GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרב מיכאלי: אין שאלה שצריך לשלם חובות, אין שאלה שהעיריות צריכות לגבות חובות.
מרב מיכאלי: השאלה – איך.
מרב מיכאלי: כל הסיפור של הפרטה זה במסגרת הסחף של הפרטה של סמכויות שלטוניות, אדוני היושב ראש, שאני בטוחה שזה דבר שאתה מתנגד לו, כעיקרון.
מרב מיכאלי: כל הסיפור של הפרטת הגביה הוא חלק מסחף של הפרטת סמכויות שלטוניות.
מרב מיכאלי: זה מגונה מעיקרו והעובדה שזה לא הוסדר עדיין בחוק – אני חושבת שהדבר שצריך לעשות זה לא להביא עכשיו חוק שמסדיר את פעולתן של חברות הגביה הפרטיות, אלא שמחזיר חזרה את זכות הגביה למוסדות השלטוניים של מדינת ישראל עצמה, ולמצוא את הדרך.
מרב מיכאלי: אנחנו רשמנו לעצמנו לבדוק את עניין המכרזים של מרכז גביית החובות, אבל צריך למצוא את הדרך הנכונה.
מרב מיכאלי: יש כאן הצעה של לשכת עורכות ועורכי הדין.
מרב מיכאלי: חוץ מהעובדה שהיא מעוררת חשד איך אולי הם ירוויחו מזה כסף, על פניו יש בה היגיון וצריך לראות איך אנחנו מחזירות, באמת - - -
<גל פרוייקט: ההצעה זה להגיש תביעות משפטיות?
מרב מיכאלי: שיציגו בעצמם את ההצעה שלהם.
מרב מיכאלי: מה שאני אומרת זה שהחוק הזה צריך להיגנז, אחר כבוד.
מרב מיכאלי: אחרי שהוא נגרר כל כך הרבה שנים אפשר להיפרד ממנו לשלום, הוא עשה את שלו בתור עלה תאנה.
מרב מיכאלי: אפשר למצוא דרך יעילה בהרבה לעשות את זה בצורה מוסדרת על ידי המדינה ולא על ידי אנשים שעניינם להרוויח כסף.
מרב מיכאלי: זה בסדר להרוויח כסף רק שזו לא דרך לגיטימית לעשות את זה.
מרב מיכאלי: לא מבחינת המדינה.
דוד רותם: זו לא בושה להרוויח כסף.
מרב מיכאלי: אדרבא ואדרבא, אנחנו בעד שהציבור תרוויח כסף, יהיה לה כסף, תבזבז, התמ"ג, הכל יהיה בסדר, תהיה צמיחה נהדרת.
מרב מיכאלי: זו לא דרך שהמדינה צריכה לעודד ולאפשר.
<יהושע פולק: אפשר לתת למדינה לגבות את המסים ויעבירו לרשויות המקומיות, אין שום בעיה.
<יהושע פולק: בוא נעשה הסכם – המדינה תגבה את המסים של האזרחים, את התקורה שמשלמים לכל חברות הגביה ניתן למדינה, תהיה לה גם הכנסה ממס הכנסה, פתרנו את כל הבעיה.
<יהושע פולק: תהיה ארנונה שוויונית וכל ההנחות בארנונה.
<יהושע פולק: תן למדינה לגבות את זה.
<ליאור שפירא: אל"ף, נזרקה הערכת אגב, ואני חייב להגיב, בעניין החניה.
<ליאור שפירא: בעיר תל אביב יפו החניה היא חינם לכל תושבי העיר, והחניה בחניון ציבורי היא ב-75% הנחה.
<ליאור שפירא: אז אין באמת בעיית חניה לתושבי תל אביב יפו.
<ליאור שפירא: אבל זה לא הנושא שלנו היום.
<ליאור שפירא: לגופו של עניין אנחנו עושים כאן השוואה שהגביה בהוצאה לפועל שווה אפס, וכאן הטעות.
<ליאור שפירא: לקחנו את פקודת המסים – גביה ב- 1929.
<ליאור שפירא: יש שינויים בהוצאה לפועל.
<ליאור שפירא: אני שומע כאן חלק מהדברים שנאמרים.
<ליאור שפירא: פשוט, עובדתית הם לא נכונים.
