GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דוד צנגן: אסיים מייד, אבל אני רק רוצה לומר, שאחרי הזקן הזה ועוד כמה דברים אחרים כאלה, עם טענה שדרסנו גופות, שאין אף גופה אחת כזאת; שמילאנו את הבורות של ג'נין בגופות, אין ממצא כזה, לא קיים; שירינו בילדים בני שמונה, אין גופה כזאת – זה דברים שבעובדות, זה לא דברים שבדעות.
<דוד צנגן: זה לא אמרו שתושבי ג'נין סובלים, אלו דברים שכולן עובדות אחת לאחת.
<דוד צנגן: אחרי הסרט אמרתי את זה לליה ון ליר, והיא אומרת לי: תשמע, אבל יש שם אזור הרוס?
<דוד צנגן: אמרתי לה: כן.
<דוד צנגן: אז היא אמרה, אז אנחנו נראה, אבל אני רק מבקשת ממך שתישאר אתי אחרי הסרט ותגיד את הדברים.
<דוד צנגן: בכרי, בסוף הסרט עם 300 אנשים ישראלים ש-10 מהם היו חברים פלסטינים של בכרי, עלה לבמה וכולם מחאו לו כפיים.
<דוד צנגן: אחרי עשר דקות שהוא דיבר, הוא שאל אם יש הערות, וליה ון ליר נתנה לי מרפק בצלעות ואמרה אם יש לי מה להגיד.
<דוד צנגן: עליתי על הבמה וסיפרתי מה שאני מספר לכם, שאני רופא ב"הדסה" ושאני מטפל בהרבה מאוד וגם מחנך ובקשר עם רופאי הגדה, ואחרי זה אמרתי: אבל בית-החולים לא הרוס, והזקן ככה – כשאמרתי שבית-החולים לא הרוס, התחילו ככה תזוזות בקהל, ואחרי שאמרתי את הסיפור על הזקן, התחילו לצעוק לי: רוצח, פושע מלחמה, כמה ילדים רצחת היום?
<דוד צנגן: וקם מישהו מהקהל ובא לבמה לקחת את המיקרופון.
<דוד צנגן: אמרתי: תראו, אם באלימות, אז בבקשה, והנחתי את הרמקול על השולחן והמשיכו צעקות.
<דוד צנגן: ורק אחרי 25 דקות היה איזה מישהו צדיק בסדום הזו, שאמר, רגע, בכרי כבר מדבר פה שעה פלוס, אולי נשמע גם את הרופא שהיה שם.
<דוד צנגן: אבל אני רוצה לסיים בעוד שתי נקודות קצרות של חצי דקה כל אחת.
<דוד צנגן: האחת, אם אתם חושבים שהדברים לא משפיעים, אז לפני שנה וחצי בתחום שלי – זה תחום שאתה יושב במרפאה ובמשך שעות הבוקר אני רואה בערך בין שמונה לעשרה חולים, בדרך כלל זה יוצא חמישה יהודים וחמישה ערבית, והדיון כמובן עם החולים הערבים מתנהל בערבית – ובמקרה באותו יום ישבה סטודנטית מהצפון מכפר – שלא אגיד את שמו, לא אחשוף אותה – ישבה אצלי כל אותו היום, ובסוף היא אומרת לי: תשמע, ד"ר צנגן, אני לא יודעת איך להגיד לך, אני כל כך לא מאמינה – לאמפטיה ואיך שאתה מטפל, ואיך שאתה קשור לחולים הערבים, אבל אתה יודע, אני יודעת מה שעשית בג'נין.
<דוד צנגן: ככה נגמר יום המרפאה שלי.
<דוד צנגן: והסתכלתי עליה ככה בפליאה קצת – מה עשיתי בג'נין?
<דוד צנגן: זה אחרי שבית-המשפט אמר שזה שקר ועלילה.
<דוד צנגן: אלו הדברים שנמשכים.
<דוד צנגן: ואם אני יכול להגיד לחברי הכנסת עוד משהו אחד, לכולכם – ההורים של חלק מאתנו באו מכל מיני ארצות, גם מסוריה וגם מרוסיה וגם מפולניה וגם מעיראק, שעלילות דם גרמו לזה שהרגו בהם.
<דוד צנגן: אם יש סיבה שהמדינה הזאת קיימת, שנמצאת כאן, זה שאנחנו יכולים להילחם נגד זה שיהרגו בנו בגלל עלילות דם.
<דוד צנגן: אמרתי את זה בבית-המשפט העליון, זה התפקיד שלנו להילחם שלא יהיו עלילות דם ושלא יהרגו בנו.
<דוד צנגן: אני מזכיר שאחיינים של בכרי אמרו אחרי הפיגוע שהם עשו, למה הם עשו: ראינו מה שצה"ל עשה בג'נין.
<דוד צנגן: מה הם ראו?
<דוד צנגן: את הסרט של בכרי?
<דוד צנגן: אתם חייבים לירות חזרה.
<דוד צנגן: יורים טיל על שדרות, אנחנו חושבים שצריך לענות חזרה.
<דוד צנגן: בכרי והרשות הפלסטינית ירו טיל של עשרה טון לבטן של מדינת ישראל, אי-אפשר להשאיר את זה ככה, והוא לא יכול לצאת אחרי זה בירקון יחד עם חברי האגודה לזכויות האזרח ולחגוג את נצחונו.
<דוד צנגן: אין דבר כזה.
<דוד צנגן: אני מאוד מודה לכם.
