GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד רותם: אני יודע, ולכן אני לא מבין למה אתה לא כותב את זה.
תמר גנות: שתי הערות לסעיף גימ"ל, לעניין הפרסום: אנחנו חושבים שהפרסום - - -
דוד רותם: איזה פרסום?
תמר גנות: החלטות ועדת המכרזים בדבר התקשרות שלא באמצעות מכרז, שהן רק יהיו פתוחות במשרדי התאגיד, זה נשמע פשוט לא ריאלי בעידן של היום, ואנחנו מציעים להחיל את החובה לפרסם את זה באינטרנט, בכל מקרה.
תמר גנות: כשאם אין אתר לתאגיד, אז באתר הרשות המקומית שהיא בעלת המניות הגדולה בתאגיד.
תמר גנות: אבל שזה באמת יהיה נגיש לציבור.
תמר גנות: ועוד נקודה: גם הסייג לגבי הטעמים של ביטחון המדינה או ביטחון הציבור – זה נתון לשיקול דעת, לפי הסעיף הזה, של התאגיד, ולא ברור בדיוק איך זה נבדק: האם ועדת המכרזים בודקת ומאשרת את זה וכולי.
תמר גנות: גם את זה ראוי לסייג, לדעתנו.
דוד רותם: מי שירצה לבדוק את זה, יפנה לבית-המשפט ויבקש בדיקה.
תמר גנות: אבל כרגע מדובר כאן על איזושהי - - -
נעמה מנחמי: אז בואו נעשה דבר-דבר: אחד, לגבי הפרסום באתר האינטרנט של הרשות המקומית.
נתן בביוף: יש הפרדה, שאנחנו רוצים לשמר אותה, בין הפעילות הכלכלית של התאגיד המקומי לבין הפעילות הכלכלית של הרשות המקומית.
נתן בביוף: גם בדו"ח מבקר המדינה האחרון זה נאמר, שלא רוצה הרשות המקומית שיהיה כשל כלכלי בתאגיד המקומי שלה, יבואו אליה ויחייבו אותה.
נתן בביוף: אנחנו סבורים – ואני מניח שאיגוד התאגידים יסכים איתי – כל הקשר כזה של פרסום החלטות ברשות המקומית מקרב את - - -
נעמה מנחמי: הרמת מסך.
נתן בביוף: מוריד עוד יותר את המסך, ואנחנו לא חושבים שזה נכון.
נתן בביוף: זה לא שווה את הצורך לפרסם באתר האינטרנט.
נתן בביוף: לכן, ברבות הזמן אנחנו מאמינים שיהיה לכל התאגידים המקומיים אתר אינטרנט, והדברים יפורסמו.
יהודה אבידן: אני בעד המשפט הזה לאורך כל הדרך.
נעמה מנחמי: אגב, אנחנו ניסינו לכתוב את התקנות ככה שמעודדות ליצור אתר אינטרנט.
דוד רותם: בוא נאמר ככה: מכיוון שאתה יועץ משפטי, אז הנה אתה רואה שאני מקבל את מה שאתה אומר.
דוד רותם: זה מחייב.
נעמה מנחמי: אם יש לו אתר אינטרנט.
נעמה מנחמי: אם יש לו, כן.
נעמה מנחמי: אבל לא בהכרח יש לו.
נעמה מנחמי: אנחנו צריכים לזכור שהתקנות האלה – גם נאמר בישיבה הקודמת – הן מכוונות גם לתאגידי ענק, אבל גם לתאגידים מאוד-מאוד קטנים שיש בהם בן-אדם וחצי שמנהל את התאגיד.
נעמה מנחמי: לכן, גם לא חייבנו לעשות אתר אינטרנט.
נעמה מנחמי: אנחנו, כמובן, בשאיפה ובתקווה שלאט-לאט לכולם יהיו אתרי אינטרנט ויוכלו לפרסם, אבל זה לא - - -.
נעמה מנחמי: חשבנו על זה, דנו בזה.
