GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<טלי יוגב: פה קבוצה מתנהלת כקבוצה, אם נער אחד צריך להיות מופרד - - -
עדי קול: השאלה לגבי טלוויזיה באמת אם צריך.
<יפעת רווה: בכלא זו הפרדה קבועה.
<רחל דניאלי: לא, בחדר הבידוד בכלא.
<טלי יוגב: אבל מישהו צריך לראות את זה.
<רחל דניאלי: בחדר הבידוד בכלא, אותו חדר, יש מצלמות, זה מה שהיא אומרת והיא צודקת.
<רחל דניאלי: לא בהפרדה, בבידוד.
עדי קול: אם הוא דופק את הראש בקיר, אתם מכירים את זה, אתם שמעתם את זה.
<טלי יוגב: אז אנחנו נכנסים הרבה לפני ה-20 דקות אם יש בלגן ורעשים.
<בתיה ארטמן: הם שומעים את הקולות והצעקות אם יש.
<טלי יוגב: הקבוצה היא ממש ליד החדר.
עדי קול: אני שואלת משפטית.
<יפעת רווה: אני לא רוצה לשלוף, זה לא שחור ולבן.
עדי קול: זו שאלה בעיני האם בתוך ה-20 דקות האלה ילד יכול לפגוע בעצמו ברמה שאנחנו נרצה לדעת את זה כי אנשים כבר עשו לעצמם - - -
<בתיה ארטמן: איך הוא יכול לפגוע, במה?
עדי קול: שוב, לדפוק את הראש בקיר.
דוד רותם: זה קירות מרופדים, לא קורה כלום.
<מוריאל נחמן: אבל בגלל זה שמנו קירות מרופדים.
<נעמה מנחמי: ילד שממש רוצה לפגוע בעצמו יוכל לפגוע בעצמו גם בחדר מרופד, ואני לא רוצה להגיד את הרעיונות שיש לי כבר בראש.
דוד רותם: הוא יפגע בעצמו לפני 20 דקות או אחרי 20 דקות?
עדי קול: אין לי דעה נחרצת, אני שואלת.
<בתיה ארטמן: צריך לבדוק, יש גם את נושא הגנת הפרטיות שלו, זה לא פשוט.
<יצחק קדמן: יש גם מחיר של פגיעה בפרטיות.
<יפעת רווה: אני לא הייתי רוצה להיות מצולמת.
עדי קול: בגלל זה שאלתי, אין לי דעה נחרצת.
<רחל דניאלי: השר חתום, 10 דקות.
<רחל דניאלי: נכון, השר חתום על דברי ההסבר 10 דקות?
<רחל דניאלי: בדברי ההסבר שאתם רשמתם רשום 10.
<מוריאל נחמן: זו טעות לפי דעתי.
<רחל דניאלי: בדברי ההסבר של השר רשום שבודקים כל 10 דקות.
<טלי יוגב: זו טעות, בדברי ההסבר לתקנה 15 כתוב 20 דקות.
<רחל דניאלי: ובדיקה כל 10 דקות.
<טלי יוגב: איפה?
<רחל דניאלי: בדברי ההסבר.
<טלי יוגב: לא, אז זו טעות.
<בתיה ארטמן: זה צריך להיות 20, זה לפי החוק.
<נעמה מנחמי: אולי נתחיל תקנה תקנה?
<בתיה ארטמן: מה שאומרת טלי, שהרבה פעמים כשהם שומעים שיש איזושהי התרחשות הם לא מחכים 20 דקות, הם בודקים.
<בתיה ארטמן: באופן עקרוני המטרה באמת שהוא יירגע קצת.
דוד רותם: אנחנו נקרא את התקנות ונגמור.
<נעמה מנחמי: אז נתחיל תקנה תקנה.
<נעמה מנחמי: "שימוש באמצעי ריסון 14.
<נעמה מנחמי: ( א) הנמנה עם צוות מעון או מעון נעול שהמנהל הסמיך לכך (להלן – עובד מעון מוסמך), יהיה רשאי לנקוט אמצעי ריסון, ובלבד שהתקיימו בו כל אלה: הוא בן 21 שנים לפחות; הוא בעל השכלה תיכונית לפחות; קיבל הדרכה מתאימה לפי תוכנית שהכין הממונה על המעונות לעניין השימוש באמצעי ריסון, מטרותיהם ודרכי יישומם.
<נעמה מנחמי: " – ואמרנו שאתם תוסיפו לנו לגבי הנושא של ההכשרה.
<בתיה ארטמן: לפחות את הנושאים העיקריים.
<יפעת רווה: כן אבל לא שעות.
דוד רותם: כן, לא יהיו שעות.
<יצחק קדמן: אפשר להעלות את הגיל?
<טלי יוגב: אני רוצה להגיב לזה.
דוד רותם: אפשר להעלות את הגיל, אתה תמצא אנשים?
<נעמה מנחמי: בואו נשמע את התשובה של טלי, אני שמעתי אותה אתמול.
<טלי יוגב: תראו, בעיקרון אנחנו מאוד שמחים שמגיעים אנשים יותר בוגרים, 23-24, וזה גם ממוצע הגיל כשאנחנו בודקים את זה בין המדריכים, הממוצע הוא אזור 25, זאת אומרת שיש לנו גם 27-28.
<טלי יוגב: אבל צריך לקחת בחשבון שיש תקופות, כמו למשל לפני שנתיים וחצי-שלוש, שפשוט לא מצאנו מדריכים יותר מבוגרים כי אנחנו כל הזמן אמרנו להם: גיל 23 מינימום.
