נעמה מנחמי: נראה לי שזה מוסכם שזה לא צריך להיות בעיה.
<נעמה מנחמי: הדיווח השני הוא דיווח שבאמת מנסה לעשות איזושהי עבודת איסוף ודיווח של המצב במעונות ואיזושהי השוואה בין המעונות, כמה אמצעי ריסון מופעלים בשנה בכל מעון.
<נעמה מנחמי: אני חושבת שההצעה היא שזה כן יהיה בתקנות, או שאני לא הבנתי אותך נכון?
<רחל דניאלי: שיהיה, כי אם לא לא עושים.
<רחל דניאלי: זה מאוד קשה לעשות את זה, זה לא דבר פשוט, זה דבר שצריכים לבנות.
<רחל דניאלי: זה כלי קריטי במצב כזה שזה לא אותו גוף, זה הרבה גופים, גם לפיתוח.
<נעמה מנחמי: היום אתם עושים כזאת בדיקה סטטיסטית?
<יפעת רווה: תראו, אם הוועדה עושה דיון ומודיעה לנו מספיק זמן מראש, חודש מראש או משהו כזה, הם מתארגנים והם באים עם הנתונים.
<בתיה ארטמן: אני צריכה לבדוק מה קורה בשטח, אם אפשר לעשות את זה.
<טלי יוגב: אני יכולה להגיד שהדרך היחידה לעשות את זה זה לשבת ולספור נייר נייר נכון להיום.
<טלי יוגב: המערכות המחשוביות שלנו לא מספיק מתקדמות בשביל להוסיף נכון להיום מודולות שיכולות לעשות את זה הדבר הזה, הן יותר גסות באופי שלהן, הן אוספות נתונים יותר גסים.
<טלי יוגב: זה לא שאי אפשר לעשות את זה אבל אני באמת חושבת שזה לא משהו שהמשרד יכול לעמוד בו כחוק.
עדי קול: לא, זה לא נראה לי המקום.
עדי קול: אנחנו בסדר.
עדי קול: אנחנו נדבר על זה אבל זה לא צריך להיות בתקנות.
<בתיה ארטמן: גם היא רוצה את זה.
עדי קול: נכון, הם עוברים אחר כך עוד מכרזים.
<טלי יוגב: יש לנו נתונים אבל הדברים האלה הם לא נתונים ממוחשבים.
<טלי יוגב: נאספים נתונים וכו' אבל אני אומרת שאם רוצים שזה יהיה משהו מסודר אני חייבת לאשר את זה.
עדי קול: טלי, אנחנו אתך.
עדי קול: אנחנו רוצים להצביע.
<נעמה מנחמי: הנוסח לעניין ההכשרה הוא: "ההכשרה תכלול בין היתר את הכרת החוקים הרלוונטיים, הפעלת תוכניות חינוכיות, התמודדות במצבי משבר, סיכון וסכנה, לרבות התערבות מכילה ואפיוני האוכלוסייה".
עדי קול: איזה יופי, לעשות דברים במקביל בזמן שאתם כאן.
עדי קול: אתה רואה, בשביל זה צריך נשים – אבל זה אתה עשית, אבל זה כתב של בנות.
<טלי יוגב: לא, סליחה.
<מוריאל נחמן: אני עדיין אישה.
<נעמה מנחמי: זה דבר אחד.
<נעמה מנחמי: דבר שני, נציין את התחילה: התחילה המוצעת כאן, תקנה 14 היא 6 חודשים מיום פרסומן, זה אתם הצעתם, ולעניין מעון נעול קיים תחילתה של תקנה 15(ה) שעוסקת בחדר הנעול ומה יהיה בו כנוסחה בתקנה 2 לתקנות אלה, 6 חודשים מיום פרסומן.
עדי קול: למה כתוב בנפרד אם זה אותו תאריך?
עדי קול: זה אותו זמן, שניהם 6 חודשים, אז למה זה כתוב בנפרד?
<מיכל גולד: היתה סיבה.
<נעמה מנחמי: כדי שאם נשנה להם לאחד מהם לפחות הם לא יפלו בכולם.
עדי קול: אז עכשיו הלכנו אתכם על 6 חודשים, אם אתם רוצים לקצר אז אפשר לאחד אותם.
<בתיה ארטמן: נעמה, לגבי הגודל של החדר מה סיכמנו?
<נעמה מנחמי: סיכמנו שנכתוב 3 מטר אבל רק לגבי חדרים חדשים.
עדי קול: למעט מקום קיים.
