GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תמי סלע: אבל אולי באמת מדובר על כך שיש כוונה שיהיה מפגש פנים אל פנים, אז ברור שאולי צריך לעשות יום כזה שבו באמת מזמנים נשים שמכירות שפה מסוימת, ואז מזמינים מתורגמן, כי אחרת זה חסר טעם.
<דוד מדיוני: בדרך כלל ערבית ורוסית יש לנו.
<אריה כהן: יש לנו.
דוד רותם: הנה, יש לכם חבר כנסת שמתנדב.
דוד רותם: כן, עורך-דין מיכאלי, בבקשה.
דוד רותם: חבר כנסת מיכאל, דבר.
אברהם מיכאלי: אני רוצה להסתייג על אותו סעיף שדיברנו עליו כבר כמעט שעה שלמה – זאת טענת פרעתי בסעיף 20יט להוסיף פסקה.
<תמי סלע: מה ההסתייגות?
<תמי סלע: סעיף 20יד?
דוד רותם: תגיד מה ההסתייגות שלך.
אברהם מיכאלי: אגיד לך.
אברהם מיכאלי: מה אתה ממהר?
אברהם מיכאלי: אני רוצה להוסיף שם: אם החייב הגיש בקשה הכוללת טענה מסוג פרעתי או בקשה לעיכוב הליכים או טענה בדבר טענה בחישוב יתרת החוק או כל טענה משפטית אחרת, זה יהיה אחד מהחריגים שבגינם אפשר יהיה להעביר את זה - - -
<תמי סלע: בשיקול דעת לרשם להעביר את זה.
דוד רותם: בקיצור, אתה נותן שיקול דעת לרשם.
<תמי סלע: אבל גם ככה יש לו שיקול דעת להעביר, אם הוא חושב שזה לא מתאים, גם היום.
<ענת ליברמן: אבל הנוסח היום נותן לו שיקול דעת.
דוד רותם: מיכאלי רוצה.
<תמי סלע: גם היום יש סמכות בשיקול דעת לרשם להעביר אם הוא חושב שזה לא מתאים למסלול מזונות.
אברהם מיכאלי: להפעיל שיקול דעת לרשם, הוא תמיד יכול לסגור ולפתוח את התיק.
<תמי סלע: אני אומרת שגם היום יש לו שיקול דעת.
מרב מיכאלי: יש לי עוד שאלה – בסעיף 20טז - - -
<תמי סלע: יש לך את זה כתוב, אז תוכל להעביר לי?
<תמי סלע: צריכים להצביע על זה, על ההצעה.
דוד רותם: ודאי שנצביע על זה.
אברהם מיכאלי: מה יש לך להצביע?
דוד רותם: אפיל אותך, אני מקווה.
דוד רותם: יש לי פה רוב קואליציוני, כפי שאתה רואה.
אברהם מיכאלי: זה שעברתי לאופוזיציה, אתה חוגג אני רואה.
אברהם מיכאלי: כבר שני "מיכאלים" נגדך.
שולי מועלם-רפאלי: שום דבר לא אישי, כמובן.
מרב מיכאלי: 20טז(א), לעניין הדיווח על התקבול שהתקבל – למיטב הבנתי, צריך לבוא ללשכה להגיש את הדיווח הזה.
<שירן ברזילי גלוטר: לא, התבצע תיקון לאחרונה לתקנות\
<שירן ברזילי גלוטר: שמאפשר למי שזוכה בחוק מזונות להודיע גם בדואר.
<ענת ליברמן: תקנה 15, גם בדואר וגם בפקס.
<תמי סלע: וכשהחייב מדווח, הוא גם יכול לעשות את זה?
מרב מיכאלי: באי-מייל לא?
<דוד מדיוני: עוד לא.
<ענת ליברמן: כן, בתקשורת בין מחשבים, זה כולם.
<תמי סלע: וזה חל גם לגבי החייב כשהוא מדווח על תקבול?
<תמי סלע: כי באמת אין סיבה שלא.
מרב מיכאלי: האם זה חל גם לגבי החייב?
<ענת ליברמן: דקה, יש לי את הסעיף.
שולי מועלם-רפאלי: צריך לתקן את זה.
<עדי בלוטנר: שירן, זו תקנה 15 לתקנות ההוצל"פ 1(א1).
<תמי סלע: זה באמת חשוב.
<ענת ליברמן: "
<ענת ליברמן: בקשת זוכה לסגירת תיק או להקטנת חוב או לביטול הליכים יוגשו לפקיד בלשכה שבה מתנהל התיק או יישלחו באמצעות תקשורת בין מחשבים בלבד; בתיק מזונות ניתן להגיש בקשות להקטנת חוב גם באמצעות הדואר או הפקסימיליה", כלומר גם תקשורת בין מחשבים.
<דוד מדיוני: בסדר.
<תמי סלע: אה, זה שני הצדדים, זה חל על שני הצדדים.
<ענת ליברמן: לא, זו בקשת זוכה לסגירה.
<תמי סלע: אז צריך שגם החייב, כיוון שחייבנו אותו לדווח.
מרב מיכאלי: סליחה שנייה, קודם כול זו בקשה לסגירת תיק, את אומרת, או להקטנת חוב, לא לדיווח הרגיל.
<ענת ליברמן: סגירת תיק והקטנת חוב, גם וגם.
<ענת ליברמן: הקטנת חוב זה - - -
מרב מיכאלי: את הדיווח את כבר רואה - - -
<ענת ליברמן: הקטנת חוב, כן.