<טלי יוגב: כתבתנו את זה בדיוק בגלל הפיקים האלה, אני לא יכולה לגרום לאנשים שלנו לעבור על החוק.
<טלי יוגב: ההנחיה שלנו זה ללכת יותר קדימה.
<טלי יוגב: אני אומרת לכם, יש לנו מסגרות בדרום שגם גיל 21 אנחנו לא מצליחים למצוא, לא מצליחים למצוא עובדים, פשוט לא מצליחים למצוא עובדים.
אורית סטרוק: 21 זה שחרור מצה"ל.
<טלי יוגב: נכון, זה שחרור מצה"ל ותחילת לימודים.
אורית סטרוק: הוא צריך עוד לעבור איזושהי הכשרה?
<טלי יוגב: לא, זה שחרור מצה"ל, זו תחילת לימודים אקדמיים, זה משהו בתחילת דרכו.
<טלי יוגב: או שאם זאת בחורה אז היא כבר שנה משוחררת, היא כבר לומדת והיא כבר בתוך איזשהו תהליך.
<רחל דניאלי: השכלה תיכונית זה אומר בגרות?
<טלי יוגב: כן, כן.
<רחל דניאלי: ואם רובם סטודנטים אז למה – ויש פה גם איזה סף – למה לא לכתוב באמת "השכלה אקדמית" או "לימודים אקדמיים"?
<בתיה ארטמן: כי יש כאלה שעוד לא התחילו ללמוד, היום הם לא מתחילים בגיל 21, היום הם נוסעים להודו בגיל 21.
<טלי יוגב: יש כאלה שלא התחילו ללמוד שמתחילים תוך כדי.
<טלי יוגב: הם עושים נגיד חצי שנה במעון, הם נכנסו באפריל והם נרשמים ללימודים שבנובמבר.
<רחל דניאלי: כי רובם סטודנטים אני מבינה.
<טלי יוגב: רובם סטודנטים, כן.
<בתיה ארטמן: הם בוחרים את האנשים הכי מתאימים אבל ההגבלה של הגיל, אם היא תהיה - - -
עדי קול: אבל אם יש ש"ש שהיה אצלכם ואתם רוצים שהוא יחזור אז ברור שאתם רוצים לקבל אותו.
<טלי יוגב: דוגמה מצוינת, דוגמה מצוינת.
<יצחק קדמן: רק שהוא בן 22 כבר ולא בן 21.
<טלי יוגב: זאת דוגמה מצוינת, ש"ש.
<טלי יוגב: אם זאת ש"שינית היא בת 21.
<נעמה מנחמי: "(ב) אמצעי ריסון שניתן לנקוט, כאמור בסעיף 41א לחוק, הוא אמצעי הכולל תפיסה והחזקה ללא שימוש באמצעים נוספים לשם מניעת בריחתו של החוסה או לשם מניעת פגיעה בגופו או בגופו של אחר או לשם מניעת פגיעה ממשית ברכוש, ושאינה עולה על הנדרש לצורך השגת המטרות האמורות;"
אורית סטרוק: מה עשינו עם סעיף (3) שדיברנו עליו רק עכשיו?
<נעמה מנחמי: הם יעבירו לנו נוסח, אם נסיים היום אז נעשה הפסקה, נשוב ונחזור לאשר.
<נעמה מנחמי: "(ג) נקיטת אמצעי הריסון תיעשה אך ורק בסמוך לזמן ולמקום האירוע שבשלו נתעורר הצורך לנקוט באותו אמצעי הריסון.
<נעמה מנחמי: " סעיף (ה) הפך ל-(ד): "(ד) עובד מעון מוסמך יפרט בדיווח כאמור בסעיף 41א(ב) לחוק, בין היתר, את אמצעי הריסון שנקט, מטרת השימוש באמצעי הריסון ותוצאותיו; מנהל שקיבל, כאמור בסעיף 41א(ב) לחוק, את הדיווח, יעביר אותו עם הערותיו, ככל שישנן, למפקח האזורי; העתקים מהדיווח האמור ומהערות המנהל, יועברו לתיקו האישי של החוסה, והעתק מהערות המנהל יועבר לידיעת עובד המעון המוסמך שכתב את הדיווח.
<נעמה מנחמי: הדיווחים יישמרו באופן מרוכז.
<נעמה מנחמי: " יכול להיות, אגב, שגם את (ה) שווה להעביר ביחד עם (ד).
<רחל דניאלי: מה זאת אומרת הסיפה שלא רשומה אצלנו?
<רחל דניאלי: מה זה אומר?
<נעמה מנחמי: שיהיה תיק דיווחים.
<בתיה ארטמן: לרכז את הדיווחים שהיו למפקח.
<רחל דניאלי: במעון או אצל הממונה?
<טלי יוגב: לא, אני צריכה בית בשביל זה, המעון יחזיק אצלו, חוץ מלשים בתיק האישי של הנער יהיה תיק.
<רחל דניאלי: יש כרגע תיק, קיים.
<נעמה מנחמי: הוספתי "במעון" שזה יהיה ברור: "הדיווחים ישמרו במעון באופן מרוכז".
<טלי יוגב: משהו מסודר מעוגן בתקנות.
<ענת בהט: זה בתיק אישי, טלי?
<טלי יוגב: גם וגם, בתיק אישי יהיה על הנער הספציפי וחוץ מזה יהיה תיק אירועים.
אורית סטרוק: מה עם ההערה של ד"ר קדמן לדווח לוועדה?