<נעמה מנחמי: רק שאלה לי אליכם, אולי כדאי שתסכלו פעם נוספת על התקנות ותראו אם את יתר הדברים אתם יכולים להתחיל במידי לעשות?
<טלי יוגב: אנחנו עושים חלק גדול מהם, אנחנו לא חיכינו.
אורית סטרוק: אני חושבת שיש להם אינטרס לעשות את זה.
<נעמה מנחמי: כי שינינו את המספרים של המקומות וחלק מ-14 עכשיו הוא 16.
<נועם פליק: זה יהיה 15א אבל כי 16 קיים.
<נעמה מנחמי: זה יהיה 15א.
<טלי יוגב: תוציאו נוסח מתוקן וזהו.
<נעמה מנחמי: נראה לי שחוץ מזה לא נשארו לנו דברים פתוחים אלא אם כן אני טועה.
<נעמה מנחמי: אפשר להצביע.
עדי קול: אנחנו נשמח להצביע עכשיו על התקנות.
עדי קול: אורית, את לא הולכת עכשיו.
עדי קול: מי בעד התקנות בנוסח שהוצע?
עדי קול: בעד – פה אחד
עדי קול: פה אחד, 3 חברי הוועדה וחברי הקואליציה אישרנו את התקנות.
<נעמה מנחמי: רק תיקון קל, זה לא הנוסח שהוצע אלא הנוסח המוסכם.
אורית סטרוק: מה הקשר לקואליציה, עדי?
עדי קול: במקרה אנחנו פה שלושתנו אז ציינתי את זה, שלא יגידו שאני מצביעה לא עם הלא-קואליציה.
דוד רותם: תארי לך שהיא היתה מצביעה נגד, היא פעם אחת עשתה את זה כבר והיא שילמה ביוקר.
עדי קול: בדיוק, אז להגיד שאני לא מצביעה על זה, מעולה.
עדי קול: תודה רבה, הישיבה נעולה.
דוד רותם: על סדר-היום: צו איסור הלבנת הון (חובות זיהוי, דיווח וניהול רישומים של נותני שירותי מטבע למניעת הלבנת הון ומימון טרור).
<נטע דורפמן-רביב: אנחנו עברנו בפעם הקודמת עד סעיף 2ב לצו, כולל.
<נטע דורפמן-רביב: איך אתה רוצה שנמשיך?
דוד רותם: נתחיל מההתחלה, כי יש בעיה בהגדרות אפילו.
<נטע דורפמן-רביב: טוב.
<נטע דורפמן-רביב: הקראנו את ההגדרות, ויש דברים שהיינו צריכים לחזור לגבי ההגדרות.
<נטע דורפמן-רביב: התיקונים שעשינו בהגדרות זה בהגדרה של מקבל שירות.
<נטע דורפמן-רביב: מחקנו בסוף את ההוספה של מנהל התאגיד, יושב-ראש הדירקטוריון, כלומר "מקבל שירות" - מי שמקבל שירות מנותן שירותי מטבע, לרבות ספק המבצע עסקה עם לקוח כאמור בסעיף 11ג(א)(6) לחוק, אף אם אדם אחר ביקש את השירות בעבורו.
<נטע דורפמן-רביב: לא תהיה התייחסות למנהל התאגיד או יושב-ראש הדירקטוריון.
<נטע דורפמן-רביב: ומקבל שירות קבוע- - -
דוד רותם: אין דבר כזה, מקבל שירות קבוע.
דוד רותם: אהיה מספיק חכם להציע לכל הקליינטים שלי לא לשלוח לי את המכתב שאת רוצה.
<נטע דורפמן-רביב: יש לנו שתי אופציות בהגדרה של מקבל שירות קבוע: מקבל שירות שבוצעו עבורו, במהלך 6 החודשים שקדמו לביצוע הפעולה, שלוש פעולות לפחות, בהיקף מצטבר של 200,000 שקלים חדשים ומעלה.
<נטע דורפמן-רביב: הוא הופך להיות אוטומטית מבקש שירות קבוע.
<נטע דורפמן-רביב: הוספנו, לבקשה של שירותי נותני מטבע, שהיתה בדיון הקודם – וכן מקבל שירות שהודיע בכתב לנותן שירותי המטבע, שהוא מעוניין להיות מקבל שירות קבוע.
<נטע דורפמן-רביב: זה במצב שבו יש לקוח קבוע שרוצה לקבל את הפטור מזיהוי פנים אל פנים שוב ושוב.