דוד רותם: חבר הכנסת זחאלקה.
דוד רותם: אבנר פינצ'וק והמכון הישראלי לדמוקרטיה, עכשיו תראו מה זה חופש ביטוי.
ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אכן חופש הביטוי הוא לא מילה רעה אלא אבן יסוד של כל דמוקרטיה, ואין לדבר על משטר דמוקרטי או איזשהו קיום של דמוקרטיה, אפילו שוליים של דמוקרטיה בלי חופש ביטוי ובלי חופש יצירה.
ג'מאל זחאלקה: אם מר בכרי חשב שבוצעו פשעי מלחמה בג'נין - - -
<דוד צנגן: אני שואל אם בית-החולים היה הרוס, כן או לא?
דוד רותם: לא, סליחה, אתה לא מתערב עכשיו, כי אתה עוד שנייה בחוץ.
ג'מאל זחאלקה: אם הוא חשב, ולפי מיטב מצפונו וידיעתו והוא עשה את זה בצורה – דרך אגב, אני מוחה על דברי מי שאמר שהוא אדם נבזה, מדובר באומן גדול, למרות שאני אישית לא מיודד אתו בכלל, אבל - - -
מיקי רוזנטל: גם אומן גדול יכול להיות נבזה, והוא נבזה.
דוד רותם: מיקי.
מיקי רוזנטל: מה?
דוד רותם: אתה לא - - -
ג'מאל זחאלקה: הוא אומן גדול והוא גם שחקן גדול, גם במאי בינוני אולי, אבל שחקן גדול בוודאי.
נחמן שי: הוא גם שקרן.
שולי מועלם-רפאלי: בסדר, שמענו.
נסים זאב: אבל מה הוא?
נסים זאב: הוא אומר את אותו דבר, הוא אומן נבזה והוא אדם גדול.
נסים זאב: מה הקשר בכלל - - -
ג'מאל זחאלקה: אני לא אמרתי: אומן נבזה.
ג'מאל זחאלקה: לא אמרתי.
נסים זאב: לא, הוא אמר שהוא יכול להיות גם נבזה וגם אומן גדול.
ג'מאל זחאלקה: לא, הוא אמר.
ג'מאל זחאלקה: אני מוחה על הדברים שלו ככה, איך אומרים, אני מנסה להיות עדין בדברים שלי.
יריב לוין: כל עם והקריטריונים שלנו לאנשים גדולים.
ג'מאל זחאלקה: יכול להיות – אם מישהו אחר חושב שמה שהיה בג'נין זה לא פשעי מלחמה אלא פעולה הומניטרית של הצבא שבאה לסייע לתושבי ג'נין ולילדי ג'נין - -
נסים זאב: היא באה להגן על מדינת ישראל ועל תושבי ישראל.
דוד רותם: לא, נסים זאב.
דוד רותם: אף אחד לא מפריע לזחאלקה.
ג'מאל זחאלקה: - - ולגמור את ייסוריהם בכך שאפשר לחסל את החיים שלהם בכלל או דברים כאלה.
ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע מה עשו שם בדיוק, אז הוא יכול לעשות סרט גם על העניין הזה, ולהציג את זה כפעולה הומניטרית, ובבקשה והציבור ישפוט, זה איך אומרים, ככה מתמודדים עם הדבר.
ג'מאל זחאלקה: אבל לנסות למנוע את זה בצורה טכנית, כלומר, אתה לא יכול להתמודד עם אומן או עם פעולת אומנות בהענשה.
ג'מאל זחאלקה: ואני לא רוצה עכשיו לתת לכם רשימה ארוכה מאוד של דברים: 1970 יוצא הסרט "חייל בכחול", ככה אני שולה מזיכרוני, בכיכובה של הכוכבת הגדולה קנדיס ברגן אמריקנית, וכל העיתונות האמריקנית רועשת וגועשת, הוא בכלל על האינדיאנים, אבל בגלל שיש מלחמת וייטנאם, אומרים שזה דמורליזציה של החיילים ופגיעה באומה וצריך למנוע את הסרט, וכל הזעקות האלה עלו.
ג'מאל זחאלקה: בסרט הזה היינו כבר.
ג'מאל זחאלקה: אני יכול להביא לכם עשרות דוגמאות.
ג'מאל זחאלקה: גם באומנות ערבית, כשיוסף שהין הוציא את הסרט "תחנה מרכזית קהיר", היו קריאות להעמיד אותו לדין ואפילו להכניס אותו למאסר, כי הוא הציג את קהיר בצורה נוראית והוא שיקר.
ג'מאל זחאלקה: אני יכול להקריא לכם.
ג'מאל זחאלקה: והוא אומן גדול – על גדול הבמאים הערבים אני מדבר, לא על מישהו שולי.
ג'מאל זחאלקה: כי הוא הציג את התמונה האמיתית של העוני ושל הדלות ושל הייסורים של האנשים בקהיר, ובא כאן מנקודת מבטו של הקורבן, זה קשה לפושע לשמוע את נקודת מבטו של הקורבן.
שולי מועלם-רפאלי: איזה פושע?
<דוד צנגן: מה זה פושע?
<דוד צנגן: אנחנו לא פושעים.
דוד רותם: לא, סליחה, אתה יוצא עכשיו החוצה.
<דוד צנגן: אין לי בעיה.
דוד רותם: אתה מתבקש לצאת.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להציג כאן - - -
דוד רותם: סליחה, זחאלקה, דקה.
דוד רותם: אתה מתבקש לצאת, ד"ר צנגן.