<נעמה מנחמי: את זה אנחנו נוסיף בסוף, אין בעיה.
דוד רותם: תעשי לי טובה, אנחנו לא רוצים שום דיווחים.
<נעמה מנחמי: אם תרצו אנחנו נוסיף את זה בסוף אבל זה לא המקום.
דוד רותם: קדמן, אין לו מה לעשות, לנו יש עבודה.
אורית סטרוק: אבל תשמע, זה בכל זאת זה אמצעי דרסטי וצריך כן שיהיה פיקוח גם של הכנסת.
<נעמה מנחמי: אני מציעה שפשוט נדון בזה כשנגיע למקום הרלוונטי, שזה אחרי התקנות.
דוד רותם: לא, אני החלטתי שלא צריך לנהל על זה דיון.
<רחל דניאלי: רק משהו אחד, לגבי הערות המנהל, כתוב כאן "ככל שישנן", אז באמת אנחנו סבורים שהמנהל, ראוי שיכתוב הערה גם אם לו הערות: הכול בסדר, בדקתי.
<רחל דניאלי: בלי "ככל שישנן" ואז נדע שהוא סבור באמת שהופעלו האמצעים כראוי.
<טלי יוגב: בסדר.
<נעמה מנחמי: אוקיי, אז הסרנו את "ככל שישנן".
<נעמה מנחמי: שוב אני מציעה שאת (ה) אנחנו נצרף ל-(ד) בסוף כדי שזה יחול על שניהם.
<בתיה ארטמן: אנחנו הסכמנו לזה, אמרתי לך מראש, הסכמנו לזה, חסכתי לך קצת עבודה.
<נעמה מנחמי: לפני שאני אקריא את 15 היתה כאן הערה.
<מיכל גולד: מה יהיה על שניהם, רק הדיווחים או כל הסעיף?
<בתיה ארטמן: פיקוח.
<נעמה מנחמי: הפיקוח והדיווח.
<בתיה ארטמן: הדיווחים לפי התקנות.
<נעמה מנחמי: הדיווחים והפיקוח יהיו בעצם גם על אמצעי הריסון וגם על ההחזקה בחדר הנעול.
<נעמה מנחמי: לגבי 15, לפני שאקריא אותו, אנחנו קיבלנו הערה מחקיקת המשנה, מנוסח התקנות, שהם מבקשים שלא נחזור על כל נוסח החוק, אני מסכימה רק הסיבה שהוספתי את זה היא מאחר שסעיף (ב) היה קצת תלוש וקצת לא מובן בהקשר כי קצת קשה לדבר על הארכת החזקה כשעדיין לא דיברנו על מהי ההחזקה.
<יפעת רווה: את יכולה להפנות לסעיף בחוק, זה בסדר.
<נעמה מנחמי: אז אני מציעה שאת נושא הניסוח, מאחר שמדובר אך ורק בניסוח אנחנו נסגור בינינו.
<יפעת רווה: בסדר גמור.
<נעמה מנחמי: מכל מקום, אז אני רק אגיד בגדול, אני לא אקריא את הסעיף: בסעיף 15(א) כתבנו בעצם מהי ההחזקה בבסיסית, ההחזקה הבסיסית מוגבלת ל-20 דקות באישור האחראי על המשמרת כפי שכתוב בחוק ומאותן עילות שכתובות בסעיף 41א.
<יפעת רווה: בלי התוספת של "בכתב"?
<נעמה מנחמי: אנחנו עדיין לא שם.
עדי קול: אישור אחראי משמרת או אישור מנהל?
<טלי יוגב: הארכות זה מנהל.
<נעמה מנחמי: לא, אישור אחראי משמרת זה ל-20 דקות הראשונות.
<בתיה ארטמן: הנעול זה בהתחלה באישור מנהל משמרת, אבל הארכה היא באישור של מנהל או רכז.
<נעמה מנחמי: יש לי רק שאלה, מיהו אותו אחראי משמרת?
<טלי יוגב: אחראי משמרת הוא רכז קבוצה, שזה אומר שהוא מדריך שהיה לפחות 3 שנים, 4 שנים, שעובר גם הכשרה להיות רכז קבוצה, הכשרה מעבר להכשרות של המדריכים, והוא נמצא במעון כל יום עד 22:30.
<טלי יוגב: חשוב להגיד שגם מעבר אליו יש תורן הנהלה עד 20:00 כל ערב, וכשהם לא נמצאים אז גם ב-20:00 בלילה מעירים את המנהל או את הרכז, אין מה לעשות.
<רחל דניאלי: אפשר לרשום שהם עובדי מדינה לגבי מה שאמרנו?
<נעמה מנחמי: אני חושבת שהם לא.
<טלי יוגב: האחראי משמרת הוא לא.
עדי קול: אחראי משמרת בטוח לא, אבל השאלה אם רכז או שרק מנהל?
<נעמה מנחמי: לא, זה אותו אחד.
<בתיה ארטמן: רכז זה עובד מדינה.
<טלי יוגב: רכז חינוכי כן.
<טלי יוגב: רכז חינוכי ומנהל הם עובדי מדינה.
<בתיה ארטמן: יש 5 תפקידים שהם עובדי מדינה.
<רחל דניאלי: אז אפשר לרשום את זה שהם עובדי מדינה?
<רחל דניאלי: כי לא בכל המעונות ולא כל הזמן הם כן, זה לא קבוע בשום חוק.
דוד רותם: למה זה צריך להיות כתוב?