דוד רותם: כן, הקטנת חוב.
מרב מיכאלי: אז איך אנחנו עושות שאת הדיווח הזה – משום שאנחנו דורשות אותו גם מהחייב פה – שתהיה לו גם אפשרות לעשות את זה במייל או בפקס?
<תמי סלע: בפרט שהלשכה יכולה להיות רחוקה ממנו.
<ענת ליברמן: העניין הוא ששוב, אני מזכירה שהדיווח פה של החייב הוא דיווח – בעצם הוא לא יוצר שום דבר במערכת, הוא רק מיידע אותנו להיזהר לפני שפועלים, כי על הדיווח שלו אנחנו לא יכולים להסתמך.
<תמי סלע: אבל הוא מחויב לדווח, ואם הוא לא דיווח והוא טען פרעתי, אז גם לא מעכבים את ההליכים, כלומר, יש לזה משמעות, ואנחנו יודעים שהלשכה יכולה להיות רחוקה ממקום מגוריו ולא לפי בחירתו.
<יוסף ויצמן: למה לא בכל לשכה?
<ענת ליברמן: אנחנו לא נעצור הליכים בכל מקרה, זה רק כדי ליידע אותנו.
מרב מיכאלי: אם את אומרת שהדיווח חסר משמעות, אז הדיווח הוא חסר משמעות – לא משנה איך הוא נמסר.
מרב מיכאלי: אז בואו קודם כול נאפשר לו למסור אותו בכל דרך.
<חנה קומט: - - - תקבול של חייב זו טענת פרעתי.
<תמי סלע: הרי חשוב גם ללשכה לקבל את הדיווחים.
<דוד מדיוני: אין בעיה, סגור.
דוד רותם: רבותי, אני עובר להצביע על ההסתייגות של חבר הכנסת מיכאלי.
דוד רותם: בשתיים בלילה תעלה אותה.
אברהם מיכאלי: הכול במליאה.
<תמי סלע: עוד נקודה אחת רק שלא ציינתי, היא נאמרה פה, אבל ההצעה היא שזה יופיע בחוק עצמו לעניין הפרסום של הכללים חודש לפני יום התחילה, - -
<תמי סלע: - - כי הרי יש ממש את המועד, אז פשוט עד 1 בינואר 2014 יפורסמו הכללים.
אברהם מיכאלי: מה עם הטפסים, דודו?
דוד רותם: אני כבר מצביע לשנייה, שלישית.
אברהם מיכאלי: אתם מוותרים על הטפסים - - -
שולי מועלם-רפאלי: זה בתקנה 15.
דוד רותם: רבותי, אני מעלה עכשיו – אני מבקש.
דוד רותם: לא, אני לא זוכר שהרשיתי לכם לדבר.
<תמי סלע: רשום בתקנות איך אפשר לדווח.
דוד רותם: אני מעלה להצבעה את החוק לקריאה שנייה ושלישית, מי בעד?
<מאירה בסוק: רגע, הוראת שעה, שש שנים?
<מאירה בסוק: למה הוראת שעה כל כך ארוכה?
<יחזקאל סיבק: אפשר, אדוני, שתי הערות קצרות?
דוד רותם: די, כבר הערת, אתה שעה וחצי מדבר.
<יחזקאל סיבק: אחר כך שש שנים אנשים הולכים לחיות לפי החוק הזה.
<מאירה בסוק: שש שנים.
שולי מועלם-רפאלי: אבל תמי הסבירה לנו קודם, בטוב טעם, שנוכל לעבוד על זה גם בתוך השש שנים.
<יוסף ויצמן: זה לא יעניין אף אחד, אחרי שש שנים כבר ישכחו מזה.
<יוסף ויצמן: עד עכשיו לא הגיעו הנתונים – אם ביקשנו נתונים ולא קיבלנו עד עכשיו, אז עוד שש שנים זה יגיע?
<יחזקאל סיבק: אדוני, שתי הערות קצרות.
דוד רותם: אז לא קיבלתם נתונים, אז הייתם צריכים לבקש לדחות את הדיון לפני זה.
אברהם מיכאלי: עתירה לבג"ץ.
דוד רותם: חוץ מזה יש בג"ץ.
<דוד מדיוני: אתמול הוא התקשר אלי, הוא לא אמר לי על זה כלום.
<יוסף ויצמן: דוד, יש מכתב – מה זה לא אמר כלום?
<יוסף ויצמן: באמת.
שולי מועלם-רפאלי: יש שתי טענות, בוא נשמע.
<יחזקאל סיבק: הערה ראשונה, אדוני, בסעיף 20טו(ד)(1), מי שמגיע לשם, יש שם בכללים את המדרג מתי מגיעים למאסר.
<יחזקאל סיבק: מי שישווה את זה לסעיף 70א לחוק, לסעיף המאסרים, יגלה שפה היא ההגבלה, היא אולי הגבלה יתרה, כי לעבור את כל המסלול הזה בתוך תיק הוצאה לפועל, זה המון זמן, המון זמן.
<יחזקאל סיבק: ובהמון זמן הזה יכול – והרבה פעמים, אולי בחלק גדול מהמקרים, לא קורה כלום.
<יחזקאל סיבק: זאת אומרת, שההגבלה שלוקחים פה – הלשכה או אם נקרא לזה כך, לוקחת על עצמה, מעבר לסעיף 70 ומעבר לסעיף 8 לחוק – היא הגבלה שבסופו של דבר תפגע בזוכת המזונות.