<דוד צנגן: בבקשה.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להציג את מבנה האמת.
ג'מאל זחאלקה: אפילו מה שאמרתי, זה יכול לספר את סיפורו וזה יכול לספר את סיפורו.
ג'מאל זחאלקה: מי שחשב שבג'נין יש פעולה הומניטרית, יכול לעשות סרט ולהציג את זה כפעולה הומניטרית, מי שחשב שבוצע פשע מלחמה יכול להציג את זה, אבל זה לא סיפורים שווים, אגיד לכם למה, פשוט מאוד, כי תמיד, תמיד, תמיד לקורבן יש אינטרס להציג את האמת, לפושע יש אינטרס להסתיר את האמת.
ג'מאל זחאלקה: לכן הצבא משקר ובכרי ותושבי ג'נין צודקים.
ג'מאל זחאלקה: לא בגלל תכונות גנטיות, אלא בגלל - - -
יריב לוין: - - - לכן בכרי משקר והצבא צודק.
שולי מועלם-רפאלי: ברור.
ג'מאל זחאלקה: אם מישהו גונב לי משהו, אם מישהו תוקף אותי - - -
נסים זאב: הטרוריסטים היו בכנסת, לא בג'נין.
ג'מאל זחאלקה: אם מישהו תוקף אותי ואני רוצה לספר את האמת, איך הוא תקף, איך הוא עשה, איך הוא פצע אותי, הוא רוצה להסתיר בכלל, על הפנים שלו, איך אומרים, דחפו את היד שלי – יכול לספר.
ג'מאל זחאלקה: לכן אני חושב שאתה רוצה להצר עליו.
שולי מועלם-רפאלי: - - - הרוגים וכל הפיגועים הם לא יכולים להגן על עצמם.
דוד רותם: שולי, שולי.
שולי מועלם-רפאלי: פשוט בושה וחרפה.
דוד רותם: לא בושה וחרפה ולא בטיח, זה חופש הביטוי של הדמוקרטיה.
מיקי רוזנטל: מה לעשות, צריך לדעת לשמוע גם דברים שאתה לא אוהב.
שולי מועלם-רפאלי: טוב.
מיקי רוזנטל: זה העניין, זה דבר מאוד חשוב.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שחופש הביטוי בארץ בכלל מצומצם יחסית, לצמצם אותו עוד ועוד ועוד, זה לגמור אותו, ולכן אין שום מטרה ראויה לחוק המוצע מול המטרה הראויה בהחלט של חופש הביטוי.
ג'מאל זחאלקה: ישנם כלים, מי שחושב שזה לא נכון, יש לו מספיק כלים להתמודד עם העניין הזה והוא צריך לעשות את זה, הוא יכול לכתוב בעיתון, אתה יודע כמה מאמרים כתבו על בכרי?
ג'מאל זחאלקה: הוא הפך לאויב העם.
ג'מאל זחאלקה: כמה נאמר עליו בטלוויזיה ובתקשורת, כלומר, מי שחשב שהסרט של בכרי לא טוב, שיש בו דברים לא מדויקים, אפילו שקרים וכו' וכו' הייתה לו במה, איך אומרים, פי עשרה ופי 20 מבכרי.
ג'מאל זחאלקה: לכן אני חושב שהכנסת לא צריכה להתערב, לא צריכה לחוקק חוקים ולא צריכה להגביל חופש ביטוי.
ג'מאל זחאלקה: ואני עוד פעם מוחה בתוקף על הכינוי "נבזי", שנאמר כאן על-ידי חבר הכנסת רוזנטל, לאומן הגדול מוחמד בכרי.
ג'מאל זחאלקה: תן כבוד.
מיקי רוזנטל: והייתי עדין שכיניתי אותו נבזה.
<יהונתן ואן קספל: אני בן 43, השתתפתי במבצע "חומת מגן".
<יהונתן ואן קספל: קיבלנו צו 8, כל הגדוד התגייס כאיש אחד, אחרי אימון קיבלנו ציוד חלקי, ויצאנו לקרב.
<יהונתן ואן קספל: יצאנו לא לפיקניק, יצאנו למגר את הטרור שהשתולל ברחובות בארץ, והשיא הגיע בפיגוע במלון "פארק" בנתניה, שנהרגו 29 אנשים, ואחר כך נפטרו עוד.
<יהונתן ואן קספל: בתוך מחנה הפליטים פגשנו בין 200 ל-300 מחבלים שאפשרנו להם במהלך הלחימה להיכנע, עצרנו את רצף הלחימה – אחד מעקרונות הלחימה זה המשכיות.
<יהונתן ואן קספל: ב-9 באפריל יצאנו לקרב אחרון, ואז בחמש בבוקר נהרגו 13 מחברי בפלוגה, שאספנו אותם בחלקים, ויצאנו לבית-הקברות לקבור אותם.
<יהונתן ואן קספל: קיבלתי שעה אפטר להחליף בגדים בבית, ואז אבא שלי התקשר ואמר לי: תגיד לי איפה אתה נמצא.
<יהונתן ואן קספל: סיפרתי לו שקרה מקרה, ואז הוא אמר לי: תגיד לי מה אתם עושים – אבא שלי גר בהולנד – אני רואה פה בחדשות שאתם עושים טבח.
<יהונתן ואן קספל: טבח בג'נין לא היה.
<יהונתן ואן קספל: המקרה של מוחמד בכרי הוא - - -
דוד רותם: זה לא היה בכרי ששידר את זה בטלוויזיה ההולנדית.