<טלי יוגב: אני אגיד לך למה זה בעיה, כי בגלל שלקחת עכשיו את (ה) והעברת אותו לסוף והחלת אותו על הכול, זה מוחל גם על כל המעונות הפתוחים, את מבינה?
<טלי יוגב: כי זה לא רק לגבי פסק זמן.
<טלי יוגב: פעם הסעיף הזה היה רק לגבי פסק זמן ואז זה רק בנעולים ואז אין לך בעיה כי שם תמיד יש לך את השדרה של עובדי המדינה.
<טלי יוגב: פעם שלקחת את הסעיף הזה - - -
<רחל דניאלי: אבל מעון נעול יש ממילא רק - - -
<טלי יוגב: לא, אבל לקחת את הסעיף הזה של הדיווחים והעברת אותו לסיפה והוא בעצם חל על הכול.
<רחל דניאלי: אבל אנחנו מדברים פה על המשך ההחזקה של החוסה, אנחנו ב-15(א).
<טלי יוגב: אה, סליחה.
<נעמה מנחמי: אנחנו עוד לא הקראנו את המשך ההחזקה של חוסה אז בואו נקריא אותו ואז נדבר עליו.
<נעמה מנחמי: "(ב) בהמשך להוראות סעיף 41ב(א) לחוק, המשך החזקה של קטין השוהה במעון נעול בחדר נעול מעל 20 דקות מותנה באישור מנהל המעון הנעול או הרכז החינוכי, אם שוכנע כי ממשיך להתקיים החשש כאמור בסעיף קטן (א) של בריחתו," – זה יהיה אם יהיה סעיף (א) – "או חשש לפגיעה בגופו של הקטין כאמור או בגופו של אחר או פגיעה ממשית ברכוש וכי נוכח התנהגותו או תגובתו של הקטין בתום פרק הזמן שהיה מצוי בחדר הנעול שוכנע כי פרק זמן זה לא הספיק להפחתת החשש כאמור וכי לא ניתן להסתפק בדרך שפגיעתה בחוסה פחותה.
<נעמה מנחמי: "
<בתיה ארטמן: "בחוסה".
<בתיה ארטמן: איפה שכתוב "קטין" זה "חוסה".
<נעמה מנחמי: הקראתי "חוסה" למרות שכתוב קטין.
<נעמה מנחמי: אני הוספתי שם הערה בכתב, שאני מבינה שאתם לא מסכימים אתה, אני מדברת על האישור של מעל 20 דקות.
<מוריאל נחמן: לא, זה לא ריאלי.
<טלי יוגב: זה לא ריאלי כי אם המנהל נמצא בחתונה ב-22:00 בלילה ואז צריכים את האישור שלו אז להתחיל לבקש שהוא ירוץ ויחפש פקס והוא בדיוק נוהג וכו'.
<טלי יוגב: צריך לקחת בחשבון שכל הדיווח בצורה המרוכזת עובר למנהל שצריך להעיר את ההערות שלו על זה וזה מועבר הלאה.
<טלי יוגב: אני אומרת לכם, ניהלתי את מעון מצפה ים, זה לא ריאלי.
<טלי יוגב: היו מעירים אותי ב-02:00 בלילה בשביל לאשר את הדברים אם היה צריך, זה לא ריאלי שזה יהיה בכתב.
<טלי יוגב: לי בבית, גם כממונה על המעונות, אין פקס.
עדי קול: פקס זה גם לא רלוונטי כבר.
<נעמה מנחמי: יש גם SMS, יש אי-מייל, היום יש לכל אחד אי-מייל בטלפון שלו, ועל זה אגב אני חשבתי כשחשבתי על בכתב.
<בתיה ארטמן: נעמה, צריך להיות אישור, יש גם אחריות, אל תשכחו שיש לנו אחריות, גם למנהל יש אחריות.
<טלי יוגב: הם כותבים: מנהל המעון אישר בשעה זו וזו.
<בתיה ארטמן: ולכן צריך התייעצות.
<בתיה ארטמן: הם לא יעשו את זה בלי אישור כי יש גם בזה הרבה אחריות והם לא יHקחו על עצמם את האחריות, תאמיני לי.
<נעמה מנחמי: נושא נוסף זו השאלה האם אנחנו בעצם סופרים את אותן שעתיים שיש היום בחוק כשעתיים במסגרת 24 שעות או שלכאורה, תיאורטית, אפשר להוציא אחרי שעתיים את הילד מהחדר, להשאיר אותו 10 דקות בחוץ ולהחזיר אותו בחזרה?
<טלי יוגב: אני רוצה להתייחס לזה.
<טלי יוגב: תראי, 10 דקות זה לעשות צחוק מהחוק, לא עושים את זה אבל כן יכול להיות מקרה שנער יירגע ולא יצא אחרי שעתיים, יצא אחרי שעה, או שעה וחצי ויהיה בסדר.
<טלי יוגב: הצ'אנס שיקרה עוד אירוע ויצטרכו להשתמש בפסק זמן ולא להזמין משטרה הוא קיים ואני אומרת לכם שבאירועים כאלה, אם אנחנו נגביל את זה ב-24 שעות, אנחנו פשוט נגרום לזה שמדריכים ידעו שאסור להם לעשות כלום חוץ מלהזמין משטרה.
עדי קול: אני לא מסכימה, מצטבר בתוך ה-24 שעות יש לך שעתיים, הוא היה אחרי שעה אז יהיה לך עוד שעה.
<טלי יוגב: אז עוד שעה ואחר כך הוא יהיה עוד שעה והכול יהיה בסדר, ופתאום אחרי הצהרים הוא יתחיל עם מכות ועם אלימות כלפי נער אחר, את לא יכולה להשתמש בשום עבודה חינוכית טיפולית.
