GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תמי סלע: ועדת ההשקעות תתכנס אחת לחודש לפחות, אלא אם כן אישר הדירקטוריון התכנסות בתכיפות אחרת שלא תפחת מפעמיים בשנה; הוועדה תקבע את הנהלים לעבודתה באישור דירקטוריון הקרן, ותעביר לדירקטוריון את פרוטוקול דיוניה וכן, אחת לשנה, דין וחשבון על פעולותיה; החלטות ועדת ההשקעות יתקבלו ברוב קולות החברים הנוכחים.
<תמי סלע: עלתה שאלה בעניין הזה על החלטה שמתקבלת שלא בישיבה פיזית עם נוכחות פיזית אלא החלטה טלפונית, אני חושבת שזה קורה ממילא לעיתים אבל אני רוצה לשאול אם בהקשר הזה צריך לכתוב משהו מפורש כדי שזה יתאפשר?
<תמי סלע: אני לא זוכרת מי העיר את ההערה הזו אבל הייתה הערה כזו לאחד הגורמים.
<איתן צחור: אם זה פה אחד אז מקובל - - -
<ניסן לימור: אני מציע להכניס את זה בנהלים שהוועדה תקבע בעצמה ולאפשר לה לעשות את זה.
<ניסן לימור: אני גם הייתי מוריד את ההתכנסות החודשית – רק הרגע קראנו על חובת זהירות וחובת אמונים, כלומר יש כאן כלים אחרים.
<ניסן לימור: הוועדה צריכה להבין מה חל עילה – החודש זה עניין טכני חסר משמעות.
<ניסן לימור: פעמיים בשנה או פעם ברבעון באופן כללי, אם את זה התקנון קובע, זה בסדר.
<ניסן לימור: אבל להכריח אחת לחודש?
דוד רותם: הדירקטוריון יאשר להם פעמיים בשנה.
<ניסן לימור: כתוב כאן "אחת לחודש".
שולי מועלם-רפאלי: תקרא את המשך המשפט.
<ניסן לימור: אז למה אני צריך "אחת לחודש"?
<ניסן לימור: אם התקנון קובע, לא אכפת לי לכתוב אחת לרבעון באופן כללי.
<איריס שטרק: אבל הוא אומר שהדירקטוריון יכול לאשר אחרת.
<ניסן לימור: אבל זה לא עובד ככה.
<ניסן לימור: אנחנו יודעים איך זה עובד.
<ניסן לימור: הרי אין תקנונים מסודרים ואין החלטות מסודרות, ואז יש לנו סעיף הרבה יותר חזק: חובת האמונים וחובת הזהירות.
<ניסן לימור: הם הרבה יותר חזקים מאשר אחת לחודש, אז למה צריך לכתוב את החודש?
<ניסן לימור: זה עניין טכני.
<תמי סלע: אם זו תדירות שבכל מקרה יוסכם שהיא גבוהה מדי - - -
<ניסן לימור: אפשר לקבוע אחת לרבעון, זה סביר.
<תמי סלע: אין טעם לכתוב את זה.
<ניסן לימור: יש לנו חגים ויש כל מיני דברים – אנחנו יודעים - - -
דוד רותם: רצית אחת לרבעון – שינינו לך.
<ירון הרמן: בעניין של החלת חובת זהירות וחובת אמונים: מחילים עליהם את החובות ורואים אותם כאילו הם נושאי משרה רק לעניין זה.
<ירון הרמן: עולות כל אותן שאלות שיש לגבי נושאי משרה בכלל – האפשרות לבטח אותם, לתת להם פטור משיפוי, האפשרות שלהם להתריע אם יש להם חובה להתריע, הזכויות שלהם לקבל מידע.
<ירון הרמן: יש הרבה מאוד סעיפים בחוק שלא מפנים אליהם, שאם המעמד שלהם הוא כמו דירקטור – אז זה חל עליהם.
<ירון הרמן: לא רק חובת הזהירות, גם זכות לקבל מידע, זכות לקבל ייעוץ, חובה להתריע בפני יושב-ראש דירקטוריון אם הם מגלים ליקויים.
<ירון הרמן: ההפניה רק לחובות היא לא שלימה בהיבט הזה אם רוצים לראות אותם כדירקטורים – עלתה השאלה אם אפשר לבטח אותם או אם אי אפשר לבטח אותם.
<גלי גרוס: נבהיר שמדובר בזכויות וחובות ואחריות של נושאי משרה בעניין הזה.
שולי מועלם-רפאלי: עם הפניות לכל חלקי החוק הרלוונטיים.
<איתן צחור: המילה "זיקה" היא מאוד רחבה וכוללת גם שליטה והפקת הנאה.
<איתן צחור: ניסיתי לחשוב מה זו הפקת הנאה בהקשר הזה ולא הצלחתי, בעיקר כשמדובר ביחסי עבודה.
<איתן צחור: אני חושב שצריך לכתוב "הפקת טובת הנאה" או להשמיט את זה לגמרי.
<איתן צחור: איזו הנאה אתה יכול להפיק מעובד?
<איתן צחור: המילה "הפקת הנאה" היא לא ראויה.
שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה שהכוונה הייתה "טובת הנאה".
<תמי סלע: זה נוסח קיים כבר - - -
<איתן צחור: אנחנו גם מתלבטים במילה הזאת "זיקה" גם במקומות אחרים, אל תשכחו.