<יהונתן ואן קספל: לא, זה לא היה בכרי, אבל בכרי רקד על הנושא הזה, זה היה ב-9 באפריל, התחילו לצאת שמועות כאלה – הוא מגדיר את הסרט שלו "דוקומנטרי" – אז בתחקיר קטן היה צריך לדעת שמה שהוא מביא הוא שקר.
<יהונתן ואן קספל: במה הוא מאשים אותנו?
<יהונתן ואן קספל: אותי?
<יהונתן ואן קספל: הוא מאשים אותי, אותנו ואת החברים שלי, שרצחנו, שהוצאנו אנשים להורג, שלשנו אותם עם הטנקים עד בצק ועם הבצק מילאנו את הבורות על מנת להתקדם וכו' וכו'.
<יהונתן ואן קספל: זה לא שאנחנו נגד – אנחנו יצאנו להילחם בעקבות החלטה של הכנסת, אתם שלחתם אותנו להילחם ועשינו את המקסימום שלנו, שילמנו מחיר של 23 הרוגים, הרבה פצועים, וכל החברים שלי, כולם – אני לא מכיר אחד שלא נפגע נפשית, שיצא מהקרב הזה.
<יהונתן ואן קספל: וזה המצב שלנו.
<יהונתן ואן קספל: זה מחיר המלחמה, שאני בתור אזרח, בתור לוחם מוכן לשלם.
<יהונתן ואן קספל: מה שקרה, שבאנו לסינמטק בתל-אביב, ואז עומד שם מר בכרי ומר גרבוז, הוא אומר: אתה פושע מלחמה, אתה רוצח, בתל-אביב.
<אבנר פינצ'וק: על זה היית יכול להגיש תביעת דיבה.
<יהונתן ואן קספל: ואז היו חברי כנסת, ואז היו מהעירייה - - -
מיקי רוזנטל: אגב, על זה בדיוק היית מגיש תביעת דיבה וזוכה.
<יהונתן ואן קספל: עשינו את זה, עשיתי את זה - - -
דוד רותם: לא, עזוב, אל תענה לעצות הרעות שנותנים לך פה.
<אבנר פינצ'וק: למה?
<אבנר פינצ'וק: זה לא נכון?
<יהונתן ואן קספל: לא הפרעתי לך, אדוני.
<יהונתן ואן קספל: אחרי שראיתי את הסרט של בכרי, יצאנו חמישה לוחמים לקרב נוסף, מבחינתנו הקרב עדיין עד היום – עד שהיועץ המשפטי לממשלה לא מקבל החלטה או השינוי בחוק לא יתקיים – מבחינתי, אני עדיין בקרב.
<יהונתן ואן קספל: הרצח של אופי שלנו, של חיילי צה"ל שהשתתפו בקרב בג'נין, מתמשך יום יום.
<יהונתן ואן קספל: ואני מציע לכם לפתוח את אתר האינטרנט של "אינתיפאדה אלקטרונית" ששם הכול כביכול, כל הפשעים שאדוני אומר שביצענו, ביצענו, אז הייתי אצל הרמטכ"ל, אמרתי לו: או שתעמיד אותי לדין או שתגן עלי.
<יהונתן ואן קספל: אף אחד לא הגן עלי.
<יהונתן ואן קספל: הגעתי פה לכנסת, הגשנו את התביעה, ולאורך כל הדרך בכרי שקרן, עשה את זה בחוסר תום לב מובהק, עשה את זה כדי לפגוע בחיילי צה"ל.
<יהונתן ואן קספל: לא יכול להיות שאנחנו שיוצאים בשם הכנסת, קוברים את החברים שלנו לאחר הקרב, באים לחבק את המשפחות שכולות שנה אחרי שנה – ואני חייב להגיד לכם שהמצב שלהם על הקטע הזה של הסרט אוכל אותם שנה אחרי שנה.
<יהונתן ואן קספל: כל שנה הם נראים יותר גרוע.
<יהונתן ואן קספל: לא יכול להיות שאתם שולחים אותנו להילחם, ואחר כך תגידו: חבר'ה, תתמודדו.
<יהונתן ואן קספל: חייב להיות פה דין ודיין.
<יהונתן ואן קספל: חייב להיות פה חוק שמגן עלי, על שמי הטוב.
<יהונתן ואן קספל: לאורך כל הדרך היו לנו טענות למה ניתן לעשות אותנו מתוך הקבוצה.
<יהונתן ואן קספל: בית-המשפט לא התייחס לזה.
<יהונתן ואן קספל: לא רצו להיכנס לקטע הזה, כי היה ניתן לעשות אותנו מתוך הקבוצה.
<יהונתן ואן קספל: חייב להיות פה תיקון בחוק.
<יהונתן ואן קספל: אני מבקש שתעשו את המקסימום.
<יהונתן ואן קספל: חבר'ה, לא פשוט לנו לצאת לקרב – במלחמה הבאה אנחנו גם נצא, אנחנו כבר יודעים פחות או יותר מה הגזרה שלנו – ואני בא, אנחנו באים.
<יהונתן ואן קספל: אבל אנחנו חייבים לקבל - - -
ג'מאל זחאלקה: איפה המלחמה הבאה?
<יהונתן ואן קספל: לא משנה.
ג'מאל זחאלקה: אתה אמרת.
<יהונתן ואן קספל: בעיקרון - - -
יוני שטבון: אתה לא תגיע לזה, זחאלקה.