נעמה מנחמי: שוב, זה לא רק הקמת האתר, אלא התחזוק של האתר והתחזוק של כל ההודעות באתר – זה לא טריוויאלי, ולכן לא חייבנו אותם.
נעמה מנחמי: ההערה השנייה שלך הייתה?
תמר גנות: ההערה השנייה שלי הייתה לגבי הסייג המאוד רחב, כרגע, בסעיף 3(ה), לעניין ההחלטה שנתונה לתאגיד עצמו, שהוא יכול להחליט לא לפרסם את ההחלטות על התקשרות שלא באמצעות מכרז, מטעמים של ביטחון המדינה או ביטחון הציבור.
תמר גנות: הגדרה מאוד-מאוד רחבה שמובילה לפגיעה ביכולת, בשקיפות.
תמר גנות: זאת אומרת, שתי התקנות האלה – ועוד יותר ביחד, שתי תקנות המשנה האלה ביחד – מביאות לאיזושהי פגיעה בשקיפות, במשהו שהוא מאוד-מאוד מרכזי.
תמר גנות: זאת אומרת, אותן החלטות שמקבל התאגיד, ושהן לא נמצאות תחת ביקורת – לא ציבורית ולא אחרת כאן – ולכן - - - לצמצם את החופש הזה.
נעמה מנחמי: זה תקנות שהתקנה המקבילה הזאת קיימת בתקנות הכלליות.
נעמה מנחמי: אני מניחה שהשימוש בה יהיה מאוד-מאוד מועט - -
נעמה בן זאב: זהיר.
נעמה מנחמי: - - וזהיר.
נעמה מנחמי: אי-אפשר לצפות ולמנוע כל התנהלות בעייתית, ואנחנו לא רוצים שיהיה פרסום רק בגלל שלא נתנו את האפשרות - - -
תמר גנות: אבל אפשר להעביר גם את ההחלטה בעניין הזה, למשל, לביקורת של ועדת המכרזים או של הממונה במשרד הפנים, הממונה על המחוז.
תמר גנות: זאת אומרת, לאינסטנציות שהן בעצם לא רק בתוך התאגיד.
תמר גנות: שההחלטה לא תהיה בתוך אותה קופסה שחורה.
תמר גנות: ששם באמת קשה יותר לבקר את השיקולים ואת האינטרסים שהביאו לזה.
תמר גנות: אני מקווה מאוד שאת צודקת, ואני מניחה שאת צודקת, שזה אכן יהיה שימוש זהיר ומדוד.
תמר גנות: אבל, בסופו של דבר, אנחנו לא יודעים, וכאן קובעים איזשהו הסדר של ברירת מחדל.
תמר גנות: ולכן, גם אם מאפשרים את הסייג הזה, רצוי לאפשר איזושהי ביקורת עליו.
נתן בביוף: אנחנו סבורים שהחשיפה לאור השמש והפרסומים יעשו את שלהם.
נתן בביוף: אנחנו לא יכולים על כל דבר לעשות רגולציה, וכל דבר להקצות משאבים לאחרון ההחלטות של תאגיד מקומי, זה או אחר.
תמר גנות: אבל מדובר כאן על לא לפרסם.
תמר גנות: זאת אומרת, שמדובר כאן בדיוק על מה שלא יראה צורך - - -
נעמה מנחמי: כן, אבל גם אי-פרסום יש לו פרסום מסוים.
תמר גנות: נכון.
נעמה מנחמי: כלומר, יש פרסום שלא פורסם.
תמר גנות: אוקי.
דורית ירחי: שלום, אני דורית ירחי, עורכת-דין ומנהלת לשכת התאגידים בעיריית ירושלים.
דורית ירחי: יש לי הערה בקשר לחמישה ימים שנדרשים בתוכם להעלות לאתר האינטרנט של התאגיד את ההחלטה.