<תמי סלע: "החזר הוצאות או שכר 5.
<תמי סלע: קרן לתועלת הציבור אשר פעלה לצורך השקעת הכספים העודפים באמצעות אחר או בעזרתו של אחר, לרבות מנהל תיקים, יועץ השקעות או ועדת השקעות, לא תשלם דמי ניהול, הוצאות או שכר מתוך נכסי הקרן בשיעור הגבוה מ-0.5 אחוז לשנה מסך כל הכספים העודפים שעמדו להשקעה באותה השנה.
<תמי סלע: היא מוגבלת בדמי הניהול.
<תמי סלע: אני עוברת לסעיף 14 להצעת החוק.
<תמי סלע: מדובר בעצם בהוראות מעבר אבל הן נוגעות רק לעניין דרכי השקעה, לכן אני אכניס אותן כאן.
<תמי סלע: ההוראה אומרת כך: "על אף הוראות סעיף 345מ, היו לקרן לתועלת הציבור ביום התחילה כספים עודפים המושקעים שלא בהתאם לדרכי ההשקעה לפי הסעיף האמור, יחולו לגבי אותם כספים הוראות אלה: (1) אם נקבעו מראש מועדים למשיכה או למימוש של הכספים האמורים (להלן – מועדי יציאה) – יוסיפו הכספים להיות מושקעים באותה הדרך עד למועד היציאה הראשון, וממועד זה ואילך יושקעו בהתאם לדרכי ההשקעה לפי הסעיף האמור; (2) אם לא נקבעו מראש מועדי יציאה לגבי הכספים האמורים – יוסיפו הכספים להיות מושקעים באותה הדרך עד תום שנה מיום התחילה, ולאחר מכן יושקעו הכספים בהתאם לדרכי ההשקעה לפי הסעיף האמור.
<תמי סלע: פה יש נקודה שלא דיברנו עליה אבל עכשיו אני חושבת עליה: אם יש כל מני עלויות שנגזרות מזה שהם צריכים להחליף את אפיקי ההשקה – האם יש אפשרות להתייחס לזה כדי שהם לא יצטרכו לשאת בעלויות האלה או לצמצם אותן כי בעצם זה נכפה עליהם.
<גלי גרוס: זה נכנס לפסקה (1) להבנתי.
<גלי גרוס: אם יש מועדים למשיכת הכספים אז אנחנו באמת לא רוצים שהם יספגו את הקנסות שנובעים מזה.
<גלי גרוס: אם אין מועדים אז יש להם מסגרת זמן שבה הם צריכים לפעול.
<תמי סלע: "(3) על אף האמור בפסקאות (1) ו-(2), קרן לתועלת הציבור יכולה לפעול שלא כאמור בהן אם אישר לה" – פה זה היה בית המשפט ועכשיו זה יהיה רשם ההקדשות וכל השינוי שעשינו – "דרך השקעה אחרת, ויחולו הוראות סעיף 1(ג) לתוספת השלישית.
<איריס שטרק: לדעתי, בכל מקרה צריך לסייג את סעיף (2).
<איריס שטרק: בגלל מועד הזמן שהם נותנים, יכול להיגרם נזק מהפדיון המוקדם.
<איריס שטרק: לא צריך ללכת על זה לרשם ההקדשות – ברגע שמונחת לפני ועדת השקעות אופציה שבגלל שקבעתם שאם לא נקבעו, אז רק עד סוף השנה, ובסוף השנה יכול להיווצר נזק בגלל השוק הכלכלי.
<איריס שטרק: אסור שזה יהיה – זה שיקול של ועדת השקעות שהתוצאה של אותו פדיון בגלל הגבלת הזמן אסור שתגרום נזק.
<גלי גרוס: לא תמיד יש ועדת השקעות.
<איריס שטרק: זה מוטל על כל הדירקטוריון.
<איריס שטרק: לא יכול להיות שייקבע מועד הוא שרירותי לחלוטין של שנה וזה יניב נזק.
<לימור תוסיה-כהן: מאיזה כיוון בא הנזק?
<לימור תוסיה-כהן: אם אין מועדים, אז לכאורה אפשר למשוך את זה בכל עת.
<איריס שטרק: עקב המצב הכלכלי לא שווה עכשיו לממש את זה.
<לימור תוסיה-כהן: האם במצב כזה לא מטפלת פסקה (3)?
<לימור תוסיה-כהן: אז הם הפונים לרשם – זה מה שנועד לעשות.
<איריס שטרק: אתם מכבידים מאוד עם הביורוקרטיה, מאוד.
<שלומית גלר: אני רוצה להתייחס לשני הסעיפים.
<שלומית גלר: אתם מתייחסים בסעיף (1) למה שנקרא כספים צבועים, ייעודיים, שיש להם תאריך יציאה עם לוחות זמנים; והסעיף השני מדבר על השקעות שהן לא צבועות.
<שלומית גלר: קודם כל, לעניין הזה של השקעה, שנה זה פרק זמן ארוך בכלכלה.
<שלומית גלר: זה ממש נחשב אין-סופי, לגבי כל התהפוכות שיכולות לקרות.
<שלומית גלר: אני חושבת שכדאי להכניס את המילים: "לא יאוחר משנה", זאת אומרת שאם באמת יש איזשהו תאריך, ותאריך התפוגה של אותה השקעה הוא שנה או משהו כזה – בסדר, אבל לא יאוחר משנה.