יוני שטבון: חבר הכנסת זחאלקה, את המלחמה הבאה אתה תקבע איפה היא.
ג'מאל זחאלקה: לא, הוא אמר "מה שאנחנו יודעים".
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לשמוע, מעניין מסקרן לי.
<יהונתן ואן קספל: אדוני, אני מבקש שתיתנו לנו גיבוי, שהכנסת גם בלי להתבלבל עושה פה תיקון לחוק ואומרת, חבר'ה, אנחנו עומדים אחרי צה"ל.
<יהונתן ואן קספל: המצב של היום בלתי אפשרי.
<יהונתן ואן קספל: רק מילה אחרונה - - -
מיקי רוזנטל: גם אז אי-אפשר יהיה לתבוע את בכרי, כי אי-אפשר לעשות חוק בדיעבד.
מיקי רוזנטל: אתה מחפש נקמה?
<יהונתן ואן קספל: לא, ממש לא.
מיקי רוזנטל: ובדרך אתה רוצה להרוס את הכול.
<יהונתן ואן קספל: ממש לא, ממש לא.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא קשור, זה לא רלוונטי כבר.
<יהונתן ואן קספל: הדבר האחרון שאני רוצה – אף אחד לא חשב שיקומו קבוצות של ניאו-נאצים בישראל, והיו צריכים לתקן את החוק, מה קרה?
<יהונתן ואן קספל: אותו דבר גם פה, חייבים לתקן את החוק.
<אבנר פינצ'וק: את התיקון הזה - - -
<יהונתן ואן קספל: אתה, דרך אגב, הטענות של המועצה, היוצרים, החבר'ה שלכם, טענו כל הזמן על חופש ביטוי, אני בעד חופש הביטוי, אני מוכן להילחם על הערכים של מדינת ישראל, אבל ברגע שמציגים אותי כרוצח ופושע, חייבים לקום ושתהיה לי את האפשרות לתבוע.
<יהונתן ואן קספל: תודה רבה.
<ילון גורביץ: אף חוק לא יחזיר את החברים שלך שנהרגו.
שולי מועלם-רפאלי: אל תעשו פה פסיכולוגיה בגרוש.
שולי מועלם-רפאלי: - - - שום דבר.
יוני שטבון: אתה מדבר עכשיו בחוצפה.
יוני שטבון: אתה מדבר על ההרוגים?
יוני שטבון: זה מה שאתה אומר לחייל צה"ל שהחיילים שלו נהרגו, שהוא לא יחזיר את החיילים, מה זה צריך להיות?
יוני שטבון: אין לך בושה.
יריב לוין: עמית ברק.
<עמית ברק: תודה רבה.
<עמית ברק: אני משרת במילואים כבר קרוב ל-15 שנה בגדוד צנחנים עם אבא שלי ועם אח שלי, יש לנו מאות ימי מילואים, אימונים, השתלמויות, תעסוקות, צווי 8.
<עמית ברק: מלחמת לבנון השנייה – במלחמה הזאת גם אחותי הייתה פקידה בגולני, לא יודע למה בגולני, לא צנחנים, אבל הייתה פקידה פלוגתית בגולני בגבול הצפון.
<עמית ברק: מאיפה אימא שלי שואבת את הכוחות האלו?
<עמית ברק: מהעניין הזה שהיא מודעת והיא יודעת שצה"ל הוא הצבא הכי מוסרי, ושיש הסכם בלתי כתוב אבל מחייב.
<עמית ברק: אנחנו נקראים לדגל, אנחנו מתייצבים בשם הערכים להגן על מדינת ישראל, להגן על אזרחיה, להגן על הערכים, על חופש הביטוי, על הדמוקרטיה, אבל החברה הישראלית ונבחרי הציבור צריכים לתת לנו את הגב.
<עמית ברק: ומה שאנחנו מבקשים זה שייתנו לנו את הכלים להגן על עצמנו.
<עמית ברק: אם היועץ המשפטי לממשלה לא עושה את זה, ואם אף אחד לא עושה את זה, אנחנו נעשה את זה.
<עמית ברק: אז נחזור מהמלחמות, נחזור מצווי ה-8, ואנחנו בכלים המשפטיים והחוקיים ניאבק על הזכות שלנו, על השם הטוב שלנו.
<עמית ברק: דיברו פה על אפקט מצנן, יש אפקט מצנן הפוך גם.
<עמית ברק: אתם יודעים, כל ההוויה, חוויות בשירות במילואים, חבר'ה מצלמים, מצטלמים – יש היום חבר'ה שמפחדים להצטלם, בינינו, מוציאים את האייפון, מצלמים, יש חבר'ה שמפחדים, כי הם אומרים: אני לא רוצה שזה יגיע ל"יוטיוב", אני לא רוצה שזה יגיע לפייסבוק, אני רוצה בעוד כמה שנים שאוכל להסתובב חופשי בעולם.
<עמית ברק: בכל הסרטים האלו, התעמולתיים האלו של תועמלנים, שיש מאחוריהם אידיאולוגיה והם באים לעשות דמוניזציה לחיילי צה"ל, לא רק לצה"ל, לחיילים, לפאבל, ליהונתן, לד"ר צנגן, לאחרים, לאבא שלי, לאחי, יש מאחורי זה אידיאולוגיה ויש מאחורי זה אינטרסים אישיים.
<עמית ברק: תנו לנו את הכלים להגן על עצמנו.
<עמית ברק: המדינה לא רוצה, המדינה לא יכולה, היועץ המשפטי לא רוצה, לא יכול, תנו לנו לעשות את זה.