<יחזקאל סיבק: זו הערה ראשונה.
<יחזקאל סיבק: הערה שנייה, אני חייב לחזור ל-20טז(ג), אני חושב דבר ראשון, אפרופו הסימטריה וההגשות, כן להגיש לא להגיש, אחד, היה והדיווח הזה הוא חסר משמעות מבחינת הקטנות קרן בתיק, חייבת להיות איזושהי דרך שהלשכה מתייחסת לדיווח הזה.
<יחזקאל סיבק: כלומר, או שזה יתויק באיזשהו "ליין" נפרד של דיווחים, כי יום אחד מישהו ירצה לדעת כמה כסף דיווחו על ההקטנה ולא דווח על-ידי הזוכה, או שידווחו את זה כבקשה, החלטה לתגובת זוכה בכל בקשה כזאת.
<יחזקאל סיבק: צריך להבין, לקחת את הדיווח של הזוכה ולשים אותו, לקבור אותו בתוך - - -
<ענת ליברמן: לא קוברים אותו.
<ענת ליברמן: ביקשנו את הדיווח הזה כדי שיהיה מעקב אחרי זה, כדי שאפשר יהיה לפנות לזוכה.
<יחזקאל סיבק: אז צריך לקבוע מה קורה למעקב הזה בתוך התיק טכנית, כי אחרת המעקב הזה הופך לכלום, ובסופו של דבר כולם יחפשו אותו.
<תמי סלע: אבל אמרתם שזה כן הולך לתגובה.
מרב מיכאלי: מה קורה במעקב הזה בתוך התיק?
דוד רותם: סיבק, אנחנו לא נטפל בדברים הטכניים – איך לשכת ההוצאה לפועל מנהלת את התיקים.
<יחזקאל סיבק: רגע, קובעים פה כללים, קובעים פה דברים ב-Bits and Pieces, אז - - -
דוד רותם: כן, אבל אנחנו לא נקבע להם איך טכנית הם ינהלו את התיקים שלהם.
<יחזקאל סיבק: הערה אחרונה, אדוני, לגבי סעיף קטן (ג), זה נושא הנסיבות החריגות המצדיקות את עיכוב ההליכים.
<יחזקאל סיבק: אני חושב שההגדרה "חריגות" בסעיף הזה, זה קצת מוגזם לגבי חובה, שהיא חובה שלא קיימת לגבי שום חוב בחוק ההוצאה לפועל, ושבתיקון 35 הסנקציה הייתה סנקציה הפוכה.
<יחזקאל סיבק: בתיקון 35 לא היה דבר כזה כמו 20טז(א) ו-(ב), כי בתיקון 35 כמעט אוסרים את הזוכה על זה שהוא לא דיווח - - -
<ענת ליברמן: אבל זה חל.
<ענת ליברמן: תיקון 35 סעיף 19 חל גם על המסלול הזה.
<יחזקאל סיבק: אבל פה את לא יכולה לקחת נסיבות חריגות.
<יחזקאל סיבק: תסתכלי, את לא יכולה לקחת שרק בנסיבות חריגות הוא יעכב הליכים בטענת פרעתי, זה מונח לא נכון.
<ענת ליברמן: הוועדה הציעה את זה.
<תמי סלע: זה במצב שהוא לא דיווח על התקבול הזה, ואז הוא טוען שילמתי.
<דוד מדיוני: הוועדה הציעה את זה.
<שירן ברזילי גלוטר: זו הייתה פשרה מידתית מטעם הוועדה.
<יחזקאל סיבק: - - - מטעם שיימצא.
<יחזקאל סיבק: יש לזה כל מיני – בחוק יש הגדרה בין טעם מיוחד לטעם לא מיוחד.
<יחזקאל סיבק: "נסיבות חריגות", ככל שאני מבין את המונח הזה, זה משהו שדומה לטעם מיוחד, השאלה אם צריך פה טעם מיוחד.
<יחזקאל סיבק: אין הגדרה בחוקים הרי על נסיבות חריגות, זה לא קיים באף חוק שאני מכיר.
דוד רותם: אחיותי, אני יכול להצביע?
<תמי סלע: מה שחשוב, שיהיו טעמים שמצדיקים כן לעכב, אם לקרוא לזה דווקא "חריגות", אם זה עד כדי כך - - -
<יחזקאל סיבק: תמי, את מכירה – את הרי יודעת איך - - - בין טעם מיוחד לטעם לא מיוחד, זה קריטי לפעמים.
<יחזקאל סיבק: קריטי.
<תמי סלע: לדעתי, בחלק מהמקרים – החריגות לא הכרחי, אבל - - -
שולי מועלם-רפאלי: הדיון שהיה אז על – זה להוריד.
דוד רותם: רבותי, תורידי את זה.
דוד רותם: תורידי.
<תמי סלע: הוא רוצה להוריד את ה"חריגות" – "נסיבות שמצדיקות את העיכוב", בסדר מבחינתכם?
<דורית ואג: רגע, אז תגידי שעשית את התיקון.
דוד רותם: עושים תיקון פה.
<תמי סלע: ה"חריגות" ירד – "נסיבות שמצדיקות את עיכוב ההליכים".
דוד רותם: יופי, תודה.
מרב מיכאלי: לעניין המאסר?
<תמי סלע: לעניין המאסר – הרשות יוזמת הליכי מאסר.