<ליאור שפירא: לצערנו, והגשנו בג"ץ נגד זה, אבל לפעול במסלול המקוצר זה עולה אפס כסף, אפס.
<ליאור שפירא: אין שכר טרחה, אין כלום - -
<קריאות: 230 שקל אגרה.
<ליאור שפירא: 160 שקל אגרה - - -
<גל פרוייקט: למה צריך לחייב את האזרח אם אפשר באכיפה מנהלית שישלם 30 שקל?
דוד רותם: אתם גובים יותר.
דוד רותם: כמה הריבית שלכם?
<גל פרוייקט: הריבית לא נגזרת בכלל מפקודת המסים - גביה, אין שם מילה וחצי מילה על ריבית - - גם אם אני אלך על המסלול הקצר אני אחייב אותו בריבית.
<גל פרוייקט: אני רק אחייב אותו ב-160 שקל, במקום זה, באכיפה מנהלית הוא יחויב ב-30 שקל.
<תמי סלע: אבל הרשות, אם היא רוצה לחסוך לאזרח, היא יכולה לפני שהיא מעבירה את זה להוצאה לפועל לכתוב לו מכתב - - -
<קריאות: את זה עושים בכל מקרה.
<תמי סלע: דבר שני, גם בהוצאה לפועל, במסלול של תביעה שמוגשת ישירות, יש חובה לשלוח מכתב התראה שהוא עוד לא מחויב בתשלום, לפני שזה בכלל - - -
<ליאור שפירא: מה שאני מנסה להגיד, מאחר ויש לנו את מסגרת ההוצאה לפועל, שהיום היא מאד יעילה, היא גם נותנת הרבה יותר אפשרויות ומכניסה אותנו תחת ארגון שיש עליו בקרה, יש עליו שופטים, יש ראש רשות, יש הליכי הוצאה לפועל, שלדעתנו הם היום מאד יעילים והם לא מוסיפים עלות מהותית לאזרח, בטח שלא ה-100 שקל.
<ליאור שפירא: אבל מנגד הם נותנים לנו בקרה.
<ליאור שפירא: נותנים לנו בקרה והכוונה מה אנחנו כן יכולים לעשות ומה אנחנו לא יכולים לעשות.
<ליאור שפירא: נשמעה כאן טענה של עניין של השגה, שאפשר להגיש השגה ורק אחרי שההשגה נדחית - - ואני מזכיר דוגמה שלדעתי, אחת הטענות המרכזיות בטענות נגד רשויות מקומיות על הארנונה זה שאלת המחזיק, ושאלת המחזיק היא שאלה שכן מתבררת בבית המשפט.
<ליאור שפירא: תבדוק.
<ליאור שפירא: כשאדם לא מחזיק בנכס הוא יכול לטעון בבית המשפט: אני לא מחזיק.
<ליאור שפירא: וזה אמור להתברר, ולא במסגרת ההליך של מנהל הארנונה והערר.
<ליאור שפירא: זה דבר אחד.
<ליאור שפירא: דבר נוסף שאנחנו רוצים להגיד: צריך לעשות איזשהו סדר.
<ליאור שפירא: יש מסלולים מקוצרים, יש מרכז לגביית קנסות, ואגב, אני רוצה להגיד לכם שמשרד הבריאות היה בדיוק באותה סיטואציה.
<ליאור שפירא: למשרד הבריאות יש את האופציה לפעול לפי פקודת המסים – גביה, ומשרד הבריאות יכול לפעול עם עורכי דין, ומשרד הבריאות בחר, לצערי, לא לפעול עם עורכי דין ולא לפעול דרך פקודת המסים – גביה, ופועל דרך המסלול המקוצר.
<ליאור שפירא: כנראה, אם עושים שיקול, יכול להיות שצריך לבחון את זה - - -
<יהושע פולק: מה משרד הבריאות גובה?
<ליאור שפירא: אשפוזים ומיון.
<יהושע פולק: אתה משווה את זה למסים שאתה גובה מכל אזרח?
<ליאור שפירא: אתה צודק, לא צריך להשוות את זה, כי זה קנס שהוא מאד קבוע, הוא כמעט כמו נסיעה בכביש 6, הוא חוב חלוט.
<ליאור שפירא: להבדיל, אצלכם, ארנונה היא שאלה מאד גדולה – אם כן חייב, לא חייב, מה המטרז', וכו'.