יריב לוין: כן, בבקשה.
<פאבל גוליאק: שלום, אני לא משום ארגון ולא משום עמותה, אדם פרטי כרגע במילואים, כמו שאתם רואים, ואני כאן כי חוץ מ"ג'נין ג'נין" שדיברתם עליו הרבה, התופעה לא חלפה, ויש סרט חדש שאפילו עשה הד יותר גדול, שקוראים לו "חמש מצלמות שבורות".
<פאבל גוליאק: "חמש מצלמות שבורות" זה סרט שכבר הספקנו להתייחס אליו קצת.
<פאבל גוליאק: הייתי שותף לכתבה שעשינו עם רביב דרוקר והוכחנו, רק על-ידי כתבה בטלוויזיה, שהסרט שקרי וערוך מגמתית.
מיקי רוזנטל: אבל לזה יש יותר אפקט מה שאם תתבע את היוצר של הסרט.
<פאבל גוליאק: יכול להיות שיש לזה אפקט.
<פאבל גוליאק: אני מסכים אתך, יש לזה אפקט.
מיקי רוזנטל: יש דרכים אחרות, יש דרכים יותר טובות, יותר אפקטיביות להתמודד.
<פאבל גוליאק: קודם כול, אני מבקש, אין לי הרבה זמן, כי אני חייב לחזור, אז אל תקטעו אותי.
מיקי רוזנטל: סליחה שהפרעתי לך, סליחה.
מיקי רוזנטל: רציתי להגיד לך את זה, אבל אמרת את זה בעצמך, את הדוגמה.
מיקי רוזנטל: סליחה.
<פאבל גוליאק: מן הסתם אני מציין את זה כי אני מתייחס לדברים שלך מקודם – יש אפקט לעבודה תקשורתית מנגד.
<פאבל גוליאק: מצד שני, לא לכולם יש את היכולת, זה דבר ראשון.
<פאבל גוליאק: ודבר שני, כל אחד בוחר איך להתייחס למה שהוא רואה בערוץ כזה או אחר.
<פאבל גוליאק: בסופו של דבר מה שקובע את הנורמות, את הערכים ואת הדברים שמותר ואסור, זה החוק.
<פאבל גוליאק: אני לא מתנהל ברחוב לפי תוכניות טלוויזיה או לפי סרטים, אני מתנהל לפי החוק, זה מה שקובע לי לרוב מה לעשות ומה לא.
<פאבל גוליאק: וזה מה שאנחנו רוצים, שיהיה כאן ברור מה מותר ומה אסור, כי אני בפעילות מבצעית לא שואל את הצלם למי הוא שייך ומה הוא הולך לעשות, עם מה שהוא מצלם, אחר כך.
<פאבל גוליאק: אני רוצה לדעת שגם אם הוא מצלם משהו, בסופו של דבר, הוא יוצג כאמת ולא כמשהו מגמתי.
<פאבל גוליאק: דבר נוסף שצריך לומר, זה שלשון הרע ושקרים, ואפשר לקרוא לזה בהרבה שמות, בסופו של דבר מובילים להסתה, זה השלב הבא.
<פאבל גוליאק: לי אישית זה כבר מתחיל לקרות.
<פאבל גוליאק: יום אחרי שידור הכתבה, יום אחרי האוסקר, הפנים שלי התנוססו בכל אתרי האינטרנט למיניהם עם הסתה ברורה, ויש לי גם צילומי מסך, יש לי הכול, אני מוכן, אבל הדברים האלה קורים.
מיקי רוזנטל: אתה יכול לתבוע היום לפי החוק הקיים.
מיקי רוזנטל: יש לך גם סיכויים טובים לזכות.
<אבנר פינצ'וק: אתה יכול לתבוע היום.
<אבנר פינצ'וק: אתה לא צריך את החוק.
<פאבל גוליאק: זה מה שאעשה, אבל זה לא רק אני.
יוני שטבון: זו קבוצה של חיילים.
<פאבל גוליאק: זה לא רק אני.
<פאבל גוליאק: איפה שהפנים שלי מתנוססות, מוזכרים גם החברים שלי, ובסופו של דבר זה הופך לכולם.
<אבנר פינצ'וק: אז גם הם יכולים.
<אבנר פינצ'וק: אבל בשביל זה יש חוק.
יוני שטבון: למה צנגן לא עשה את זה?
מיקי רוזנטל: זו הזדמנות נהדרת לתבוע.
<פאבל גוליאק: ואני מבקש לסיים.
<אבנר פינצ'וק: אתה יכול לתבוע.
<פאבל גוליאק: לא קטעתי פה אף אחד, שתקתי עד הרגע הזה, עד שנתנו לי רשות.
יריב לוין: אז תתייחס.
<פאבל גוליאק: אני מבקש שישימו גבול ברור, בגלל זה הגעתי לכאן, והגבול צריך להיות ששקרים לא מקובלים, ושקרים הם לא רק אמירה שבעל-פה או בכתב, הם גם בין השורות, כמו שקורה בדרך כלל כשמישהו רוצה לשקר או להסיט את המציאות לכיוון אחר.
<פאבל גוליאק: דבר נוסף, אנחנו לא מדברים על צה"ל, אנחנו אומרים "צה"ל" כדי לכלול, אבל זה לא עובדי נמל מסוים או עובדי רשות מסוימת, אלה הילדים של רובכם והילדים שלי לעתיד ואלה לוחמי צה"ל.