עדי קול: אז צריך איזשהו אישור מיוחד בעיני.
<טלי יוגב: של מעבר לשעתיים?
<טלי יוגב: אין לי בעיה שזה יגיע לפיקוח אחרי שעתיים אם צריך עוד פעם, להפעיל עוד פעם מעבר לשעתיים שזה יגיע לפיקוח וזה לא יגמר ברמה של מנהל מעון.
<טלי יוגב: אבל אני אומרת שאנחנו רוצים לעזור לילדים ולא לעשות להם עוד תיקים.
עדי קול: בסדר, שיגיע לפיקוח.
<נעמה מנחמי: אז אנחנו נגדיר שחוסה שמעבר לשעתיים – אנחנו ננסח את זה אחר כך אבל מעל שעתיים דרוש אישור.
<בתיה ארטמן: החזקה מעבר לשעתיים בתוך ה-24 שעות דרושה אישור מפקח.
<בתיה ארטמן: החזקה במעון נעול לתקופה העולה על שעתיים מתוך 24 שעות זקוקה לאישור המפקח.
<טלי יוגב: כן, כי המפקח יודע מה היה ולמה הכניסו אותו מלכתחילה, המפקח יודע מה קורה.
<רחל דניאלי: אז עובד מדינה הכנסנו או לא?
<רחל דניאלי: כי איפה מעוגן ששני התפקידים האלו יהיו עובדי מדינה?
<נעמה מנחמי: הם לא מעוגנים.
<רחל דניאלי: אז למה לא לכתוב?
עדי קול: איפה כתוב 5 התפקידים, בתיה?
עדי קול: אמרת ש-5 תפקידים מתוך מעונות חסות הנוער - - -
<בתיה ארטמן: זה לא כתוב בשום מקום אבל מה שקורה, זו החלטה של המשרד שבגלל שמופעלים במעונות האלה סמכויות סטטוטוריות שדרת הניהול חייבת להיות של עובדי מדינה.
<בתיה ארטמן: לעומת זאת, המדרכים כמו שאמרנו, שזה אופי מיוחד, אני לא יכולה להחזיק בתקן קבוע של עובד מדינה מישהו ואחרי שנה אני אגיד: רגע, אתה לא בגיל ואתה לא יכול להמשיך לעבוד וגם בפועל הם לא רוצים היות במעון, זה עבודות זמניות.
<רחל דניאלי: אבל למה לא לעגן את עניין השדרה הניהולית?
<בתיה ארטמן: כי בתקנות אני לא מעגנת עובד מדינה.
<רחל דניאלי: למה?
<רחל דניאלי: שהוא עובד מדינה.
<בתיה ארטמן: לא, אני לא מעגנת את זה בתקנות.
<בתיה ארטמן: יש מבחני עובד מעביד ויש עניין של החלטות משרד.
<רחל דניאלי: בסדר, אז מה שיצא זה שלא, ואני יודעת שגם כיום יש מנהלים בפועל שהם לא עובדי מדינה.
<טלי יוגב: לא, באף מעון נעול אין דבר כזה.
<בתיה ארטמן: לא מכירה דבר כזה בכלל.
<רחל דניאלי: יש.
<טלי יוגב: אז עוד פעם אני אומרת, זו משהו של בחינה של מודלים וזה לא יהיה.
<רחל דניאלי: אני רק שואלת, אבל עובדה שזה נמצא היום.
עדי קול: טלי, אז על מה מדובר?
עדי קול: המקרה שזה כן קורה בפועל?
<רחל דניאלי: לא משנה, אני רק אומרת ששדרה כולה זה לא משהו קבוע וזה יכול להשתנות, וזה גם היום לא בכל המעונות שכל השדרה הם עובדי מדינה.
עדי קול: נכון אבל גם הגדרה של שדרה היא לא הגדרה משפטית, השאלה אם מנהלי מעונות, כתפקיד אחד הבכיר ביותר, הוא תמיד עובד מדינה?
<בתיה ארטמן: במעון נעול?
<בתיה ארטמן: תמיד.
עדי קול: היא עושה פרצוף שלא.
<רחל דניאלי: אני לא רוצה להגיד שום דבר מעבר, אני רק אומרת שמנהלים בפועל – לדעתי אם אין כאן בעיה עקרונית, הרי הם אומרים שעובדי מדינה הם השדרה הניהולית ואנחנו רוצים שרק עובדי מדינה יפעילו את הדבר הזה, אז פשוט בואו נכתוב: "מנהל מעון או רכז חינוכי שהוא עובד מדינה".
<רחל דניאלי: אני לא מבינה איפה הבעיה, זה הכול.
<רחל דניאלי: הרי כולנו כאן הסכמנו שיש חשיבות לעניין הזה אז אני אומרת בואו נכתוב, אלא אם כן אנחנו לא חושבים שיש חשיבות לעניין הזה.
<בתיה ארטמן: בשום מקום עוד לא דנו על איך יתנהל מעון וזו לא ההזדמנות.
<בתיה ארטמן: אם רוצים לעורר דיון על כל הנושא הזה צריך לקיים דיון לחוד אבל זו לא ההזדמנות בתוך התקנות האלה.
<יפעת רווה: אי אפשר לעשות את זה על הדרך של תקנות כאלה.
<רחל דניאלי: אנחנו לא על הדרך של התקנות, אנחנו על הדרך של מי יכול להפעיל את הסמכות הזאת וכולנו הסכמנו שהסמכות הזאת היא - - -
<יפעת רווה: אבל זה כללי למעון חסות.