<שלומית גלר: זאת אומרת לקבוע מועד מקדמי הרבה יותר קרוב ולא יאוחר משנה.
<לימור תוסיה-כהן: מבחינתנו בוודאי שהדרך הזאת פתוחה.
<לימור תוסיה-כהן: הקרן יכולה למשוך אותם בכל עת מבחינתנו.
<לימור תוסיה-כהן: הכוונה הייתה שזה לא יעלה על שנה.
<לימור תוסיה-כהן: ככל שאתם חושבים שצריך להבהיר את זה בנוסח – אין מניעה.
<לימור תוסיה-כהן: מבחינתנו זאת בפירוש הגישה.
<שלומית גלר: - - - צריך להסב את זה בסוף להשקעות סולידיות, זו המטרה – The sooner the better, שנה נראה זמן ארוך מדי.
<איתן צחור: יש פה שאלה נוספת: מה זה בכלל מימוש או משיכה?
<איתן צחור: אם מגיע מועד פדיון או סוף תקופה, על פי עקרונות חשבונאיים ומיסויים זה נחשב למשיכה וצריך לדווח על זה.
<איתן צחור: אולי לכתוב "משיכה בפועל" או "מימוש בפועל"?
<קריאה: ברור שזה בפועל.
<איתן צחור: כי הפרשנות תהיה שמגיע מועד סופי ואתה רוצה להאריך – אתה לא יכול.
<איתן צחור: בסוף שנה או במועד מסוים, מס הכנסה רואה בעצם העובדה שאתה מחדש, אתה מאריך את זה, כמשיכה וזה חייב במס לצורך העניין.
<איתן צחור: אבל פה, לא זאת הייתה הכוונה – פה הכוונה להמשיך עם זה.
<גלי גרוס: לא, אנחנו לא רוצים להמשיך עם זה.
<גלי גרוס: הסעיף הזה אומר שאנחנו רוצים - - -
<תמי סלע: - - - בסופו של דבר שהם - - -
<שלומית גלר: לכן אני אומר: בהקדם האפשרי, לא יאוחר משנה.
<תמי סלע: אתם רוצים להגיד: "בהקדם האפשרי"?
<איתן צחור: אם פיקדון נמצא בתקופה מסוימת והפיקדון ממשיך וזה בסדר, אז עכשיו להתחיל לפדות אותו?
<גלי גרוס: איתן, הסעיף הזה מתייחס לכספים שמושקעים שלא בהתאם לדרכי ההשקעה - - -
<איתן צחור: איריס נתנה לך דוגמה: היא השקיעה במקרקעין, נניח במניות שצמודות למקרקעין או משהו כזה שלא נמצא בתוך המסגרת - -
<איריס שטרק: בסוף השנה הן בשפל.
<איתן צחור: - - ואז את מחייבת אותה למכור ולקנות משהו חדש - - -
<לימור תוסיה-כהן: היא יכולה לפנות לרשם לפי פסקת משנה (3).
<איתן צחור: בסדר, אבל אנחנו לא רוצים להגיע לשם.
<לימור תוסיה-כהן: זו הדרך, זה המתווה.
<איתן צחור: אני אומר שאם זה ממשיך – כל עוד זה לא נמשך בפועל - - -
<לימור תוסיה-כהן: אבל אז לנצח, למעשה, ניתן - - -
<איריס שטרק: רק אומר ליושב-ראש הוועדה שעל הרשם יש עומס גדול.
<איריס שטרק: זמן התשובה יכול להיות ארוך.
<איריס שטרק: גם הרשם פה - - -
דוד רותם: תלכי לבית משפט וזה ייקח לך עוד יותר זמן.
<איריס שטרק: לא, לא.
<איריס שטרק: שתהיה מחויבות של הרשם לענות תוך פרק זמן סביר.
דוד רותם: אין שום מחויבות של הרשם.
<שלומית גלר: הרשם עונה בדרך כלל בסדר.
דוד רותם: נדון בישיבה הבאה בהמשך.
דוד רותם: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט בנושא הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון - זכאות שליחי הסוכנות היהודית להצביע בנציגויות ישראל בחו"ל), התשע"ג-2013, של חברי הכנסת יריב לוין ודוד צור.
דוד רותם: מה ההתנדבות הזאת?
יריב לוין: אני אומר בקצרה, הצעת החוק באה בעצם להבטיח את זכותם של שליחי המוסדות הלאומיים להצביע בבחירות כאשר הם נמצאים בחו"ל.
יריב לוין: הזכות הזו בעצם מוסדרת בחקיקה כבר היום אלא שמתברר שבגלל עניין, שאפשר לפחות מההיבט הזה לראות אותו כפרוצדורלי, ישנו מעבר של העסקה של אותם שליחים מהעסקה ישירה על-ידי המוסדות הלאומיים להעסקה באמצעות הקהילות כך שאותם שליחים אומנם נשלחים מטעם המוסדות, הם עוברים אצלם את ההכשרה וכן הלאה אבל משכורתם באופן טכני משולמת באמצעות הקהילות בדרך שבעצם מנתקת את יחסי עובד ומעביד הפורמליים בינם לבין המוסדות הלאומיים.