יוני שטבון: פעילות מבצעית בפירוש.
<פאבל גוליאק: בסדר, אז זה גם משהו שצריך להבהיר ולהתייחס לזה ככה, גוף ציבורי וכו'.
<פאבל גוליאק: אלה לוחמי צה"ל, אלה האנשים - - -
מיקי רוזנטל: לוחמי השב"כ לא אנשים טובים?
מיקי רוזנטל: לא נלחמים למען המדינה?
יוני שטבון: ועדת השרים - - -
שולי מועלם-רפאלי: ועדת השרים אמרה שכדאי להרחיב את זה.
<פאבל גוליאק: הם מצוינים, אבל הם אנשים אחרים.
מיקי רוזנטל: זה בדיוק מה שאנחנו אומרים, נתחיל להרחיב, ואין לזה סוף.
<פאבל גוליאק: הם לא משתחררים מהצבא בגיל 21 - - -
יריב לוין: כן, אבל אנחנו מדברים על פעילות מבצעית.
מיקי רוזנטל: רגע, לוחמי שב"כ לא עושים?
יריב לוין: בסדר, אבל מי שעושה - - -
מיקי רוזנטל: ואנשי המוסד לא עושים פעילות מבצעית חשובה?
יריב לוין: בסדר, נו, מאה אחוז, אז אין בעיה.
מיקי רוזנטל: אז תתחיל להרחיב.
יריב לוין: למה לא? היא הנותנת.
יריב לוין: אבל פעילות מבצעית, זה לא סתם הרחבה.
מיקי רוזנטל: אוקיי, היא הנותנת.
מיקי רוזנטל: אה, מאה אחוז.
מיקי רוזנטל: אם לדעתך אפשר להתחיל להרחיב, אז בדיוק לגבי הדבר הזה אמרתי - - -
יריב לוין: מיקי, זו לא סתם הרחבה, זו פעילות מבצעית.
<אבנר פינצ'וק: למה אתה רוצה את החוק פה?
<פאבל גוליאק: אני רוצה לסיים את מה שיש לי לומר כמו של אחד סיים.
<פאבל גוליאק: תנו לי רגע, אני עוד שתי דקות מסיים, ואסביר למה אני צריך את החוק.
<אבנר פינצ'וק: אבל יש לך עילת תביעה לפי החוק הנוכחי.
יריב לוין: רבותי, תנו לו שניים-שלושה משפטים לסיום.
<אבנר פינצ'וק: כי יש לו עילת תביעה בחוק הנוכחי.
<אבנר פינצ'וק: אפשר לדבר על דברים אחרים, אבל לפי החוק הנוכחי - - -
<פאבל גוליאק: בסדר גמור.
<פאבל גוליאק: אני לא נגד ביקורת ולא נגד סתימת פיות, בסדר?
<פאבל גוליאק: כמו שאמרתי לפני כן, חייבים להציב גבולות, ובגלל זה אני בעד החוק.
<פאבל גוליאק: כשאני משתחרר – עזוב אותי, כל חייל שמשתחרר מהצבא – וזה בשונה כמעט מכל מקום אחר או גוף ציבורי אחר במדינת ישראל – הוא ילד בין 21 שעובד במלצרות יום ולילה כדי לחסוך לטיול להודו, אין לו, לא את היכולת, לא את הניסיון, לא שום דבר בשביל עכשיו ללכת לבתי-משפט, לתבוע תביעות כל מיני אנשים שמאוגדים - - -
<אבנר פינצ'וק: אין לו גם את האגודה לזכויות האזרח מאחוריו.
<פאבל גוליאק: הוא בטח לא יפנה לכתבים בטלוויזיה שיעשו עליו סיפור ויראו כמה הוא נפגע.
<פאבל גוליאק: בגלל זה המדינה צריכה להגן עליו, ובגלל זה צריך להיות חוק.
<אבנר פינצ'וק: אם הוא מזוהה בסרט, אז יש לו עילה.
<יהונתן ואן קספל: גם אנחנו היינו כאלה.
<יהונתן ואן קספל: היה לנו גם - - -
שולי מועלם-רפאלי: הם היו מזוהים בסרט - - -
<פאבל גוליאק: אגב, אנחנו תובעים את "חמש מצלמות שבורות", שלא יהיה לאף אחד ספק, זה קורה.
<פאבל גוליאק: אבל מה שיכול לקרות, זה שנגיע לבית-משפט, נמרח עם זה 20 שנה, כי אנחנו לא מספיק אמיצים להעביר כאן חוק שיגן על הלוחמים של צה"ל שנלחמים ומבצעים פעילות מבצעית - -
<אבנר פינצ'וק: אתה מבין מה קורה בחוק?
<פאבל גוליאק: - - ואחר כך אנחנו נמצא את עצמנו שוב מדברים פה עוד 30 שנה, במקום על "ג'נין ג'נין", על "חמש מצלמות שבורות", ואהיה עם שיער קצת יותר אפור.
<פאבל גוליאק: תחליטו על חוק, תנסחו אותו כמו שצריך כדי שזה יגמר.
<פאבל גוליאק: והיוצרים, אין לי שום בעיה נגד יוצרים.
<פאבל גוליאק: מי שעושה אמת, אם עשיתי משהו לא בסדר והוא מציג את זה, מישהו תפס אותי במצלמה עושה משהו לא ערכי, משהו לא חוקי, במדים או לא, בבקשה, תקרין מעל כל במה גדולה, וכשאני אספוג את העונש או את הנזק, לא אפצה פה.