עדי קול: אבל דרך אגב, אנחנו לא מדברים כאן על כללי ניהול מעון, אנחנו בסופו של דבר אומרים שהבן אדם שלו תהיה הסמכות להאריך כאן, במקרה הזה החזקה, יהיה עובד מדינה, לא אכפת לנו מי הוא יהיה.
עדי קול: זה יכול להיות מבחינתכם מנהל.
<בתיה ארטמן: אני מבינה, אני רק חושבת שזה לא המקום הנכון לקבוע מי יהיה עובד מדינה או לא, בתקנות האלה.
עדי קול: אבל אנחנו לא קובעים מי יהיה עובד מדינה אנחנו רק קובעים שזה יהיה עובד מדינה שיהיה אחראי על זה.
עדי קול: את יכולה אחר כך לכתוב שעובד מדינה גם מבחינתנו יהיה השומר בשער של מעון חסות הנוער, אנחנו לא מגדירים.
<בתיה ארטמן: אבל החוק קובע בדיוק מי יאשר, החוק קובע מי יאשר את זה.
<בתיה ארטמן: החוק קובע שזה יהיה מנהל או רכז.
עדי קול: נכון, אז אנחנו יכולים לשנות את התקנות.
<בתיה ארטמן: זה לא בתקנות, זה בחוק, זה כתוב בחוק.
עדי קול: בחוק, שמה?
עדי קול: שיהיה מנהל או שיהיה רכז?
<בתיה ארטמן: כן, שאישור המשך ההחזקה בפסק זמן מותנה באישור המנהל או הרכז.
עדי קול: הם אומרים שזה לא סותר את החוק אם אנחנו נגיד את זה.
<בתיה ארטמן: לא אמרנו שזה סותר, אני רק אומרת שזה לא המקום להחליט מי עובד מדינה ומי לא בצוות של מעון בתקנות האלה.
<מיכל גולד: סעיף ההסמכה הקודם של אמצעי הריסון מדבר על "לרבות לעניין בעלי התפקידים הראשיים", פה אנחנו לא מדברים על זה, אז נראה לי להגיד את זה רק פה ולא להגיד את שם זה נראה מצחיק, ולהגיד שם אנחנו לא רוצים, אז אני חושבת שאנחנו מכניסים את עצמנו לסלט.
עדי קול: יש אפשרות להגיד שיחולו עליו אותן חובות שחלות על עובד מדינה?
<נעמה מנחמי: דווקא זה לא לעניינו עכשיו.
עדי קול: לא זכויות, רק חובות, אני שולפת – לא, לא, את הזכויות גם אם אפשר והפנסיה וגם קביעות.
עדי קול: אתם יודעים הרי מה מפריע בסוף, מפריע בסופו של דבר העובדה איך אנחנו יכולים holding accountable to במקרה של הפרה.
עדי קול: זה החשש.
<יפעת רווה: ברור, ברור.
<בתיה ארטמן: דרך אגב, חברת הכנסת קול, אני חושבת שיש טעות בתפיסה של מה זו אחיזה מרסנת, הריסון זה אמצעי הגנה.
עדי קול: לא, אני כרגע לא מדברת על כך, אין שום ספק, בגלל זה אמרתי חיבוק ואמרתי holding, אין לי שום טעות.
עדי קול: בגלל זה אני אומרת שבכל אחד מהמקרים האלה אנחנו עדיין רוצים שלמדינה תהיה אפשרות להעמיד מישהו, באמת האחראי, אם במקרה את החיבוק הזה הוא עושה לא נכון.
עדי קול: הרי בסופו של דבר יש מקרים שיש בהם טעויות ואני רוצה לדעת שבסופו של דבר יש מישהו שיוכל להיות אחראי על זה כמו שאחראי עובד מדינה.
עדי קול: זה החשש שלי והשאלה אם יש אפשרות להכניס את זה, את האחריות הזאת.
עדי קול: אם מישהו עשה את תהליך הזה, עבר את ההכשרה ועשה את זה בצורה לא ראויה שאנחנו נוכל לדעת שאנחנו יכולים - - -
<בתיה ארטמן: אבל זה המפקח ידע.
עדי קול: אבל אם זה עובד קבלן, יש לו פחות אחריות מאשר יש לעובד מדינה, זה ההבדל.
<בתיה ארטמן: כל מי שנותן שירותים יודע שהוא צריך לתת שירותים בצורה טובה כי אחרת הוא מפר את ההסכם והוא לא יעבוד והם ממשיכים, אז לכן אני אומרת, כל נותן שירותים מעוניין שהעובדים שלו יעמדו בכללים ובסטנדרטים והם הראשונים שמפטרים מעובדים שלא עומדים בזה ולא צריכים את זה.
עדי קול: לך אין בעיה, אתה לא פה, בסדר.
דוד רותם: אני פה, לכן אני מנהל את הדיונים ולא את.
עדי קול: נחמד שזה העניין.
עדי קול: אתה היית מחליק את זה ככה אבל בסדר, אתה גם לא אכפת לך שזה יהיה - - -
דוד רותם: אני גם מעביר את זה ככה.
עדי קול: אוקיי, בסדר.
עדי קול: אני מחפשת את הדרך לעשות את זה, אני לא מרגישה שמצאנו את הדרך הנכונה לעשות את זה, להגיד את זה.