דורית ירחי: בהינתן ההחלטה כאן, שצריך חתימה של כל חברי ועדת המכרזים ולא רק היושב-ראש, חמישה ימים זה נראה לי שזה קצת לא ריאלי, כי הרי הפרוטוקולים לא הולכים על המקום, ויש צורך לפעמים לשלוח אותם לאישורים נוספים.
דורית ירחי: אז אם הניסוח, כפי שאני רואה אותו, מחייב חתימה של כל מי שנכח בישיבה, נדמה לי שהחמישה ימים, להעלות את הפרסום באינטרנט, לא ישים.
נעמה מנחמי: מה יש לכם לומר על זה?
דוד רותם: כן, איגוד החברות העירוניות.
נתן בביוף: את מדברת על פרסום באינטרנט, תוך חמישה ימים, שלא יספיקו לעשות את זה.
מיכל רוזנבוים: אז שיהיה עשרה ימים.
דוד רותם: אני לא מבין, כל הערה שתהיה פה אז אפשר להוסיף עוד כמה ימים, פחות כמה ימים.
דוד רותם: אתם לא הערתם על זה.
דוד רותם: זאת אומרת, שאתם לא בדקתם - - -
מיכל רוזנבוים: קודם-כל, זה נוסח שפורסם היום בבוקר.
מיכל רוזנבוים: ראינו את החמישה ימים היום בבוקר.
נעמה מנחמי: אני רק שיניתי את המיקום.
מיכל רוזנבוים: לא הספקנו לעיין בזה.
נעמה מנחמי: רגע, אז החמישה ימים היו.
דוד רותם: לא הייתה לכם הערה על החמישה ימים האלה, אף-פעם.
נעמה מנחמי: שנייה, חמשת הימים האלו היו.
נעמה מנחמי: אנחנו רק שינינו את המיקום שלו אבל ההערה נשארה.
נעמה מנחמי: כלומר, במקום שברירת המחדל תהיה אי פרסום ופרסום אם אתה תאגיד של 50 מיליון שקל, אמרנו הפוך: אתה מפרסם, אלא אם-כן אתה תאגיד של פחות מ-50 מיליון שקל.
נעמה מנחמי: זה היה השינוי היחיד פה - - -
דורית ירחי: סליחה, אני רוצה להדגיש, לאור ההערה של יושב-ראש הוועדה, שאנחנו עובדים בתיאום מלא עם איגוד התאגידים.
דורית ירחי: ואני העליתי משהו שדווקא שמעתי מהנציגים של אחד התאגידים הגדולים שלנו, זו חברת "מוריה", שפשוט מאוד לא יעמדו בזה.
דורית ירחי: אני סומכת את ידיי על כל מה שנטען, המכתבים וכולי וההערות של עורך-הדין רוזנברג.
יהודה אבידן: אם אפשר עשרה ימים, זה - - -
דוד רותם: אם אפשר 15 יום למה עשרה ימים?
יהודה אבידן: גם ברוך תהיה לָהָשֶם.
דוד רותם: בעשרה ימים אתם תעמדו?
דוד רותם: בעשרה ימים הם יכולים לעמוד?
יהודה אבידן: אני מאמין שכן.
יהודה אבידן: סביר.
דורית ירחי: סביר.
דוד רותם: טוב, תני להם עשרה ימים.
נעמה מנחמי: עוד הערות לתקנה הזאת.
נעמה מנחמי: פנייה מוקדמת לקבלת מידע: 3א(א) – "ועדת מכרזים רשאית להחליט על עריכת פנייה מוקדמת לקבלת מידע, הדרוש לה לעניין התקשרות.
נעמה מנחמי: (ב) פנייה מוקדמת לקבלת מידע תיעשה באופן פומבי.
נעמה מנחמי: (ג) קבלת המידע וקיום דיון עם מי שנענה לפנייה ייעשו תוך שמירה על השוויון בין הפונים.
נעמה מנחמי: (ד) ועדת המכרזים תתעד כל מידע שהתקבל וכל דיון שהתקיים עם מי שנענו לפנייה המוקדמת לקבלת מידע.