<פאבל גוליאק: מנגד, כשמשקרים וכשזה לא נכון, אני מצפה שזה יהיה הפוך.
<פאבל גוליאק: אנחנו הלוחמים והקצינים, בזמן השירות לא מעזים לפתוח את הפה ולהתערב בעניינים אזרחיים כאלה ואחרים, אבל כשאנחנו אזרחים זה משפיע עלינו, ומחובתנו ומחובת
<פאבל גוליאק: כם לתת לנו את האפשרות הזאת, כי חייל צה"ל לא יכול לשבת פה, גם לא קצין בקבע.
<פאבל גוליאק: תודה לכם.
יריב לוין: חברת הכנסת מיכאלי, בבקשה.
מרב מיכאלי: אם אפשר בבקשה להחזיר את ד"ר צנגן, אני מאוד אשמח אם הוא עדיין כאן, אני פשוט מאוד רוצה שהוא ישמע את מה שיש לי להגיד.
מרב מיכאלי: הוא אפילו מהצד השני, מדהים.
<דורית ואג: מהצד שאני לא מרשה להיכנס דרכו.
שולי מועלם-רפאלי: בוועדה הזאת יש חוקים ברורים.
מיקי רוזנטל: כן, מה זה, קשוח.
מרב מיכאלי: קודם כול, צריך להגיד שאני מבינה ללבכם, ואני מסכימה גם עם האמירות האלה ששקרים מובילים להסתה והם יכולים להביא לרצח.
מרב מיכאלי: למדנו את זה על בשרנו גם ברמה הלאומית, ואני גם יש לי ברמה האישית.
מרב מיכאלי: סבא שלי נרצח בגלל ששיקרו ואמרו שהוא שיתף פעולה עם הנאצים ומכר יהודים ויהודיות לנאצים תמורת הצלת בני משפחתו וקרוביו וקרובותיו – סבא שלי ד"ר קסטנר – אמרו את זה, כתבו את זה, והוא נרצח.
מרב מיכאלי: הוא נרצח בשנת 57' ואין אותו.
מרב מיכאלי: "אממה", הפנטזיה הזאת שאם רק נתבע תביעת לשון הרע, האמת תתברר ותצא לאור ויבוא גואל והכל יבוא על מקומו בשלום ותיפסק ההסתה והנזקים יתוקנו, היא פנטזיה, ששוב, אני שותפה לה מאוד, אבל אין אותה במציאות.
מרב מיכאלי: סבא שלי תבע תביעת לשון הרע לפי החוק הזה, החוק הזה מאפשר לתבוע כשאומרים עליך שקרים, כמו שאתה תעשה, כמו שאתה יכולת לעשות, תבע תביעת לשון הרע, והמקרה התברר בבית-המשפט, ובית-המשפט קיבל החלטה מוטעית, שהתבררה, אגב, לא הרבה זמן אחר כך, שנה וחצי אחר כך התבררה בבית-המשפט העליון, שניקה אותו מהאשמות השקריות האלה, אבל הוא כבר היה מת.
מרב מיכאלי: ולקחו עוד 50 שנה בשביל שהציבור במדינת ישראל והמוסדות במדינת ישראל – חבר הכנסת לוין, אם לא אכפת לך – יכירו בשקר הזה ויכירו בעובדה שאומנם מדינת ישראל לא שלחה אותו, כי לא הייתה מדינת ישראל, אבל הוא היה ציוני, פעיל בתנועה הציונית, ומתוקף השליחות שלו בתנועה הציונית, הוא ניהל משא-ומתן עם הנאצים והציל עשרות אלפי אנשים יהודיות ויהודים, ש"יד ושם" היום מכיר לפחות ב-20,000 אלף מהם.
מרב מיכאלי: לקחו 50 – וזה עוד לא עבר, זאת אומרת, עוד אי-אפשר לקרוא היום רחוב בישראל על שמו, כי יש עדיין מי שמחזיקים ממנו שנוי במחלוקת.
מרב מיכאלי: אין מה לעשות, אין תעודות ביטוח.
מרב מיכאלי: אין תעודות ביטוח.
מרב מיכאלי: זה לא שאילו החוק היה אחר, אז כל הדבר הזה היה נמנע, נחסך, חייו היו ניצלים, היה לי סבא, כל מיני דברים באמת טובים היו יכולים לקרות.
מרב מיכאלי: אין מה לעשות.
מרב מיכאלי: אגיד יותר מזה על העניין הזה של ה-50 שנה האחרונות.
מרב מיכאלי: עד היום באתרי אינטרנט שונים כותבים עלי: נכדה של נאצי, לא פלא שאת עושה מה שאת עושה, כי את נכדה של נאצי שמכר אותנו לנאצים, וכן הלאה וכן הלאה.
מרב מיכאלי: על בסיס, לא אגיד יומי, אבל פעם בחודש בטח, באופן קבוע.
מרב מיכאלי: עכשיו אגיד יותר מזה, אני כחברה בקבוצה שזה הרקע היחידי שמיקי רוזנטל לא ספר פחות או יותר ברקעים השונים שהוא אמר, למי שירצו - - -
מיקי רוזנטל: לא הספקתי להגיע במגבלת הזמן.
מרב מיכאלי: אני כחברה בקבוצה שבאופן קבוע אומרים עלי זונה, אומרים עלי משיגה – באמת, אני גם כקבוצת הנשים בכלל, אומרים עלי כל היום והלילה דברים איומים בשלל מסגרות.