<יפעת רווה: תראו, ניסינו באמת, ישבנו הרבה על זה כדי שיהיה – אבל קודם כל, סליחה על האמירה, לא בטוח שעובד מדינה זאת הערובה.
דוד רותם: בטוח שלא, בעיקר אם הוא לא עובד משרד המשפטים.
<יפעת רווה: ברור, כי משרד המשפטים זה ערובה לכול אני מבינה.
דוד רותם: זה ערובה לכל.
<יפעת רווה: אבל כן ניסינו שיהיו פה איזשהם אמצעים שיבטיחו את הזהירות שבדבר הזה.
<יפעת רווה: כמובן שבסופו של דבר, כל מה שנכתוב פה, מה שחשוב זה - - -
עדי קול: אדם הוא אדם הוא אדם.
עדי קול: בסוף זה אדם.
<בתיה ארטמן: יש פיקוח על כולם ולכן צריך ללכת לכיוון הפיקוח ולא לכיוון של לכתוב שאם הוא עובד מדינה אז זה בסדר.
עדי קול: אוקיי, בסדר גמור, רציתי לראות שנעשתה החשיבה הזאת ואני מעריכה שהיא נעשתה.
<יפעת רווה: ועוד איך, ועוד איך.
<בתיה ארטמן: כמה שנים התנהלה החשיבה הזאת.
עדי קול: בסדר גמור.
<יפעת רווה: הגיע ליועץ.
<נעמה מנחמי: "דוח כאמור בסעיף 41ב(ג) לחוק ייכתב בסמוך לסיום שהותו של הקטין השוהה במעון נעול בחדר הנעול; הדוח האמור יועבר למנהל והמנהל יעביר את הדוח עם הערותיו, ככל שישנן, למפקח האזורי; העתקים מהדוח האמור ומהערות המנהל, יועברו לתיקו האישי של הקטין, והעתק מהערות המנהל יועבר לידיעת עובד המעון המוסמך שכתב את הדוח.
<רחל דניאלי: עוד פעם, למחוק את "ככל שישנן", שיהיה מרוכז.
<נעמה מנחמי: בסדר גמור.
<נעמה מנחמי: "מבלי לגרוע מהאמור בסעיף קטן" – או (ב) או (ד), נראה מה הוא יהיה, זה הסעיף שקדם לכך – "בסמוך לחדר הנעול, יוחזק יומן בו ינוהל רישום השהיות בחדר.
<נעמה מנחמי: מיד לאחר הכנסתו של החוסה לחדר הנעול ימלא עובד מעון מוסמך את כניסתו של החוסה – תוך ציון תאריך, שם החוסה והשעה המדויקת בה הוכנס החוסה לחדר; לאחר הוצאתו מן החדר של החוסה, ימלא העובד המוסמך את השעה המדויקת בה הוצא החוסה מן החדר; הוארכה שהייתו של החוסה בחדר – יציין העובד המוסמך – בכל פעם בה הוארכה השהייה – את השעה בה הוארכה השהייה, את זהות המאשר ואת האופן בו אושרה ההארכה.
<נעמה מנחמי: " – לא צריך "אופן" אז מספיק "זהות המאשר".
<בתיה ארטמן: יש לנו הערות.
<נעמה מנחמי: רק שניה, אני אסביר את הרציונל, זה סעיף שאני מציעה להוסיף.
<נעמה מנחמי: יש שני רציונליים: הדבר הראשון זה שבאמת כשיש החלפת משמרת אז יהיה ברור למשמרת הבאה מתי בדיוק התחילה השהייה של החוסה בחדר.
<נעמה מנחמי: הסיבה השנייה, והיא האפשרות היותר טובה של הפיקוח, באמת לפקח על הדיווחים שמגיעים אליו, כי אם כל הדיווחים יהיו תמיד בדיעבד אז לכאורה אנחנו לא יודעים תמיד אם יצא הדיווח אבל לעומת זאת, אם הדיווח נעשה תוך כדי, כשמגיע המפקח הוא יכול לראות שכבר התחילו את אותו לוג דיווח והוא יכול לדעת שהדיווחים נעשים כסדרם בצורה מיטבית.
עדי קול: איפה הקושי שלכם?
<טלי יוגב: אני רוצה להגיב בשני דברים: אחד זה לסמיכות של החדר הזה, שאם זה יהיה ליד לא יהיה יומן כי הוא לא יישאר.
<נעמה מנחמי: אוקיי, לגבי זה אין בעיה.
<טלי יוגב: זה צריך להיות בחדר מדריך, בחדר רכז, אבל לא ליד החדר.
עדי קול: אבל את יכולה לכתוב שזה יהיה בתוך המתחם הנעול?
<נעמה מנחמי: זה ברור.
<טלי יוגב: זה בכל מקרה בתוך המתחם הנעול.
<טלי יוגב: אז זה צריך להיות בחדר סגור.
עדי קול: כדי שזה לא יהיה במשרדים, בתוך המתחם הנעול.
<נעמה מנחמי: אפילו אין צורך להגיד איפה הוא יוחזק, אפשר להוריד את זה.
<טלי יוגב: והדבר השני הוא שהדרישה בתקנות שזה יהיה באותו רגע היא בלתי אפשרית ואני אסביר גם למה.
<נעמה מנחמי: "מיד לאחר", למה לא?
<טלי יוגב: "לאחר" זה בסדר אבל כתוב "מיד לאחר".