<ליאור שפירא: אגב, ראיה לכך – תראה שיש הרבה רשויות מקומיות שאת המגורים לא גובים בפקודת המסים – גביה, דווקא הם גובים - - -
<עוזי סלמן: אתה מציע להעביר את הגביה של הארנונה להוצאה לפועל?
<ליאור שפירא: רק את גביית הארנונה, לא את כל שאר הדברים.
<עוזי סלמן: דווקא את הארנונה, שהיא מעוגנת עוד אפילו בפקודת העיריות כגביה?
<עוזי סלמן: הארנונה היא מס.
<עוזי סלמן: אין מחלוקת שהיא מס.
<עוזי סלמן: נאמרו פה דברים על קנסות, אבל הארנונה היא מס מובהק.
<ליאור שפירא: אגב, לעניין קנסות - -
דוד רותם: הארנונה זה מס מובהק?
<עוזי סלמן: כן.
<ליאור שפירא: אגב, לעניין קנסות, נאמר כאן שיש אלטרנטיבה.
<ליאור שפירא: כרגע אין בחוק אף אלטרנטיבה אחרת לגביית קנסות למעט פקודת המסים – גביה.
<ליאור שפירא: זאת אומרת, זה לא שאפשר לבטל את פקודת המסים – גביה, ואז למצוא דרך אחרת לגבות קנסות.
<ליאור שפירא: לכן אנחנו, בלשכת עורכי דין סבורים שקנסות באמת, כנראה, חייבים להיגבות בפקודת המסים – גביה, עד שתהיה אלטרנטיבה, אבל איפה שאנחנו חושבים שעלולה להיווצר שאלה שהיא לא מוחלטת במאה אחוזים, וזה רק בארנונה – יכול להיות שאולי תסייג את זה למגורים, אני לא יודע.
<ליאור שפירא: אבל כשיש שאלה, ויש שאלה, כי אנחנו נשאלים על הדברים האלה, שם – לשכת עורכי הדין סבורה שהמנגנון הנכון לעשות את זה, זה במסגרת הליכי ההוצאה לפועל.
<עוזי סלמן: חבל שאתם לא יושבים אתנו לפני זה.
דוד רותם: אני רוצה להציע סיכום – שהוועדה קוראת לשר האוצר לבטל את ההסמכה שיש לרשויות המקומיות לפעול לפי פקודת המסים – גביה, ולבטל את זה גם לגופים אחרים – כמו למד"א, משרד הבריאות, וכל הדברים האלה.
דוד רותם: לבטל, ושכולם יפעלו בדרך הגונה וישרה, דהיינו, יפנו להליכים שיש בבתי המשפט ובמרכז לגביית קנסות.
דוד רותם: בוקר טוב, הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון - לשון הרע על לוחמי צה"ל), התשע"ג–2013, של חברי הכנסת יוני שטבון, יריב לוין ונחמן שי.
דוד רותם: בבקשה, חבר הכנסת יוני שטבון.
יוני שטבון: תודה רבה ליושב-ראש שזימן את הישיבה הזאת.
דוד רותם: אני לא מבין מה תודה רבה, אני מקבל משכורת בשביל לעשות את זה.
יוני שטבון: אז גם אם קיבלת משכורת אפשר להגיד תודה.
נחמן שי: אתה לא משתנה.
דוד רותם: אני לא משתנה.
נחמן שי: אני בא פעם בשנה לוועדות, והכול פה - - -
יוני שטבון: וגם לכל חברי הוועדה ולנציגים שהגיעו מבחוץ ומבפנים.
דוד רותם: מי חבר ועדה?
יוני שטבון: החוק הזה למעשה בא מול תופעה שקורית, לצערנו – אני מתאר לעצמי שכל מי שיושב כאן יכול להגיד את המילה "לצערנו" – שבתקופה האחרונה ובשנים האחרונות, בפרט, נעשה שימוש פרובוקטיבי בלוחמי צה"ל, שאמונים על הגנת מדינת ישראל, מסכנים את חייהם, ונשלחים, שברצונם או שלא ברצונם, לעמוד בחזית מורכבת מאוד.