יריב לוין: התוצאה של זה היא שהם בעצם מוצאים מחוץ לחוק שמעניק להם את זכות הבחירה משום שהם אינם עובדים כהגדרת עובד בחוק, ולכן מה שאנחנו מציעים לתקן זה לעגן את העובדה שמדובר באמת באתם שליחים שנוסעים לשליחות ארוכה, לא לאיזו נסיעה חד פעמית, שיוכלו הם וילדיהם, כפי שהדבר קיים על פי המגבלות שקיימות היום בחוק, להצביע בנציגויות בחו"ל.
יריב לוין: הנוסח מלכתחילה, לאחר שהצעת החוק גובשה בשיתוף עם הסוכנות היהודית והגיעה לוועדת שרים לענייני חקיקה - - -
דוד רותם: לא עם הסוכנות היהודית, אני צריך לדעת אם אורלי אישרה לך את זה.
יריב לוין: כן, אני אומר, היא הגיעה לוועדת שרים לענייני חקיקה ואז בוצע באמת תיאום מסודר מול ועדת הבחירות המרכזית, קיבלנו גם את הנתונים והיה ברור שמדובר באמת במספרים לא גדולים של אנשים ובקבוצה שהיא מאוד מוגדרת ומוגבלת וגם לא צפויה פתאום לצמוח באופן בלתי סביר כך שהדבר הזה לא יהווה איזשהו נטל חריג על ועדת הבחירות, שמסיבות מובנות מזהירה כל פעם מחדש ובצדק מפני הסכנה שבהרחבת ההצבעות במעטפות הכפולות, על הסיבוך שהיא עלולה לגרום בתהליכי ספירת הקולות אחר כך וניהול הבחירות.
יריב לוין: הנוסח הזה, כפי שאני מבין, שגיבשנו ועבר בוועדת השרים, עבר בהסכמה ניסוח נוסף מחדש כפי שהוא מופיע במסמך שהייעוץ המשפטי של הוועדה הכין.
יריב לוין: המהות לא השתנה.
יריב לוין: אני חושב שזה גם יותר נכון בצורה הזאת כי אז זה חוסך את הצורך לבצע תיקון פעמיים, גם ברגע שתיקנו את ההגדרה של מי שנחשב עובד אז זה חל גם לגבי מי שרשאי להודיע, להעביר בעצם את רשימת העובדים לוועדת הבחירות המרכזית וכך אנחנו בעצם פותרים בהגדרה אחת את העניין לכל רוחב ההוראות שנוגעות לנושא הזה.
יריב לוין: אני מקווה מאוד שהוועדה תאשר את ההצעה הזאת.
דוד רותם: מה הם המוסדות הלאומיים?
יריב לוין: המוסדות הלאומיים הם: הסוכנות היהודית, הקרן הקיימת לישראל, קרן היסוד וההסתדרות הציונית העולמית.
יריב לוין: כולן קיימות בחוק כבר היום.
דוד רותם: טייסי "אל על"?
יריב לוין: טייסי "אל על" לא נמצאים כי הם גם לא נמצאים בשליחות ארוכה.
יריב לוין: מדובר באנשים שנסעו לשליחות ארוכה מטעם המדינה, טייסי "אל על", שיש לנו כבוד רב אליהם, הם לא בשליחות ארוכה והם גם לא מטעם המדינה.
יריב לוין: "אל על" היום היא אומנם חברת התעופה הלאומית שלנו אבל עדיין חברה פרטית.
דוד רותם: לשיטתך, מה שיקרה זה שיום הבחירות ויום לפני הבחירות לא יהיו טיסות, ואתה מבין שזה דבר חמור מאוד.
<אורלי עדס: זאת סוגיה נפרדת שלא קשורה לחוק הזה.
דוד צור: רוב הטייסים מספיקים לחזור להצביע, רק טיסות טרנס-אטלנטיות לא.
<דורית ואג: הבעיה מי שיוצא באותו יום, נגיד לא לפני 13:00.
יריב לוין: תראו, יש שאלה, אדוני היושב-ראש, שהיא באמת שאלה הרבה יותר רחבה מקונטקסט של החוק הזה, עד כמה אנחנו רוצים לאפשר לישראלים שנעדרים באופן זמני מהארץ להצביע בבחירות, ולדבר הזה, כפי שאמרתי, יש שאלה מאוד גדולה גם בצד הערכי ובטח ובטח בצד הלוגיסטי.
יריב לוין: החוק הזה לא בא להרחיב את קבוצות הזכאים, הוא בסך הכול לוקח קבוצה שכבר קיימת, הוא לא מוסיף מוסדות, הוא לא משנה שום דבר במבנה הקיים והוא בא בסך הכול לתקן תיקון שהוא טכני במהות שלו.
יריב לוין: הכוונה של המחוקק והמצב החוקי הוא שהאנשים האלה צריכים להצביע, התוצאה הנוכחית היא שהדבר הזה נמנע מהם לא בגלל החלטה שנוגעת לדיני הבחירות אלא בגלל עניין טכני של אופן העסקתם, ואת זה אנחנו רוצים לתקן מבלי להיכנס, לפחות לא במסגרת הזאת, לשאלות הרחבות יותר.
דוד צור: קודם כל, אני גם שמח מאוד, כמובן, כמי שבין היוזמים של החוק הזה, יחד עם יריב.
דוד צור: לעניין השאלות שהעלה היושב-ראש, אין לדעתי מה לעשות היקש בין עובד "אל על" לבין החבורה הזאת שנשלחת בשליחות מטעם המוסדות האלה.