<תמי סלע: אני חושבת שהיא צריכה להיות מאוד קפדנית, ולוודא שהיא ביצעה את כל ההליכים האפשריים שמאפשרים לגבות את החוב.
שולי מועלם-רפאלי: שלא נעשה ביד קלה.
<יוסף ויצמן: גם ככה המאסר כמעט ולא בוצע – עד שאוסרים את החייבים, מוציאים את הנשמה היום.
<יוסף ויצמן: ועוד להקשות, נראה לי שזו טעות.
<יוסף ויצמן: כמעט ולא מבצעים את צווי המאסר.
מרב מיכאלי: זה מה שאומר עורך-דין סיבק – הקשיה יתרה.
דוד רותם: הבנתי, תודה.
דוד רותם: רבותי, מי בעד החוק לקריאה שנייה ושלישית עם התיקונים?
דוד רותם: מיכאלי, אתה הסתייגת.
אברהם מיכאלי: אני יכול להצביע גם בעד החוק.
<דורית ואג: בסדר, הוא בעד החוק.
שולי מועלם-רפאלי: הוא בעד החוק עם הסתייגות.
דוד רותם: לא, אני מציע שגם תוריד את ההסתייגות שלך, כדי שלא נשב עד שתיים בלילה.
דוד רותם: תודה רבה, רבותי, החוק אושר לקריאה שנייה ושלישית.
דוד רותם: על סדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 3) (אזורי רישום לנישואין), של חבר הכנסת איתן כבל.
דוד רותם: היחיד שנשאר פה הוא חבר הכנסת כבל, כי הצעת החוק היתה של פניה קירשנבאום, עתניאל שנלר ואלקין וכו'.
איתן כבל: אתה שכנעת אותי להצטרף.
דוד רותם: בבקשה, אתה רוצה להסביר לנו מה אתה רוצה?
איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אכן הייתי חלק מקבוצה בראשות חברת הכנסת – היום סגנית השר - פניה קירשנבאום, שהניחה את הצעת החוק המונחת כאן לפניכם.
איתן כבל: ההגדרה המרכזית שלה היא לקבוע – זה לא בדיוק מה שכתוב פה, וגם אפנה לאדוני היושב-ראש, ואבקש שהנוסח כאן יורחב בהכנה לקריאה שנייה ושלישית, כך שהאפשרות שתינתן לכל אדם ואדם, איש או אשה שרוצים להינשא, להגיע לכל ישוב וישוב על-פי החלטה אישית שלהם ועל-פי דעתם האישית, איפה נוח להם מסיבות כאלה ואחרות, לבצע את הפעולות הנדרשות.
איתן כבל: הכנסת הקודמת סיימה את תפקידה, וכיוון שנותרתי היחיד שיכול להגיש בקשה, פניתי לאדוני, וביקשתי שהוועדה תאשר החלת דין רציפות על ההצעה.
איתן כבל: אכן הוועדה קיבלה.
איתן כבל: זה עלה לדיון במליאה.
איתן כבל: המליאה אישרה את הבקשה, ואנחנו כאן חוזרים להתחלת הדיון המחודש לקראת קריאה שנייה ושלישית.
איתן כבל: אני חוזר ומבקש שהדיון בחוק יחול על כל המועצות.
דוד רותם: כלומר שנלך למקור, להצעה המקורית.
אורי מקלב: אני לא מכיר הצעת חוק מקורית - אולי של שנלר אבל לא שלו.
דוד רותם: שלו.
איתן כבל: זה פשרות פוליטיות.
דוד רותם: זה הכול פשרות פוליטיות.
דוד רותם: הכול בתמורה לזה שנעביר לכם את חוק הרב עמאר.
דוד רותם: גם הוא היה קשור לזה.
דוד רותם: הוא רצה את הרב עמאר.
דוד רותם: אז היה להם הסכם.
אורי מקלב: קודם כל צריך להודות לחבר הכנסת כבל, שהוא היחיד שנשאר זכר לחורבן מכל שבעה מציעים, שלא יכולים להציע בימים האלה, וחבר הכנסת, עוד חוק שלם בעניין הזה, חוק שעבדו עליו כמה שנים, חבר הכנסת שנלר, שדיבר על החוק המורחב שלך.
אורי מקלב: היה לו חוק – גם כן לא נמצא.
אורי מקלב: במציאות הזו, שאנחנו נמצאים בה היום, אני מברך את היושב-ראש, שחזרה הוועדה לבעליה.
אורי מקלב: כל כך הרבה רצית שהחוק הזה יידון בוועדת החוק, וזה עבר מוועדה לוועדה, ובסוף הנה אנחנו פה.
דוד רותם: החוק שעבר מוועדה לוועדה זה חוק הרב עמאר, והוא נגמר.
אורי מקלב: לא נגמר.
<שמעון יעקבי: גם החוק הזה היה בוועדת הפנים.
<שמעון יעקבי: היינו פה עם חבר הכנסת הרצוג, שניהל את הישיבה, ישיבה ארוכה.
דוד רותם: אני נסעתי לחו"ל, והיה אמור מיכאלי לנהל את הישיבה ולהעביר את החוק.
אורי מקלב: זה היה אצל דוד אזולאי, ואז אמנון כהן, זה עבר שם כמה גלגולים, והתחיל ועדה ונגמרה, והנה זה הגיע אליך.
אורי מקלב: אבל אין ספק שזה מגיע ללא אימת הדיל.