יוני שטבון: המציאות היא כזו שנוצרות פרובוקציות שקריות פעם אחרי פעם, אם זה קורה בשטח, ואם זה קורה בסרט "ג'נין ג'נין" ובאירועים אחרים, שמאפשרים לעשות את השימוש בחיילי צה"ל, כדי לפגוע במדינת ישראל, וגם על-ידי כך לייצר דה-לגיטימציה למדינת ישראל – וזה ברמה הכללית, וברמה האישית לשים אותם במציאות לא נורמלית.
יוני שטבון: בסוף, לוחם צה"ל במציאות הזו – כמו "ג'נין ג'נין" מוחמד בכרי ואירועים אחרים – נמצא במציאות אחרת לא נורמלית.
<ילון גורביץ: חוץ מ"ג'נין ג'נין" איזה סרט אחר יש?
יוני שטבון: אסיים את דברי.
יוני שטבון: לא צריך סרטים בשביל זה, את הסרטים האלה חייתי בשטח גם כקצין מפקד, שבסוף שמים אותך במציאות שיוצרים לך פרובוקציות שקריות, ובסוף אומרים: כזה ראה וקדש.
יוני שטבון: אני בעד ביקורת על מוסדות המדינה, בעד אפשרות לבקר את לוחמי צה"ל, ככה נראית מדינה דמוקרטית.
יוני שטבון: אבל לא יכול להיות שרק צד אחד יכול לבקר – אגב, לבקר זה בעד, אבל לשקר לא – והצד השני, ופה נמצאים לוחמים שיספרו לכם מה הם חווים, לוחמים ומפקדים לא יוכלו להגיב מול אותם גורמים, במקרה כמו מוחמד בכרי, "חמש מצלמות שבורות" ששם גם כן נמצאים לוחמים כאלה ואחרים, שהראו מה קורה כשיש עריכה של סרטים.
יוני שטבון: והחוק עצמו, התיקון לחוק הזה יאפשר את האיזון, זו מטרתי, מטרתנו – יותר נכון, של חברי הכנסת יריב לוין ונחמן שי – לייצר איזון בריא.
יוני שטבון: הרי בסוף זה תפקידו של בית המחוקקים, לזהות לקונות בשטח, בעיות מורכבות שקיימות בשטח - -
דוד רותם: שי לא מבקש איזונים.
יוני שטבון: - - ולייצר את האיזון הנכון, שתהיה גם אפשרות ללוחמי צה"ל להגיב בבית-המשפט.
יוני שטבון: דווקא בגלל זה הלכנו למהלך של תובענות ייצוגיות, שמשאיר את המערכת האיזונית, לא הולך בצורה מאוד אגרסיבית, אלא הפוך, נוטה את מערכת האיזונים של תובענות ייצוגיות בכללי המשחק גם לבית-המשפט לקבוע האם באמת הקבוצה הזאת שייכת, מה הקריטריונים, מה הנושא, כדי לאפשר לשני הצדדים להיות רלוונטיים.
יוני שטבון: אני יודע שהנושא רגיש, ועומדים פה ארגונים חשובים ומגמות חשובות שאומרות: יש פה פגיעה בחופש הביטוי.
יוני שטבון: חד-משמעית לא.
יוני שטבון: כי המטרה המרכזית של החוק הזה – הרי תמיד קל ללכת למקום הזה של חופש הביטוי.
יוני שטבון: אני אומר הפוך: באנו פה להגן על לוחמי צה"ל ואני גאה על כך.
יוני שטבון: אני לא מתבייש להגיד שהחוק הזה בא להגן על לוחמי צה"ל.
יוני שטבון: יש מקרים במציאות הישראלית שבמציאות מורכבת אחרי ש-48 שנה לא ראינו שהיועמ"ש הגיש, לצערי אני אומר את זה, לא נוצרה מציאות שהיועמ"ש הגיש תביעה פלילית, הגיע הזמן גם לתקן דברים.
יוני שטבון: לתקן דברים – זו מטרת החוק ואשמח מאוד שהדיון יהיה פורה וענייני.
יוני שטבון: נמצאים פה גם לוחמי ג'נין, גם עורך-הדין סער ממשרד עורכי-הדין יעקבי של יעקב נאמן וגופים אחרים, וכמובן גם תנועות אחרות.
דוד רותם: עכשיו אנחנו נעמוד, כולם לקום, לעבור לדום, יש פה מישהו מהמשרד של עורך-דין יעקב נאמן.