נעמה מנחמי: (ה) מענה לפנייה המוקדמת לקבלת מידע לא יהווה תנאי להשתתפות במכרז שייערך בעקבותיו, לא יקנה יתרון במכרז למי שנענה לפנייה רק בשל כך שנענה לפנייה, ולא יחייב שיתופו במכרז או התקשרות עמו בכל דרך אחרת.
נעמה מנחמי: (ו) על מידע כאמור בתקנת משנה (ד) אשר בהסתמך עליו נערך מכרז שבו זכה מוסר המידע, יחולו הוראות תקנה 14(ז), בשינויים המחויבים".
רון שני: יש לי הערה לסעיף - - -
יהודה אבידן: אין.
יהודה אבידן: נעלם פה.
יהודה אבידן: איפה הוא?
דוד רותם: רגע, יש לו הערה.
רון שני: רון שני, ראש המועצה האזורית משגב, ויושב-ראש ועדת הכלכלה במרכז המועצות האזוריות.
רון שני: אני מבקש שתהיה אפשרות של מענה לפנייה מוקדמת לקבלת מידע, לסגור את רשימת המציעים, ולא ישאיר את זה פתוח אחר-כך.
רון שני: זאת אומרת, אם זה יפורסם מראש - - -
דוד רותם: בוא, תסביר לי את ההיגיון.
דוד רותם: למי אני פונה?
דוד רותם: מי מחליט לפנות בפנייה מוקדמת?
רון שני: זה מפורסם פומבית.
רון שני: הבקשה לבקשת מידע מפורסמת פומבית, וזה גם כתוב כאן.
רון שני: לכן, כל אחד שרוצה רשאי להגיש את הבקשה.
דוד רותם: חבל לי על הזמן.
דוד רותם: תגיד לי, אני עובד שלך?
דוד רותם: אני לא רוצה להגיש לך שום מידע מוקדם.
דוד רותם: אתה מפרסם מסמכי מכרז, אני רוצה לענות עליו – לא רוצה לעבוד איתך קודם.
רון שני: לפעמים קורה לנו שהמכרזים מסובכים, והעניינים הטכניים שלהם או העניינים הפרוצדוראליים שלהם או התהליכים שלהם מאוד מסובכים, ודורשים הרבה לימוד קודם.
רון שני: אפילו החלטה בין סוגים שונים של טכנולוגיות או מוצרים או דברים שרוצים בגינם המכרז.
רון שני: ואז הוועדה משקיעה את הזמן כדי לבחון ולהחליט על מה היא רוצה, ואז בסוף הכול נפתח מחדש.
רון שני: אז מה שאני מבקש זה לא להשאיר את זה פתוח אחר-כך.
רון שני: ובאותם מקרים שזה יפורסם מראש, שזו חובה להגיש את הבקשה למידע, לענות על הבקשה למידע.
נעמה מנחמי: ערבות מכרז: 3ב(א) "ועדת מכרזים רשאית לקבוע כי ההשתתפות במכרז פומבי או סגור, או בהליך תחרותי אחר, תהיה מותנית בהפקדת ערבות בתנאים שתקבע שעניינם סוג הערבות, תנאיה, גובהה ומשכה (בתקנה זו – ערבות מכרז).
נעמה מנחמי: (ב) ועדת המכרזים תהיה רשאית להורות על חילוט ערבות מכרז של מציע, כולה או חלקה, אחרי שנתנה לו הזדמנות להשמיע טענותיו, אם התקיים בו אחד מאלה: (1) הוא נהג במהלך המכרז בעורמה, בתכסיסנות או בחוסר ניקיון כפיים.
נעמה מנחמי: (2) הוא מסר לוועדת המכרזים מידע מטעה או מידע מהותי בלתי מדויק.
נעמה מנחמי: (3) הוא חזר בו מההצעה שהגיש למכרז לאחר חלוף המועד האחרון להגשת ההצעות במכרז.