דוד צור: באותה מידה אפשר לומר למה לא עובדי הייטק למיניהם וכן הלאה.
דוד צור: זו חברה פרטית, זו לא שליחות לאומית.
דוד צור: אגב, גם לרובם, כן בסופו של דבר מתאפשר בחלון הזמנים של - - -
דוד רותם: גם הקרן הקיימת היא חברה פרטית.
יריב לוין: הקרן הקיימת היא חלק מהמוסדות הלאומיים אבל.
דוד רותם: היא חברה פרטית.
יריב לוין: אבל היא חלק מהמוסדות הלאומיים.
<אורלי עדס: אבל המחוקק כבר הכיר בזכות שלהם להצביע.
יריב לוין: הבעלות עליה היא של המוסדות הלאומיים, הבעלות על הקרן הקיימת היא של המוסדות הלאומיים, לא של גורם פרטי בשוק.
דוד צור: אני חושב שמה שמייחד פה את האנשים האלה שתינתן להם האפשרות הזאת זה שבעצם הם יוצאים בשליחות עבור המדינה ואנחנו צריכים לתת להם פחות או יותר את אותן אפשרויות שאנחנו נותנים לעובדי שגרירויות, נציגויות, משלחת משרד הביטחון ועוד כאלה ואחרים שעובדים בחו"ל.
דוד רותם: למה לא להביא אותם חזרה ארצה ליום הבחירות?
דוד רותם: הסוכנות היהודית זה גוף עשיר.
דוד צור: הנה, יש פה את מנכ"ל הסוכנות.
יריב לוין: יאמר לך מנכ"ל הסוכנות שהוא לא יודע על זה.
דוד צור: ג'וש, שאלו למה לא להביא אותם.
<ג'וש שוורץ: תראה, מאז קום המדינה לשליחי המוסדות הלאומיים, הסוכנות, ההסתדרות הציונית, קרן קיימת וקרן היסוד, נתנו בחוק את הזכות להצביע כמו עובדי מדינה שהיו בשליחות.
<ג'וש שוורץ: כל המצב הזה נוצר משינויים טכניים.
<ג'וש שוורץ: בהרבה מקומות בעולם הביקוש לשליחות מאוד גדל וזה חלק מהתעצמות הקשר בין המדינה לקהילות היהודיות.
<ג'וש שוורץ: היום אנחנו מדברים על כ-500 שליחים של כל המוסדות הלאומיים שנמצאים בחוץ לארץ בתקופות שמעל שנה, רובם בין שנתיים לארבע שנים.
<ג'וש שוורץ: השינוי הטכני היחיד שקרה הוא שחלק מהקהילות והארגונים ביקשו לשלם בעצמם את המשכורת.
<ג'וש שוורץ: שליח ל"הלל" בקמפוס בקולומביה, "הלל" החליט שהוא רוצה שהם יתנו את התלוש, לא הסוכנות.
<ג'וש שוורץ: הם שליחים של הסוכנות, יצאו מטעם הסוכנות.
<ג'וש שוורץ: מה שקרה הוא שבגלל הדבר הטכני הזה שהקהילה או הארגון היהודי משלם – בחוק כתוב "עובדי הסוכנות", ברגע שהמשכורת לא באה מהסוכנות אלא מסיבות טכניות הם החליטו לשלם, אז אנחנו רק מבקשים להחיל את זה על כולם.
<ג'וש שוורץ: היה מצב מאוד לא נעים בבחירות האחרונות, שרוב השליחים של הסוכנות וההסתדרות הציונית שקיבלו משכורת מהסוכנות יכלו להצביע, אבל יכול להיות בעיר אחת שליח שבמקום אחד הקהילה אמרה: לו אנחנו נשלם את המשכורת, ואז הם לא יכלו להצביע, אבל הם מוינו, שוגרו, הוכשרו, יצאו והם שליחי סוכנות לכל דבר.
<ג'וש שוורץ: זה ממש שעניין טכני.
<ג'וש שוורץ: רק אם אני יכול להעיר הערה לגבי הנוסח, אנחנו צריכים גם לדאוג באיזשהו שלב שזה יהיה לגבי כל ארבעת המוסדות הלאומיים כי התיקון הוא רק עובדי הסוכנות.
יריב לוין: לא, לא, זה כתוב, זה כל ארבעת המוסדות הלאומיים.
<נעמה מנחם: התיקון שהוסכם עליו, לא שהוצע בהתחלה, כולל את כל ארבעת המוסדות.
<נעמה מנחם: אנחנו נקריא אותו עוד דקה.
דוד רותם: נעמה, את מוכנה לקרוא את זה?
<נעמה מנחם: כן, אנחנו נקרא את הנוסח.
<נעמה מנחם: בח [נוסח משולב], התשכ"ט-1969, סעיף 116ז(א), בסופו יבוא: "עובד – לעניין הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית העולמית, הקרן הקיימת לישראל וקרן היסוד – לרבות שליח של אחד מהמוסדות האמורים, שתקופת שליחותו לא תפחת משנה, והנמצא במדינת החוץ עקב שליחותו".
דוד רותם: לעוד מישהו יש הערות?
יריב לוין: זה תלוי בך.
דוד רותם: טוב, אני אדחה, אני מבקש רביזיה.
יריב לוין: אני לא יכול לעשות כלום, אם תדחה אני לא יכול לעשות שום דבר.