יוני שטבון: הוא פשוט ייצג את כל לוחמי ג'נין לאורך כל התהליך, זו הייתה הכוונה.
אברהם מיכאלי: למה אתה לא מעריך את שר המשפטים?
אברהם מיכאלי: שר המשפטים, אתה לא מעריך.
דוד רותם: אני מאוד מעריך.
דוד רותם: אתה רוצה גם להגיד משהו חבר הכנסת לוין?
יריב לוין: אם אפשר, כן.
יריב לוין: תודה, אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הזו היא תולדה של כורח, לא של איזשהו רצון, והיא הצעה שלוקחת בחשבון התנגשות שקיימת כאן בין שני ערכים, בין הערך והזכות לשם טוב מצד אחד, ובין הרצון לשמור כמובן על חופש הביטוי מהצד השני.
יריב לוין: אבל אי-אפשר להתעלם מכך שהצעת החוק הזו באה על רקע נוסף, והוא בעיני משתנה מאוד משמעותי כאשר מכניסים אותו למשוואה בין שני השיקולים האלה, והוא העובדה שאנחנו לא עוסקים רק במצב שבו אומרים על אנשים דברים לא נכונים, פוגעים בשמם הטוב והם נפגעים, מלבינים את פניהם בציבור וכן הלאה, במובן הרגיל של לשון הרע, אלא אנחנו מדברים על כך שישנו וישנם ניסיונות מכוונים, מאורגנים, שנעשים במטרה להביא לכך שאותם חיילים ולוחמים – שאנחנו שולחים כדי להגן על מדינת ישראל – ימצאו את עצמם ברמה האישית חשופים בפני העמדה לדין בין-לאומי בכל מיני מקומות, בפני איסור כניסתם לארצות כאלה ואחרות, ומנסים בעצם לקעקע את יכולת הפעולה של צה"ל ואת כושר העמידה שלנו דרך הניסיונות האלה לפגוע באותם אנשים, שאינם מתמצים רק בהוצאת הדיבה כמובנה הפשוט.
יריב לוין: ולכן, אני חושב שהניסיון לבחון את הדברים רק בקונטקסט של בוא נאזן בצורה נכונה בין הרצון לא לפגוע בחופש הביטוי, לבין הצורך לתת לאנשים איזושהי הגנה ולקיים את ההוראות כפי שהן קיימות היום בחוק – אני חושב שהרצון הזה מתעלם מהמציאות הזאת, ומתעלם מכך שיש כאן מקום לתת איזושהי הגנת יתר ואיזשהם אמצעים נוספים, במקום שבו הפגיעה היא פגיעה שחורגת הרבה מעבר למסגרת המצומצמת של לשון הרע בלבד.
יריב לוין: יותר מזה, אני חושב שאנחנו נמצאים באיזושהי מציאות, שהיא בעיני מציאות בלתי נסבלת, שבה המחוקק נתן כלים בידי היועץ המשפטי לממשלה, והיועץ המשפטי לממשלה לאורך שנים – היועצים לתקופותיהם אינם עושים שימוש באופן מוחלט בסמכות שניתנה בידם.
יריב לוין: בעיני, כאשר אתה נותן בידי פקיד ציבור סמכות, משמעה בשום פנים ואופן לא שהוא רשאי לנהוג בה כאיזשהו קניין פרטי שלו, שהוא יכול לעשות בו שימוש כאשר מתחשק לו או כאשר נוח לו, אני חושב שכאשר מקנים בידי פקיד ציבור ועובד ציבור בכיר, ככל שיהיה, סמכות, במשתמע מכך גם חובתו להפעיל אותה במקום שהדבר נדרש.
יריב לוין: אפשר תמיד להתווכח על מקרה פרטי כזה או אחר.
יריב לוין: קשה מאוד להבין מצב שבו יש עמידה מנגד, כאשר לאורך תקופה ארוכה אנחנו עדים לפגיעה נמשכת בשמם הטוב של חיילים ושל לוחמים, כפי שאמרתי קודם, שהיא לא רק מצטמצמת למתחם הצר של לשון הרע, אלא היא חלק מדבר שהוא הרבה יותר רחב ומשמעותי.