אורי מקלב: עכשיו הדיל כבר לא נמצא.
דוד רותם: אין דיל.
אורי מקלב: נקווה שסופו של חוק זה יהיה גם כן כמו החוק הקודם, שעבר מן העולם.
אורי מקלב: לעת עתה אני רוצה לומר שקראתי את דברי ההסבר לחוק הזה.
אורי מקלב: אני חושב שבדברי ההסבר אין שום קשר למציאות הקיימת.
אורי מקלב: אולי אשכנע אתכם שאין דבר כזה, ואולי החוק מתייתר.
איתן כבל: חבר הכנסת מקלב, ממה החשש?
איתן כבל: אם יש איזשהו רב באיזה עיר או ישוב, שאינו ראוי לנהל רישום, בבקשה, יוזמן, ויעבירו אותו מתפקידו.
דוד רותם: מקלב לא מסכים שאת אלה תעביר מתפקידם.
אורי מקלב: אני מסכים להקים כמה רבנים, ואתה לא מסכים.
אורי מקלב: דברי ההסבר, שרבני הערים לא מכירים את האנשים, ולכן אין עניין ברבנים, יש רבני ערים גדולות – אנחנו מדברים דווקא שהערים הקטנות, שכן מכירים, וגם בערים הגדולות הרבנים מכירים, אבל כמו בעבר, היו בני זוג צעירים קובעים על-פי רוב את מקום מגוריהם על-פי מקום מגוריהם של ההורים, אולם כיום בני הזוג מתרחקים לא אחת ממקום מגורי ההורים, אבל בדרך כלל אינם מעדכנים את מקום מגוריהם במרשם האוכלוסין, והדרישה להירשם לנישואין במקום הרשום בתעודת הזהות שלהם, זו בעיה.
אורי מקלב: אתה אומר כך: הוא כבר לא גר במקום ההורים, איפה שרשום בתעודת הזהות, גר במקום אחר, הוא לא מעדכן את מקום המגורים, ועכשיו נעשה חוק לרישום הנישואין.
אורי מקלב: אז נעשה הצעת חוק יותר קלה – שיקל עליו, להירשם במרשם האוכלוסין במקום שהוא גר.
אורי מקלב: זו כל הבעיה, וילך לרבנות, היכן שהוא גר.
אורי מקלב: אדם היה גר בבאר-שבע, הוריו - באילת, גרים בבאר שבע, הוא גר היום בתל-אביב.
אורי מקלב: אנשים גם יהיו רשומים במרשם האוכלוסין, במקומות שהם גרים, גם לנו יש עכשיו צומת הזדמנות לעשות את זה, שאנחנו יכולים לעשות את זה, כמו במקומות אחרים – נולד לו ילד, והוא רוצה לעשות את זה בתל-אביב, כי גר בתל-אביב, אז איפה ירשום את הילד בתעודת הזהות?
אורי מקלב: הוא לא ייסע לאילת – הרי הוא לא מגיע לאילת, הוא לא מגיע לבאר-שבע, מקום ההורים, אז מה הבעיה?
אורי מקלב: ייגש עכשיו ויפתח – זה כל כך קל.
אורי מקלב: בסך הכול שינוי כתובת, שיעשה את זה במקום מגורים, ואז הוא יכול גם להירשם.
אורי מקלב: על זה אנחנו צריכים לעשות חוק שישנה את כל סדרי בראשית?
אורי מקלב: יש הבדל מהותי בין רישום אוכלוסין, מקום מגורים, שזה מעשה טכני לגמרי, לבין רישום נישואין, שזה דורש עוד בירורים, בירורי יהדות יש בצל הדבר הזה, יש עוד כמה דברים שיש לברר במסגרת כשרות הנישואין.
אורי מקלב: דבר שני, גם לא קיים כל קושי אמתי.
אורי מקלב: אם הנושא של פרוצדורה ורישום נישואין – אתה חושב שזו רק הבעיה, אין שום בעיה.
אורי מקלב: נניח שבאמת הוא לא נרשם במשרד הפנים, ההורים שלו גרים בגדרה, והוא לומד באוניברסיטה בבאר-שבע.
אורי מקלב: הם סטודנטים, והם רוצים להירשם.
אורי מקלב: הם צריכים הוכחה קלה - ונמצאים פה אנשי הרבנות הראשית - הוכחה קלה שהוא גר בבאר-שבע.
אורי מקלב: הוא לא צריך אפילו להירשם לנישואין, הוא רק מוכיח ששכר דירה, הוא רשום במגורי הסטודנטים, הוא לומד בבאר-שבע, והוא יכול להירשם.
דוד רותם: מה מפריע לך בחוק הזה?
אורי מקלב: קודם כל אני מדבר על דברי ההסבר בחוק הזה.
אורי מקלב: הרי מציע החוק, היחיד שנשאר, אומר שרוצה שאשכנע אותו, איפה הבעיה.
אורי מקלב: אנחנו לא רואים את הבעיה באופן אמתי.
אורי מקלב: אין שום בעיה להירשם.
אורי מקלב: גם בהוראות וגם באופן הפרקטי בכל מקום, בכל מועצה דתית, כשיש הוכחה שיש קשר למקום שגרים, נותנים להירשם.
אורי מקלב: אז בעצם יש פה כוונות אחרות.
אורי מקלב: אנחנו יודעים למה כלה נכנסת לחופה.