נעמה מנחמי: (4) אחרי שנבחר כזוכה במכרז הוא לא פעל בהתאם להוראות הקבועות במכרז שהן תנאי מוקדם ליצירת ההתקשרות של הגוף הציבורי עם הזוכה במכרז".
מיכל רוזנבוים: אנחנו מבקשים פה להוסיף סעיף נוסף שיאפשר שיקול דעת לוועדת המכרזים אם אחד הסעיפים פה לא מפורט: נסיבות שונות שבגינן סבורה ועדת המכרזים כי עליה להורות על חילוט ערבות של מציע, שיפורטו בפרוטוקול.
נעמה מנחמי: איזה נסיבות, את חושבת, שתצטרכי דבר כזה?
דוד רותם: תני לי את הנסיבות.
מיכל רוזנבוים: יכול להיות נסיבות – המציאות עולה על כל דמיון.
מיכל רוזנבוים: יכולות להיות נסיבות שונות שלא מפורטות כרגע באחד מהסעיפים, אבל צריך להפעיל שיקול דעת.
דוד רותם: זה מה שמפחיד אותי – שהמציאות עולה על כל דמיון, וועדת המכרזים, מחר בבוקר, תיקח את הערבות למרות שלא צריך.
מיכל רוזנבוים: קודם-כל, ועדת המכרזים והייעוץ המשפטי כפופים לפסיקה, כמובן.
מיכל רוזנבוים: אבל גם הסעיפים שמפורטים פה לא - - - את הכול - - -
דוד רותם: תגידי את המשפט האחרון שאמרת.
מיכל רוזנבוים: אמרתי שכולם כפופים לפסיקה.
מיכל רוזנבוים: יש פסיקה בעניין הזה.
מיכל רוזנבוים: וגם התיקונים פה מגלמים את מה שהפסיקה אומרת.
מיכל רוזנבוים: אבל יש, עדיין, נסיבות מיוחדות, לפעמים, שצריך לאפשר, לטעמנו, לחברי ועדת המכרזים שיקול דעת, אם להורות על חילוט ערבות או לא.
נעמה מנחמי: מתי?
נעמה מנחמי: מתי הם יצטרכו את - - -?
דוד רותם: בקיצור, את מבינה שאת הולכת להעמיס על בתי-המשפט עוד תביעות והרבה הוצאות על התאגידים העירוניים?
דוד שחף: ולהפיל ספקים.
מיכל רוזנבוים: לא להפיל ספקים.
דוד שחף: לא, זה נורא.
דוד רותם: שיעמדו בתנאים, אז לא נפיל אותם.
מיכל רוזנבוים: חילוט ערבות הוא לא משהו שבשגרה.
נעמה מנחמי: השאלה היא, שוב: מתי את חושבת שתזדקקי לזה?
נעמה מנחמי: תראי, בתקנות הכלליות זה לא מופיע.
נעמה מנחמי: ולמרות שהתקנות הכלליות כבר נמצאות הרבה שנים, ותיקנו אותן כבר כמה פעמים, אף-אחד לא חשב להציע להעלות את הסעיף הזה כי השטח לא דרש את זה.
מיכל רוזנבוים: אנחנו מקבלים את ההערה.
יהודה אבידן: מקבלים את זה.
אסף פרקש: אדוני, - -
אסף פרקש: - - תודה.
אסף פרקש: עורך-הדין אסף פרקש, מטעם התאחדות בוני הארץ.
אסף פרקש: אני רוצה להתייחס בבקשה לסעיף - - -
אברהם מיכאלי: תן פירוש בעברית, מה זה "בוני הארץ" – התאחדות הקבלנים?
דוד רותם: התאחדות הקבלנים.
קריאה: לשעבר.
אסף פרקש: כן, לשעבר התאחדות הקבלנים - - -
אברהם מיכאלי: את התאחדות בוני הארץ הפרוטוקול עוד לא מכיר.
אסף פרקש: נכון, התאחדות הקבלנים והבונים לשעבר.