דוד רותם: אני רוצה התייעצות סיעתית.
דוד רותם: הצעת חוק גיל הנישואין (תיקון מס' 6) (העלאת גיל הנישואין המותר), התשע"ב-2012 של חבר הכנסת דב חנין, זהבה גלאון, ניצן הורוביץ, חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה, יריב לוין, עפו אגבאריה, מוחמד ברכה, חנא סוויד ואילן גילאון.
דוד רותם: בבקשה אלעזר.
דוד רותם: <אלעזר שטרן:> במסגרת הדיונים הקודמים נשארו מספר נושאים שצריך להבהיר אותם.
דוד רותם: נעבור עליהם אחד-אחד.
דוד רותם: הנושא הראשון שדובר עליו – הדבר הזה סוכם, אני רק מציין את זה – הוא נושא העברת הטיפול בתיקים של עבירות לפי חוק הנישואין מהמשטרה לפרקליטות.
דוד רותם: זאת לנוכח האופי של העבירות ולנוכח העובדה שהפרקליטות גם ככה מטפלת בעבירות נושקות כמו ביגמיה וכולי.
דוד רותם: נמסר ממשרד המשפטים שזה מקובל גם עליהם.
דוד רותם: זה תיקון נוסף שנוסיף להצעת החוק.
דוד רותם: הנושא השני הוא נושא שעלה כמה פעמים בדיונים ולא מוצה עד הסוף.
דוד רותם: זה נושא החובה של בתי משפט לבקש תזכיר מעובד סוציאלי בכל פעם שיש בקשה להיתר לפי סעיף 5.
דוד רותם: משרד הרווחה מסר לנו שמסיבות שונות של עומס וכדומה, לא ריאלי להחיל את זה בצורה מלאה על כל המקרים מגיל 16 והלאה, אלא הם מבקשים שחובת התזכיר תהיה מגיל 16 עד גיל 17.
דוד רותם: מגיל 17 זה לא יהיה חובה, אבל לבית המשפט עדיין יש סמכות בשיקול דעת לבקש תזכיר.
דוד רותם: אבל אין מתחת לגיל 16.
דוד רותם: <אלעזר שטרן:> לא.
דוד רותם: זו הנקודה הבאה.
דוד רותם: אחת המחלוקות המרכזיות שהייתה, הייתה לגבי השאלה האם גיל 16 הוא הגיל המינימלי לחלוטין, והאם תהיה לבית המשפט סמכות שבשיקול דעת להתיר גם מתחת לגיל 16.
דוד רותם: בהקשר הזה, רוב מכריע של חברי הכנסת, של חברי הוועדה, וגם של נציגי הממשלה, היה בעד העמדה שגיל 16 הוא גיל המינימום.
דוד רותם: הייתה פה מחלוקת גם בין משרד המשפטים לבין משרד הרווחה.
דוד רותם: לפי מה שנמסר לנו, העמדה של הממשלה לפחות, נכון לעכשיו, היא ללכת עם הקו של מרבית חברי הכנסת ושל משרד המשפטים שגיל 16 הוא גיל המינימום, ואין מתחת אליו אפשרות.
דוד רותם: לא יהיה לבית המשפט שיקול דעת להתיר מתחת לגיל 16.
דוד רותם: זו הסוגיה השלישית.
יריב לוין: חנין, מבחינתך זה בסדר?
חנין זועבי: כן, אחרת אין טעם.
דוד רותם: אין בתי משפט.
דוד רותם: <אלעזר שטרן:> הסוגיה האחרונה שדובר עליה – בעקבות הדיונים הרבים על נושא האכיפה שעלו בוועדה, מה שהתגלה הוא שיש קשיים מרובים בנושא האכיפה בחלקים שונים של השרשרת.
דוד רותם: הוצע להחיל חובת דיווח על כל הגורמים הממשלתיים המעורבים בתהליך.
דוד רותם: הנחנו על השולחן נוסח שמתאר את חובת הדיווח של הגורמים השונים.
דוד רותם: כל גורם, שידווח על הדברים שבתחום אחריותו.
דוד רותם: כך תהיה לוועדה פעם בשנה תמונה מקיפה על כל שרשרת הגורמים שמטפלים בנושא.
דוד רותם: יהיה אפשר לבדוק איפה הכשלים ואיפה דברים טעונים טיפול.
דוד רותם: אפשר לעבור להצבעה רבותי?
דוד רותם: כן, חבר הכנסת מקלב.
אברהם מיכאלי: הסתייגויות – להצביע.
דוד רותם: כן, עכשיו אפשר להתחיל לרשום הסתייגויות.
אברהם מיכאלי: זו לא הצבעה, זה הסתייגויות.
<דורית ואג: הסתייגויות הן הצעות לתיקון נוסח שצריך להצביע עליהן.
אורי מקלב: אני רוצה לחזור על הדברים שאמרנו גם לקריאה ראשונה.
אורי מקלב: דברים שלא נאמרו על-ידי אלעזר, מטבע הדברים.
אורי מקלב: ואני רוצה לחזור ולהביע את העמדה שהבאנו ודיברנו עליה לקראת הקריאה הראשונה ובדיונים הקודמים.
אורי מקלב: דווקא עכשיו אני אומר את זה אפילו ביתר שאת.
אורי מקלב: טבעם של דברים, אחרי שהם מתפרסמים, יש פניות.