יריב לוין: ולכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, שבמקום שבו מתברר שהיועצים המשפטיים לממשלה אינם רוצים או אינם מסוגלים או אינם עושים את מה שהם יכולים וצריכים לעשות על-פי הסמכויות שמוקנות להם בחוק, יש כנראה צורך להודות שההסדר החוקי הקיים איננו עובד במבחן החיים המעשיים, גם אם הוא אולי נכון מבחינה עיונית ותיאורטית, כפי שהדברים כתובים בחוות הדעת שמונחת כאן מטעם הייעוץ המשפטי, ואני בהחלט יכול להבין, וגם אפילו להסכים, עם התפיסה העקרונית התיאורטית שעומדת ביסודה.
יריב לוין: אבל במבחן המעשה זה לא עובד.
יריב לוין: ובמקום שזה לא עובד במבחן המעשה, אנחנו לא יכולים להפקיר את אותם לוחמים ואת אותם אנשים להמשך המצב הקיים, אנחנו לא יכולים להתעלם מהייחודיות של המצב הזה ביחס למקרים אחרים של לשון הרע, ולכן אנחנו מציעים את אותו הסדר שהצענו.
יריב לוין: וההסדר שהצענו יוצר איזשהו איזון במובן הזה, שהוא מצד אחד מאפשר בכל אופן לאותם מי שמרגישים נפגעים להוביל ולהתניע תהליך כזה, אבל מצד שני הוא שם על-ידיהם כבלים לא פשוטים, בכך שהוא מעביר אותו למגרש של תובענה ייצוגית, שבה בסופו של דבר בית-המשפט – שיש לו את המומחיות לעשות את זה – נדרש לומר האם התובע הוא אכן תובע ראוי, הוא יכול להגדיר את הקבוצה, הוא יכול גם כן כמובן לא לאשר את עצם הגשת התובענה הייצוגית בכלל.
יריב לוין: ואני חושב שאותו עקרון, שעובד בצורה טובה מאוד בתובענות הייצוגיות – שגם לגביהן נאמר בהתחלה שתהיה הצפה שלמה ואף אחד לא יוכל להתמודד עם זה, והם יפגעו בחיי המסחר ובחיי הכלכלה – נדמה לי שבתי-המשפט השכילו לייצר את האיזון הזה בצורה נכונה, אין שום סיבה להאמין שהם לא ישכילו לעשות את זה גם במקרה הזה.
יריב לוין: יכול להיות שצריך לעשות הגדרות אולי קצת יותר תחומות של הקבוצה, שייתנו לבתי-המשפט איזשהו קו מנחה יותר ברור, אבל אני חושב שההסדר שמוצע פה – בהתחשב במציאות הקיימת – הוא הסדר מאוזן, הוא הסדר מינימלי, והוא הסדר שאיננו פוגע בחופש הביטוי באופן שהוא בלתי הולם ובלתי מידתי, בנסיבות האלה שאנחנו מתמודדים אתם.
דוד רותם: חבר הכנסת נחמן שי.
נחמן שי: אני יותר קצר.
נחמן שי: הפרשה המכונה "ג'נין ג'נין" – אני מכיר אותה בדרכי ולמדתי אותה ביסודיות בשעתו – חשפה איזשהו חלל בדרך שבה ניתן לטפל במקרים מהסוג הזה.
נחמן שי: אני חוזר ורוצה לצטט מה אמרו השופטים בבית-המשפט העליון כשהם טיפלו בכך, הם אמרו שהוראת סעיף 4 לחוק איסור לשון הרע קובעת שלא ניתן להגיש תביעה אזרחית בגין לשון הרע על ציבור, "הם ראו עצמם מנועים מלקבל את הערעור" – זה הגיע אליהם בצורת ערעור – "שלושת השופטים לא הסתירו את אי-הנחת שלהם ממה שהם הגדירו כ"תוצאה הקשה" של הערעור, היינו, דחייתו".
נחמן שי: זאת אומרת, הם הזמינו, לדעתי, בדרך שבית-משפט יודע להזמין מדי פעם, איזשהו תיקון לחוק כדי בכל זאת לאפשר טיפול משפטי בעניין הזה.
נחמן שי: נכון או לא נכון עשה היועץ המשפטי לממשלה שהוא היה צריך לעשות את זה, לפי דעתי, ולא בהכרח הלוחמים שנלחמו במחנה ג'נין, ויודעים היטב, כמו שהיום יודע כלל הציבור, שלא היה שם שום דבר שמתקרב לטבח, כמו שטען הסרט.