אורי מקלב: אנחנו גם יודעים למה בתוך המקומות האלה, למה חלק מהמקומות נהפכו לאזורי רישום ארצי.
אורי מקלב: אנחנו לוקחים 14 מקומות, ואנחנו הופכים אותם לאזורי רישום ארציים, באיזו קלות, בלי שום שבר.
דוד רותם: בדקנו מי הרב רושם הנישואין שם, ולפי זה עבדנו.
שולי מועלם-רפאלי: בעניין זה אני מסכימה עם חבר הכנסת מקלב.
שולי מועלם-רפאלי: הייתי רוצה שזה לא יהיו רק 14 המקומות האלה.
שולי מועלם-רפאלי: בואו נעשה פתיחה מוחלטת.
אורי מקלב: את לא מחדשת בזה שום דבר.
אורי מקלב: את הדרישה הזאת אנחנו מכירים.
אורי מקלב: זה אומר ומשקף, מה הסיבה שרוצים.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שבנושא רישום נישואין צריך אחריות גדולה מאוד, צריך מומחיות גדולה מאוד.
אורי מקלב: יש ידע.
איתן כבל: חבר הכנסת מקלב, אם תבטיח לך שהילדים שלך יתחתנו עם הבנות שלי.
איתן כבל: תראה מה קורה פה - אנחנו יושבים פה, מקיימים דיון.
איתן כבל: חבר הכנסת מקלב, שמייצג קבוצה גדולה בחברה הישראלית, מכתיב לי איך אני אתחתן, איפה אני אתחתן.
איתן כבל: אין סיכוי בעולם שמי מבניו יתחתן עם בנותיי - אגב, הן מדהימות, יש ארבע, יש מבחר... ולמרות הכול אנחנו יושבים פה, ומקיימים דיון על החברה החילונית, שמי שיקבע לנו איפה רובנו נינשא, ולכן אני אומר - אני מכבד אותך על יושרתך ועל מעשיך כאן.
איתן כבל: וזה בדיוק המקום שבו אני חלוק בצורה הכי גדולה על התפישה, על הדרך.
איתן כבל: וזה קשור ישירות גם למאבק על הרבנות הראשית.
איתן כבל: חבר הכנסת גפני, אתה מבקש להכתיב לי איך אינשא, אבל אתה אומר, אצלי, אבל לא בבית ספרי.
איתן כבל: אני אדם שהעניין של נישואין, גירושין, כל התהליך הזה חשוב לי לא פחות.
איתן כבל: אני בא ממקום שכל שרשרת הדורות וההמשכיות שלה, חשובה לי.
איתן כבל: השאלה של מיהו יהודי מאוד מרכזית בתפישה שאני מביא.
איתן כבל: אני מבין למה אני פה ולא במקום אחר.
איתן כבל: אבל אני לא מוכן לקבל, שיכתיבו לי איך לפעול, כשבשורה התחתונה אתה לא מוכן להיות שותף בענפים שגדלים על העץ בחברה הישראלית.
דוד רותם: בבקשה, חבר הכנסת גפני.
משה גפני: אני מאוד מעריך את חבר הכנסת כבל.
משה גפני: הוא מאלה שלא מתכחש לעברו.
משה גפני: הוא לא חרדי, אבל האנשים האלה שהיו פעם בציבור החרדי או בישיבה חרדית ועזבו, היו צריכים להסביר בק"נ טעמים, למה הם עזבו.
משה גפני: הוא מעולם לא עזב, ואני מציין את זה לשבח.
משה גפני: לכל אחד יש הרב שלו, ההנהגה שלו.
משה גפני: זה תמיד היה כך, וגם עכשיו כך.
משה גפני: אנחנו קיבלנו על עצמנו את מרות הרבנות.
משה גפני: בניגוד למה שחבר הכנסת כבל אמר וסבור, לנו יש ערבות הדדית.
משה גפני: אנחנו יודעים שיש מדינה, ויש בה אנשים מסוגים שונים - חילוניים ודתיים, עולים ו-וותיקים, כל הסוגים נמצאים, ולכן אם רוצים לשמר את המסגרת, אנחנו לא יכולים לעשות לעצמנו רבנות לבד, כמו שאנחנו לא רוצים שאחרים יעשו רבנות לבד.
משה גפני: הכול כפוף לרבנות.
משה גפני: בסופו של דבר גם בתי הדין החרדיים מקבלים את אישור הרבנות.
משה גפני: הם לא פועלים בלי זה.
משה גפני: אני עובד הרבה מאוד על כל מיני דברים, שאנשים צריכים לקבל את אישור הרבנות, ובינתיים הם לא יכולים לפעול על-פי מה שעשו בבית דין פרטי.
משה גפני: זה חד-משמעי.
משה גפני: אתה יכול להירשם איפה שאתה רוצה, ובסופו של דבר, אם הרבנות לא מאשרת את רישום הנישואין, אתה לא נחשב נשוי לצורך העניין הזה.
משה גפני: יותר נוח לנו לקחת את הרבנות החרדית ושלום על ישראל – הרבנים שאתם אנחנו מתייעצים בכל דבר, אבל יש לנו אחריות כלפי כולם, וצריך שתהיה רבנות אחת, וצריך שיהיו בתי דין.
משה גפני: אני מקווה שזה לא יתפוצץ, כי אם זה יתפוצץ, יהיה רע מאוד.
משה גפני: המציאות הזאת, שאם יעברו את הקו האדום מבחינת החקיקה בכנסת, לא תהיה רבנות אחת, ואז יהיה נורא ואיום.