אורי מקלב: אני נחשפתי לפניות בנושא הזה של העלאת גיל הנישואין שתפגע באוכלוסיות נורמטיביות מסוימות שנוהגות להתחתן בגיל מוקדם יותר מגיל 18.
זהבה גלאון: מה זה יותר מוקדם?
אורי מקלב: כמו החוק היום, 17.
אורי מקלב: בין 18-17.
אורי מקלב: 17.5.
אורי מקלב: אבל עוד לפני 18.
אורי מקלב: שמעתי גם מהמציעים וגם מהמציעות את הסיבות שהביאו אותם לחוקק את החוק הזה – הן לא מתוך האוכלוסיות שאני מדבר עליהן, מתוך אוכלוסיות אחרות.
אורי מקלב: יש בעיה.
אורי מקלב: אני מזדהה עם הבעיה.
אורי מקלב: אני מכיר בה.
אורי מקלב: אני גם מבין את הבעייתיות שיש באוכלוסיות האלה ומסכים אתה.
אורי מקלב: בכל אופן אני רוצה להציג בפני הוועדה - - -
דוד רותם: אתה מבין שאנחנו מדברים על לא דתיים.
אורי מקלב: אני לא יודע אם זה קשור לדתיים או לא דתיים.
אורי מקלב: יכול להיות שהם דתיים.
אורי מקלב: הבעיות שהם מציגים, יכול להיות בהחלט שזו קבוצה דתית.
אורי מקלב: יהודית או לא יהודית אתה יכול להגיד, או מגזרים כאלה או אחרים.
אורי מקלב: בכל אופן, יש חוגים או קבוצות – הם לא רבים.
אורי מקלב: אלו לא מקרים רבים.
אורי מקלב: אני לא אגיד שאני נמצא בחוג הזה, אבל כאלה שאני התוודעתי להם.
אורי מקלב: דיברתי עם אנשים.
אורי מקלב: ראיתי והתרשמתי גם, ואני רוצה להביא את זה בפני הוועדה.
אורי מקלב: שם לא קיימות כל הבעיות שהעלו כאן.
אורי מקלב: אני מבין גם את הבעייתיות – אם אפשר להתיר לשופט לפני גיל 16 או שאי-אפשר.
זהבה גלאון: על סמך מה נקבע שלא קיים?
זהבה גלאון: הן חופשיות?
זהבה גלאון: הן מאושרות?
זהבה גלאון: הן מחליטות על דעת עצמן שהן רוצות להינשא?
זהבה גלאון: הכול בהסכמה?
זהבה גלאון: מה זה לא קיים?
עדי קול: זו אמירה קיצונית מדי לא קיים.
דוד רותם: לא להפריע לו.
זהבה גלאון: הבהרה.
דוד רותם: תני לו לדבר.
עדי קול: לא קיים זו אמירה מאוד קיצונית.
עדי קול: לא ידוע אולי.
אורי מקלב: הרי אתם מציעים את הדברים – איך אתם יודעים?
אורי מקלב: כיוון שהתברר.
אורי מקלב: רשויות הרווחה, המציאות מוכיחה.
אורי מקלב: אין מי שאומר שבאוכלוסייה הזאת או בקבוצה הזאת שזה קיים אצלן יש בעיות כאלה.
אורי מקלב: התגלו בעיות כאלה.
אורי מקלב: אני חושב שהפוך.
אורי מקלב: אולי באחוז שקיים, הם דווקא מראים על יציבות מיוחדת במשפחה בכל הנושאים, כולל המוכנות והבשלות שלהם.
אורי מקלב: מכינים אותן והן בשלות להגיע לגיל נישואין גם בגיל הזה.
אורי מקלב: זה חלק מתהליך של שושלת, חלק של מסורת.
אורי מקלב: מדובר בעיקר במשפחות של האדמו"רים, שם החצר תומכת, מכינה ומלמדת.
אורי מקלב: כשמגיעים לתהליך הזה של נישואים מוקדמים, זה לא רק בהסכמה, אלא זה בתמיכה.
אורי מקלב: זה חלק מהווי וחלק מהמסורת שקיימת במשך שנים רבות.
חנין זועבי: אולי לא נתנו להן לצאת מהמסורת.
חנין זועבי: אולי לא נתנו להן בכלל אופציות אחרות.
אורי מקלב: אז אם זאת הבעיה, אני מוכן שזה יהיה גם עם תזכיר של עובד סוציאלי.
אורי מקלב: אם יש בעיה כזאת, שיהיה גם מסמך.
אורי מקלב: אבל אני יודע שמי שיענה לי – ואני ציפיתי לתשובה הזאת – אולי שיבואו בפני שופט ויסבירו.
אורי מקלב: שופט הרי יכול להתיר.
אורי מקלב: ד"ר קדמן, אולי אתה הצעת לי בזמנו – אני כבר לא זוכר מי זה היה – החוק מאפשר לפנות לשופט ולבקש - - -
זהבה גלאון: במקרים חריגים.
דוד רותם: לא מתחת לגיל 16.
אורי מקלב: לא, אני מדבר על בין 18-17.
<ד"ר יצחק קדמן: הוא מדבר על 17.
קארין אלהרר: הוא מדבר על בין 18-17.
קארין אלהרר: אבל אני לא מבינה מה הבעיה - - -
אורי מקלב: אני לא בא להתיר מוקדם יותר מהחוק הקיים היום.