אסף פרקש: אנחנו רוצים להצביע על כך שבמקרים רבים שיעור הערבות הנדרש בהליכי מכרז הינו גבוה מדי, ללא קשר סביר ורלבנטי להיקף ועלות העבודה הנדרשת לביצוע המכרז.
אסף פרקש: מבקשים להציע להוסיף בסיפא של סעיף 3ב רבתי, סעיף קטן (א), את התוספת הבאה: ועדת המכרזים תקבע את סכום ערבות המכרז, תוך התחשבות בשווי ההתקשרות.
אסף פרקש: ערבות המכרז תהא בשיעור של עד 2.5% מאומדן שווי ההתקשרות.
אסף פרקש: ועדת המכרזים תהיה רשאית להעלות את שיעור ערבות המכרז עד ל-5%, וזאת מנימוקים מיוחדים שיירשמו בפרוטוקול הוועדה.
אסף פרקש: עכשיו, שיעורי הערבות האלה נזכרים כבר ומקבילים להוראות תכ"ם 7.7.1.
אסף פרקש: לדעתנו, זה מטיב לבטא את האיזון הנדרש במסגרת התקשרויות בין הגברת התחרויות והשוויוניות מחד, לבין קידום האינטרס הכלכלי שעורך המכרז מאידך.
אסף פרקש: בשטח, מה שקורה, שנדרשים שיעורי ערבות שונים בטווחים גבוהים ביותר.
דוד שחף: בלתי סבירים.
אסף פרקש: בלתי סבירים.
אסף פרקש: ויש מקום, במסגרת התקנות האלה, לקבוע עקרונות מכרזיים לכלל התאגידים המקומיים.
דוד רותם: כלומר, אם זה דרישות בלתי סבירות – תלכו לבית-המשפט עם זה.
דוד רותם: עכשיו, אני אגיד לך איפה הבעיה הגדולה: יש גם קבלנים לא רציניים, וכשהמכרז והערבות נמוכה הם מגישים הצעה.
דוד רותם: ואז כשמגיע התאגיד העירוני או הרשות המקומית ל-15 לאוגוסט ובית-הספר לא גמור – אין מה לעשות.
דוד רותם: אז לפחות יידע אותו קבלן שהוא נכנס להרפתקה, שזה עולה כסף.
אסף פרקש: אדוני יבדיל בין ערבות המכרז, עליה אני ביקשתי להעיר, לבין ערבות הביצוע לאחר-מכן, שהיא יכולה להיות בשיעור גבוה שבאמת תשיג את אותה מטרה שאדוני מציין.
אסף פרקש: ערבות המכרז פונה באמת לכלל המציעים, היא באה להבטיח רק את רצינותם, היא מוגבלת בזמן והיא מוחלפת בערבות הביצוע מיד עם זכיית הזוכה.
דוד רותם: כן, ואתה יודע כמה קבלנים לא באים לחתום על החוזה אחר-כך, ולא מביאים את ערבות הביצוע?
דוד שחף: אני חושב שאין כמעט מקרים כאלה.
דוד רותם: מר שחף, יש.
דוד שחף: הקבלן רוצה לעבוד.
דוד שחף: הקבלן ניגש למכרז, והוא משלם גם את עלות מסמכי המכרז.
דוד שחף: הוא רוצה לעבוד.
דוד שחף: מהיכרותי, גם כמנכ"ל תאגיד, אין כזה דבר שקבלן לא בא לחתום.
דוד שחף: הוא לא יבוא לחתום במקרים ששם יש כל מיני סעיפים מקפחים, וכל מיני בעיות שתלויות במזמין.
דוד שחף: אבל, בסך-הכול, הקבלן כשניגש, עצם זה שהוא ניגש, הוא משתתף בסיור קבלנים, הוא מביא את הערבות – רק לא צריך להגזים.
דוד שחף: 10% על ערבות היא בלתי סבירה.