משה גפני: כל אחד צריך לדאוג מהעניין הזה.
משה גפני: צריכים לדאוג לזה גם החילוניים, גם הציוניים-דתיים וגם החרדים.
משה גפני: צריך לשמר את המסגרת הזו.
משה גפני: פריצת המסגרות עכשיו תגרום לכך שיהיה נזק בלתי-הפיך, ואז לנו יהיו פתרונות.
משה גפני: לאנטי-דתיים גם יהיו פתרונות, כי אותם לא מעניין שום דבר, אבל הרוב המוחלט של הציבור בישראל, שהוא ציבור מסורתי, לו לא יהיו פתרונות.
משה גפני: אני חושב שכולנו מחויבים לזה, ולכן יש לשמר את הסטטוס קוו.
משה גפני: מנסים לשבור אותו.
משה גפני: אנחנו דנים על החוק הזה של פתיחת אזורי רישום?
דוד רותם: תסביר לי, מה רע בחוק הזה?
שולי מועלם-רפאלי: אמרת משפט מצוין, שהוא החוק הזה – שאפשר להירשם לנישואין בכל מקום – אמרת, ומקבלים את האישור של הרבנות, אז בואו נחיל את זה על כל החברה הישראלית.
דוד רותם: הוא מתכוון שכולם יבואו לבד"ץ העדה החרדית, יירשמו שם - לזה הוא התכוון.
משה גפני: אתם הבטחתם לי שתביאו גם את החוק של הוועדה למינוי שופטים, להכניס נשים.
משה גפני: ניסינו פעם להכניס הסתייגות, ואמרתם שלא.
משה גפני: איפה החוק הזה?
שולי מועלם-רפאלי: מונח.
משה גפני: עד שיבוא אליהו.
משה גפני: זה היה צריך להיות באותו שבוע.
שולי מועלם-רפאלי: אתה סוטה למקום אחר.
משה גפני: לא הלכתי לשום מקום.
משה גפני: למה נזכרתי בוועדה למינוי שופטים?
משה גפני: למה שהחוק יהיה רק על רישום נישואין?
משה גפני: שיהיה על הכול – על הוצאת דרכון ועל תעודת זהות וכל דבר.
משה גפני: אני גר בתל-אביב, אני רוצה להירשם באילת באיזשהו משרד, או אני רוצה ללכת לבית משפוט לא באזור מגוריי.
משה גפני: אני רוצה ללכת לשופט נוח.
משה גפני: למה המדינה מכריחה אותי?
משה גפני: עכשיו מציעים הצעת חוק שוב רק הנושא הדתי.
משה גפני: מציעים להחליט שאם מישהו גר באילת, הוא יוכל להירשם בשוהם.
דוד רותם: הפעם יש לך בעיה.
דוד רותם: זו הצעת חוק שהיתה בהסכמת ש"ס בקדנציה הקודמת.
דוד רותם: זה לא הרשעים של הקדנציה הנוכחית.
אורי מקלב: החוק הזה נדון בלי אימת הדיל.
משה גפני: כמעט השתקת אותי, כשאמרת שזה היה בהסכמת ש"ס.
משה גפני: פתאום נזכרתי שאני לא בש"ס...
דוד רותם: אבל אתה קרוב אליהם.
משה גפני: אתה עשית אתם דיל – לא אני.
משה גפני: על כל פנים, אני חושב שזה רע מכל בחינה אפשרית.
משה גפני: זה כמעט חציית קו אדום, כי מה אומרים בחוק הזה – אנחנו צריכים להירשם לנישואים.
משה גפני: יש בעיה עם האשה או עם הגבר.
דוד רותם: למה אתה אומר את זה?
דוד רותם: אין בעיה – לא עם האשה ולא עם הגבר.
דוד רותם: אספר לכם סיפור: אני יום אחד החלטתי שאני רוצה להתחתן.
דוד רותם: המשונה הוא מי הסכימה להתחתן אתי.
דוד רותם: ואז הייתי צריך להירשם לנישואין ברמת גן.
דוד רותם: אמרו לי: אתה צריך להביא עדים.
דוד רותם: יצאתי מהמועצה הדתית.
דוד רותם: ברחוב עברו אנשים.
דוד רותם: תפסתי מישהו, ושאלתי אותו, אם הוא מוכן להעיד בשבילי.
דוד רותם: הוריי התחתנו כדת וכדין, ואני הייתי יהודי.
דוד רותם: לא היה צריך עדים בשביל זה.
משה גפני: זה מה שצריך לעשות, לפי החוק של הרבנות.
דוד רותם: איפה כתוב בהלכה שצריך להביא עדים?
משה גפני: הם קובעים את הנוהל.
משה גפני: מאיפה הם יודעים אם הוא יהודי או לא?
משה גפני: מאיפה הם יודעים שזה פסולי חיתון או שזה שני אחים?
משה גפני: מאיפה יודעים שזה קרובים או כהן וגרושה?
משה גפני: צריך לדעת פרטים על הנרשמים.
<שמעון יעקבי: השאלה, אם יש התיישנות?
משה גפני: הרב יעקבי הולך לבדוק את הנישואין שלו.
משה גפני: מה חשבת?
אורי מקלב: אני לא יכול לערער על הכשרות שלו, כי יש לי אחרי זה בעיה עם האחים שלו, שאני כן מתחתן אתם, והם שונים מהבנות של כבל.