אורי מקלב: אני אומר ששינוי בחוק היום פוגע באוכלוסיות שהן לא הבעייתיות, הן הנורמטיביות.
אורי מקלב: אין שום בעיה איתן.
אורי מקלב: חופש האזרח וזכויות האזרח שקיימות – אנחנו לא מאפשרים להם להינשא כחוק.
אורי מקלב: החוק הגביל כאן שלא תהיה הורות לפני גיל 18?
אורי מקלב: מישהו הגביל?
אורי מקלב: או לא לפני 19?
אורי מקלב: אם אפשר להינשא בגיל 18, לכאורה החוק צריך להתיר הורות בגיל 19.
אורי מקלב: מישהו מהמציעים כאן חשב לחוקק איזה חוק?
אורי מקלב: אף אחד לא חשב על דעתו לחוקק איזה חוק.
אורי מקלב: הפועל היוצא מהעניין הזה הוא שאנחנו פוגעים בזכויות אזרח, פשוטו כמשמעו בעניין הזה.
אורי מקלב: זכויות אזרח, כשאין שום בעיה לא סוציאלית ולא סביבתית, ולא אישית במקרים האלה.
אורי מקלב: ומי שיגיד שיש בעיה כזאת הוא לא צודק.
אורי מקלב: אני הצעתי פתרון.
אורי מקלב: אני לא רק העליתי את הבעיה, גם הבאתי פתרון.
אורי מקלב: ביקשתי שאישורים כאלה יכולים יהיו להיות מאושרים על-ידי בית הדין הרבני הגדול.
אורי מקלב: בית הדין הגדול לערעורים, שיושבים שם אנשים בעלי ניסיון ומומחים.
מרב מיכאלי: הם רק גברים?
קארין אלהרר: שהם במקרה גם מאוד מכירים את המסורת.
אורי מקלב: שמייצגים את הציבור והציבור הזה מאמין בהם.
אורי מקלב: זה שונה.
זהבה גלאון: אנחנו יוצרים עכשיו ערכאה מקבילה?
אורי מקלב: הציבור הזה מאמין בהם.
אורי מקלב: אני חושב שגם אנחנו.
אורי מקלב: בכל אופן, הם עובדי ממשלה.
אורי מקלב: עם כל הכבוד, צריך גם לא לבזות ולשמור על הכבוד של בית הדין הרבני הגבוה.
אורי מקלב: יש לו את המעמד - - -
זהבה גלאון: עכשיו אתה נותן להם סמכות של ערכאה מקבילה?
אורי מקלב: כשהם יושבים בדיונים, הסמל של מדינת ישראל והדגל נמצאים גם כן במקום הזה.
אורי מקלב: לכבד את הדבר הזה.
אורי מקלב: זו החלטה שלהם.
אורי מקלב: אני קיבלתי תשובות מאנשים שלא רוצים לנגח, אלא התכוונו באמת.
אורי מקלב: מי שרוצה לנגח את המעמד, את יכולות השפיטה ויכולות האישור של בית הדין הגבוה לרבנות, לו אני לא עונה.
זהבה גלאון: אף אחד לא רוצה לנגח אותם.
זהבה גלאון: אנחנו לא חושבים שהם ערכאה מקבילה.
אורי מקלב: אני מדבר כאן בכנות.
אורי מקלב: אמרתי את הכול בשקיפות, לא בפוליטיקה.
אורי מקלב: אני מעלה את הדברים האמתיים שיש.
אורי מקלב: אמרו לי שאם אנחנו ניתן את האפשרות לבית הדין הגדול, אז באותה מידה יש בתי דין מקבילים – השרעיים וכדומה – ושם החשש שלא יאפשרו.
דוד רותם: אפשר לתת לכולם לבית הדין הגדול.
אורי מקלב: אני חושב שזה דבר שיכול להיות ראוי.
אורי מקלב: אם הם מוכנים.
אורי מקלב: אבל בית הדין הרבני הגדול לא דן במקרים באוכלוסייה שהשרעיים דנים בה.
אורי מקלב: לכן אני לא חושב שהבעיה תהיה שם, ולכן אני כן מבקש להחריג ולהתיר לבית הדין הרבני הגדול בצירוף של תזכיר סוציאלי, של עובד סוציאלי, להתיר את הנישואים.
אורי מקלב: שתהיה לו סמכות בידיים שלו להחריג במקרים מסוימים אוכלוסיות ומגזרים כפי שאמרתי קודם.
דוד רותם: רבותי, מי בעד ההסתייגות של חבר הכנסת מקלב?
דוד רותם: מקלב, תרים את היד.
דוד רותם: אתה בעד ההסתייגות.
אורי מקלב: רק שנייה, זו לא הייתה הסתייגות.
אורי מקלב: יש לי כמה הסתייגויות.
אברהם מיכאלי: בסדר, שתהיה הסתייגות גם.
אורי מקלב: חוץ מההסתייגות, השאלה אם מישהו יכול לענות.
אורי מקלב: גם לא עונים.
אורי מקלב: יש מישהו שחושב אחרת – אני אמרתי דברים שאין להם שום תשובה.
דוד רותם: אתה רוצה שאני אענה לך?
דוד רותם: אני לא רוצה לתת - - -
אורי מקלב: אני לא אומר את הדברים רק כדי שזה יעבור או לא יעבור.