דוד שחף: עכשיו, אם המדינה, על מכרזים של משרד הבינוי והשיכון, ומשרד הבריאות ומשרד הביטחון מבקשת את הסכומים, למה אנחנו צריכים פה לתת כל סכום שכל אחד רוצה?
דוד שחף: ואני יכול להביא לך דוגמאות.
דוד שחף: יש לי פה כמה דוגמאות של תאגידים, כל אחד 10%.
דוד שחף: למה 10%?
דוד שחף: מה קרה?
דוד שחף: עכשיו, כדי להראות רצינות, בנוסף לסעיף הזה יש את, מה שנקרא, תנאי הסף.
דוד שחף: המזמין קובע תנאי סף: הוא קובע את הסיווג הקבלני שזה גם-כן מסמן, והוא מבקש ניסיון כדי להראות את הרצינות שלו.
דוד שחף: היום, עם מחנק האשראי ועם הבעיות של הבנקים, דווקא בזה להכביד על הקבלנים, נראה לי לא סביר.
נתן בביוף: אדוני, - -
נתן בביוף: - - התקנות האלה לא באות להיות צד או לפתור סכסוכים עסקיים בין תאגידים מקומיים לבין גוף עסקי, כזה או אחר.
נתן בביוף: גם בתקנות המדינה על מכרזים אין הגבלות על אחוזי ערבויות, ואין מקום שנכניס את זה כאן.
נתן בביוף: כאשר ספק מציע, חושב שערבות גבוהה מדי או לא סבירה, דרכו פתוחה לקבל סעדו בבית-המשפט.
נתן בביוף: אנחנו לא יכולים להגביל מראש.
נתן בביוף: אני חושב שגם התאגידים המקומיים מתנגדים לזה.
נתן בביוף: זה לא עניין לתקנות, ולכן אני מבקש שלא לקבל את ההערה.
דוד שחף: והמקרה האחד שבית-המשפט התערב, התעסק עם גובה הערבות.
אברהם מיכאלי: בתקנות הכלליות זה מופיע?
אברהם מיכאלי: אז למה שיכניסו את זה פה, עכשיו?
אברהם מיכאלי: תעזבו, נו.
קריאה: - - - על הכסף של האומדן - - -
נתן בביוף: זה מה שאמרתי.
דוד רותם: בוא נאמר ככה: כי זה תאגידים עירוניים, צריך לחשוב על זה.
אברהם מיכאלי: נכניס תקנות כלליות ונוריד למטה - - -
מיכל רוזנבוים: אנחנו מתנגדים גם לשינוי.
מיכל רוזנבוים: אני מצטרפת לעמדה של משרד הפנים בעניין.
דוד רותם: אנחנו שמחים שאתם מתנגדים.
נעמה מנחמי: פרסום מכרז פומבי: 4(א) "רצה תאגיד מקומי להתקשר בחוזה הטעון מכרז פומבי, תפרסם ועדת המכרזים הודעה על כך בעיתון נפוץ, וכן במקומון בעל תפוצה רחבה באזור, המתפרסם אחת לשבוע לפחות ובאתר האינטרנט של התאגיד אם יש לו כזה; תאגיד מקומי שבאחת או יותר מהרשויות המקומיות שהן בעלות מניות בו דוברי ערבית מהווים עשרה אחוזים לפחות מכלל האוכלוסייה שבו, תפורסם ההודעה במקום במקומון בעיתון יומי אחד או בעיתון המתפרסם מידי שבוע לפחות, היוצא לאור בישראל בשפה הערבית והנפוץ באזור.
נעמה מנחמי: בתקנה זו "עיתון נפוץ" – עיתון יומי, בשפה העברית, בעל תפוצה רחבה, בהתחשב בנושא המכרז ולפי שיקול דעתה של ועדת המכרזים".
רון שני: שאלה: האם אפשר לייתר את הפרסום בעיתונות במידה ויש אתר אינטרנט, והפרסום הנוסף באינטרנט - - -
דוד רותם: תעשה גם וגם.