משה גפני: החוק הזה, לדעתי, הוא חציית קו אדום, כי הוא מערער את כל העניין הזה שעליו מתבססת המדינה בכל הנושאים שהיא עוסקת בהם, גם בנושא הזה, אבל לא רק בנושא הזה.
משה גפני: רק את הנושא הזה מוציאים, ולוקחים 15 ישובים, נדמה לי – אבן יהודה ובאר-שבע ושוהם.
משה גפני: למה שוהם?
משה גפני: למה לא מרחבים?
דוד רותם: כי בשוהם יש רב של צוהר.
דוד רותם: לחוק הזה קראנו חוק רבני צוהר.
איתן כבל: הרב גפני, עשה לך רב.
איתן כבל: אצל כולנו בסופו של דבר יש שאלות, שאני בוחר לאיזה רב ללכת, וזו זכותי.
איתן כבל: זה לא הופך אף רב ברדיוס של הישוב שלי, שהוא רב פחות טוב, אפילו בין גדולי תורה.
איתן כבל: החמישייה הפותחת של הרבנים.
איתן כבל: אני לא בהכרח צריך ללכת על כל שאלה לרב שטיינמן.
איתן כבל: זה ברור כשמש.
איתן כבל: אבל בסוף, פה זה טכני.
איתן כבל: השאלה היא טכנית.
איתן כבל: ואני רוצה ללכת למקום שאני יכול – הרי מה הסיפור – אם אני יהודי פה, אני אמור להיות יהודי כאן.
איתן כבל: אין חצי יהודי.
איתן כבל: יש אנשים שמחמירים יותר.
איתן כבל: תלוי לאיזו גישה אתה הולך.
איתן כבל: אם אני נופל על רשם נישואין, שבא מתזה מסוימת, שהיא מחמירה יותר בעניינים כאלה ואחרים, ובמקרה- - -
משה גפני: ואם אתה נופל על שופט שהוא בא מתזה?
משה גפני: אתה הולך לכלא.
איתן כבל: אני לא מתווכח.
איתן כבל: כולנו יהודים, כולנו קיבלנו תורה מסיני, ושבעים פנים לתורה.
איתן כבל: גם כשאני ברזולוציה, אומר רש"י, האם הרש"י יותר מרשב"י?
איתן כבל: האם רשב"י יותר מפרשנות אחרת?
<שמעון יעקבי: למה זה לא נכון גם לגבי לשכה של משרד הפנים?
איתן כבל: דבר-דבר.
איתן כבל: קודם כל, אני לא שר הפנים.
איתן כבל: אין הצעה על משרד הפנים.
איתן כבל: אדוני רוצה – יפעיל מישהו שיגיש הצעה בנושא טיפול גם במשרד הפנים.
איתן כבל: יכול להיות שאתמוך, יכול להיות שלא אתמוך.
איתן כבל: לגופו של עניין, הדיון בשאלה, האם יכול כל אזרח להירשם איפה שהוא רוצה, צריכה להיבחן עניינית.
איתן כבל: היא לא יכולה להיבחן, מה קורה במשרדים אחרים.
איתן כבל: תכף נגיע מה קורה במדינות אחרות.
איתן כבל: כל אחד מאתנו, כשנוח לו, מסדר את השאלות – פתאום איך שיטת הבחירות בארצות הברית, באנגליה, ונייבא, לא נייבא.
איתן כבל: ואני אומר: לא.
איתן כבל: אני בא ממקום שהתורה היא אחת, ולא באתי לקחת אותה למקום אחר.
איתן כבל: אני בסך הכול אומר: כמו שאדם מחליט, האם הוא הולך לפי איזה הכשר – אין מספיק ערים- - -
משה גפני: אני יכול להשלים וללכת?
דוד רותם: אנחנו מכירים אותך.
דוד רותם: אתה תשב פה עד ההצבעה.
משה גפני: מצביעים היום?
דוד רותם: כבר היה צריך להצביע על זה בכנסת הקודמת.
דוד רותם: החברים שלך מש"ס עשו לי תרגיל.
משה גפני: כל אחד יכול לבחור לו את הרב, זה אפילו כתוב במשנה.
משה גפני: אדם יכול לאכול מהכשר מה שהוא רוצה.
משה גפני: אנחנו דורשים שבכל הכשר שנותנים, שיהיה צמוד הכשר של הרבנות.
משה גפני: המקרה שעליו מדבר החוק הזה הוא מקרה שונה לחלוטין.
משה גפני: מדובר באדם שצריך לעשות פעולה שלטונית – במקרה הזה היא פעולה הלכתית.
אורי מקלב: היום לא צריכים בכנסת תכונה כדי להעביר חוק כזה.
אורי מקלב: לוחצים על הכפתור, והחוק הזה מתקבל.
אורי מקלב: על-פי רוב זה הולך אפילו בשבעה נגד אחד.
אורי מקלב: הם לא צריכים הרבה להתאמץ כדי להעביר חוקים כאלה.
דוד רותם: החוק הזה היה יכול לעבור גם בכנסת הקודמת, כי בכנסת הקודמת היה לי הסכם.
משה גפני: אתה לא חושש מהעניין הזה, שיבוא מישהו שיהיה ספק ביהדות שלו, והוא יחפש לו רב מקל באיזשהו מקום?
דוד רותם: לא, כי אני סומך על כל אחד מאותם רבנים.
משה גפני: אבל יש רבנים שלא בודקים בדיוק.