<טלי יוגב: בלי ה"מיד" אין בעיה אבל ברגע שאת כותבת "מיד" זה אומר שהוא צריך לעזוב הכול, לא ללכת לעבוד עם הקבוצה, להיות עם הקבוצה של כל הנערים שסוערים וכו' בגלל שנער נכנס לחדר, אלא לעזוב הכול וללכת מהר לרשום: שעה זו וזו הכנסתי אותו כי ככה וככה וכו'.
<טלי יוגב: אני ממש מבקשת שלא יהיה "מיד", זה ברור שהם עושים את הדיווחים ברגע שהם - - -
עדי קול: אבל בתוך התקופה של ה-20 דקות את עדיין רוצה שזה יהיה.
אורית סטרוק: תכתבי "בסמוך"
<נעמה מנחמי: "בסמוך", כן.
<נעמה מנחמי: מה עם "בסמוך"?
<טלי יוגב: "בסמוך" זה בסדר.
<נעמה מנחמי: הרציונל היה שבאמת אם מגיע פיקוח ורואה נער בחדר הוא לא יגיד: לא הספקתי עדיין, אין לי חובה לעשות את זה מיד.
<טלי יוגב: זה בסדר, רק שזה יהיה "בסמוך" ולא לעגן אותנו בתקנות על משהו שאני יודעת שאי אפשר לעמוד בו.
<נעמה מנחמי: אוקיי, "בסמוך".
<נעמה מנחמי: הסעיף הבא.
<מיכל גולד: "האופן בו אושרה ההארכה"?
<נעמה מנחמי: את זה הורדתי כבר, רק את זהות המאשר הוספתי.
<בתיה ארטמן: בסדר.
אורית סטרוק: למה בעצם לא צריכים לכתוב את הסיבה?
<נעמה מנחמי: כי זה יהיה במסגרת הדיווח הפרטני.
<טלי יוגב: לזה יש דיווח מפורט.
<נעמה מנחמי: המטרה של היומן הזה היא לא - - -
<בתיה ארטמן: זה רק כלי עזר.
<נעמה מנחמי: לפיקוח.
<טלי יוגב: שלא יהיה יותר זמן.
<בתיה ארטמן: לעובדים, לא לפיקוח, לעובדים.
<נעמה מנחמי: לעובדים ולפיקוח.
<נעמה מנחמי: "חדר נעול יהיה חדר שהוקצה לכך במיוחד ואינו משמש למטרה אחרת כגון חדר מגורים; החדר לא יהיה קטן מ-3 מטר רבוע; בכניסה לחדר יהיה כתוב בשפה ובאופן שמובנים לחוסה מהן מגבלות השהיה בחדר.
<נעמה מנחמי: " – זאת תוספת שאני הצעתי, הסיפה.
אורית סטרוק: זה בפנים?
אורית סטרוק: בחוץ?
<נעמה מנחמי: אומרים לי שאם מכניסים את זה בפנים אז לא יהיה.
עדי קול: מה אתם חושבים על זה?
<בתיה ארטמן: על הגודל של החדר טלי תגיד.
עדי קול: יש לכם בעיה אני מניחה עם זה שיהיה כתוב, או שלא?
<נעמה מנחמי: זה לא חייב להיות בכניסה לחדר אבל זה צריך להיות איפשהו נהיר.
<בתיה ארטמן: לא, היא מדברת על הגודל של החדר ועל הנושא של מה יהיה כתוב בכניסה לחדר.
<בתיה ארטמן: לגבי הגודל של החדר, המציאות מראה שיש מקומות שזה פחות ולכן אנחנו לא רוצים להיות - - -
<טלי יוגב: מקום אחד.
<נעמה מנחמי: מה גודל החדר שם?
<טלי יוגב: הקטן ביותר 2.5 וכל השאר יותר.
<בתיה ארטמן: זה לא חדר מגורים.
<טלי יוגב: אני יכולה להתחייב שכל בניה חדשה תעמוד ב-3 מטרים פלוס, שזה בסדר.
<מיכל גולד: בתקנות המעצרים יש דבר כזה.
<יפעת רווה: כן, במעצרים עשינו את הפניות לגבי פניות חדשות.
עדי קול: פניות להבא, כן, זה צריך להיות ככה.
<נעמה מנחמי: אז אולי נכתוב 3 ונכתוב איזושהי הוראות - - -
<יפעת רווה: "למעט חדרים שקיימים כבר"?
<נעמה מנחמי: לא, הוראת מעבר לגבי חדרים שקיימים.
<מיכל גולד: לא, זה לא מעבר.
<בתיה ארטמן: הוראת מעבר לא תעזור כי לא יגדילו שם את החדר.
עדי קול: לא, "למעט בחדרים קיימים", את יכולה לכתוב "למעט בחדרים קיימים".
<טלי יוגב: אז 2.5 בחדרים קיימים ו-3 מטרים בחדרים שיבנו להבא.
<נעמה מנחמי: מאחר שאת אומרת לי ש-2.5 ואני סומכת עליך אז אפשר פשוט לכתוב 3 להבא ואין צורך להגדיר את החדרים הקיימים.
<יפעת רווה: במעצרים יש לגבי מבנים חדשים אז אפשר לקחת משם את הניסוח.
עדי קול: תיארתי לעצמי שיהיה לכם קושי לכתוב את החצי השני של הסעיף.
אורית סטרוק: למה לא לכתוב 3 על הכול ולכתוב שאפשר לקבל היתר חריג?
<טלי יוגב: הם מקבלים את הדף, דף זכויות חובות מפורט, הכול, כשהם באים למעון.
עדי קול: כשבאים למעון.
<טלי יוגב: תאמיני לי שהם הולכים עם זה: מגיע לי, מגיע לי.