רון שני: בכל אופן, אנחנו הולכים לעידן המודרני.
רון שני: הרוב - - -
דוד רותם: אני לא יודע מה זה "העידן המודרני".
דוד רותם: אני יודע שעיתון זה דבר שאני מחזיק, אני מריח ואני קורא עברית.
דוד רותם: אתה יודע, היום גם את הספרים כבר לא קונים בחנויות, אלא קוראים אותם באינטרנט, - -
נעמה מנחמי: זה דווקא - - -
דוד רותם: - - ואתם תתפלאו שהילדים שלנו לא יידעו לקרוא.
רון שני: בוא נעבוד על זה ביחד.
רון שני: גם היום, כשקוראים את זה מהעיתונות, לרובם יש את השירות שמישהו קורא את זה עבורם ושולח להם את זה.
רון שני: הלוא לא כל אחד עובר וקורא בעיתונות את כל המכרזים והכול.
רון שני: כל חברה שרוצה את זה, עושה לעצמה מינוי ומקבלת את זה, כך או כך.
רון שני: אז אם זה יפורסם באינטרנט זה יענה על אותו דבר.
דוד רותם: גם וגם, אין לי בעיה.
דוד רותם: אני אוהב את הקריאה.
דוד רותם: אני נלחמתי על תקנות המכרזים שרצו לבטל את הפרסומים בעיתונות.
דוד רותם: נלחמתי נגד זה.
דוד רותם: אני רוצה לקרוא נייר.
דוד רותם: אני עוד חי במאה הקודמת.
נעמה מנחמי: אולי בעוד חמש שנים אנחנו - - -
תומר שוירמן: עורך-הדין תומר שוירמן מ"ידיעות אחרונות".
תומר שוירמן: אנחנו - - -
דוד רותם: אני אמרתי לך כבר את עמדתי, אל תקלקל עכשיו.
קריאה: הוא רוצה לפרסם בעיתון שלוש פעמים.
דוד רותם: מה אתה רוצה, שאני אפרסם עוד כמה מודעות בעיתון?
אברהם מיכאלי: איפה "מעריב"?
אברהם מיכאלי: איפה "הארץ"?
תומר שוירמן: אני, דבר ראשון, מחזק, כמובן, את המגמה הנכונה של העיתונות הכתובה.
תומר שוירמן: אבל אני רוצה להאיר פה נקודה בהקשר הזה וזה שינוי הגדרה שנעשה פה בנוסח הקודם, וזה מה זה בעצם עיתון נפוץ.
תומר שוירמן: כשהנוסח הקודם היפנה לדברים מאוד ברורים, והנוסח הנוכחי פותח פתח, ודווקא בגלל החשש שלנו – או שהועלה כאן בוועדה – מהיעדר פיקוח, אז הנוסח הנוכחי פותח פתח לכל מיני עיתונים, גם שהם לא ממש נפוצים.
נעמה מנחמי: בוא, תסביר לנו מה ההבדל בין - - -
דוד רותם: כמו?
דוד רותם: תגיד לנו מה זה עיתון לא נפוץ.
תומר שוירמן: עיתונים יומיים שמפורסמים באופן יומי, אבל התפוצה שלהם לא רחבה.
תומר שוירמן: הם סקטוריאליים, יחסית.
תומר שוירמן: והבעיה היא שככה אנחנו מפסידים את בעלי העסקים הקטנים שקוראים באופן קבוע את הרשימה של איזה מהעיתונים הנפוצים בישראל.
תומר שוירמן: והנוסח הקודם קבע – ועליו אני מבקש לדבוק – רשימה שהשר בעצם היה אחראי עליה, של עיתונים נפוצים.
תומר שוירמן: והנוסח הנוכחי מאפשר לנו - - -
דוד רותם: כן, משרד הפנים.
נתן בביוף: אדוני, אנחנו התאמנו את הנוסח של עיתון נפוץ למדינה.
נתן בביוף: אנחנו מעוניינים בפרסום רחב.