GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד רותם: כן, מר בנד.
טל בנד: התאחדות התעשיינים – אני רוצה לומר שהעברת הנטל אפילו חלשה מדי.
טל בנד: אני טוען מהכיוון ההפוך לך.
טל בנד: אני רק אסביר למה, אדוני.
דוד רותם: אתה לא צריך להסביר, אנחנו מבינים.
דוד רותם: אמרת "התאחדות התעשיינים", הסברת הכול.
טל בנד: בצד המקצועי, אדוני.
טל בנד: אדוני אמר:
טל בנד: אם זה בתחום המקצועי, ההנחה שזאת אמצאת שירות.
טל בנד: אבל כאן לא רק זה כתוב, יש כאן תנאי נוסף.
טל בנד: זה בתחום המקצועי, והתנאי הנוסף שהעובד לא מסר הודעה.
טל בנד: במובן הזה משרד המשפטים החמיר אתנו בנטל או בתנאים להעברת הנטל.
ורד וייץ: אני לפחות לא הבנתי למה אי-אפשר להסתפק בהסדר שקיים, שהמשמעות שלו היא שהעובד מודיע: המצאתי, הוא מודיע למעסיק שיודיע לו האם לדעתו זו אמצאת שירות.
ורד וייץ: ואם יש סכסוך, הרי יש מנגנון שלפיו הם פועלים והם באים לברר את זה.
ורד וייץ: כיום, לפי סעיף 133, אם יש סכסוך, הם הולכים לרשם לפתור אותו.
ורד וייץ: אולי זה ישונה, לא משנה.
ורד וייץ: למה לא להותיר את זה לשלב שבו הם ידונו האם כן או לא?
ורד וייץ: למה העובד נדרש בשלב הראשוני הזה לתת את כל ההנמקות האלה, ואילו המעסיק לא נדרש לכך?
ורד וייץ: יש פה חוסר שוויוניות דווקא לרעת אכן מי שנתפס כצד החלש במערכת יחסי עבודה.
ורד וייץ: אני לא חושבת ששמענו איזו הנמקה עניינית ממשרד המשפטים למה באמת זה נחוץ ולמה יש צורך לשנות סדרי עולם.
אדוה פרי-אבישי: עובד כזה צריך לקחת עורך-דין, לשבת אתו ולהסביר לו, ועורך פטנטים ולהתחיל להתייעץ עם מערך שלם ולהוציא המון כספים כדי לנמק.
דוד רותם: משרד המשפטים, אתם רוצים לענות?
ורד וייץ: הם היו צריכים לענות בדברי ההסבר והם לא ענו.
שמרית גולן: בחרנו להבנות את התהליך אחרת.
שמרית גולן: גם לפי הצעת החוק יש שלב שבו המעביד מקבל הודעה, והמעביד צריך לענות.
ורד וייץ: הוא אפילו לא נדרש לנמק.
דוד רותם: זה לא ויכוח.
דוד רותם: הם נותנים הסבר, זה מה שיש.
שמרית גולן: אם העובד טוען שלא מדובר באמצאת שירות והמעביד חושב שכן מדובר באמצאת שירות, הוא צריך לנמק את זה בפני הרשם, לפי סעיף 133.
ורד וייץ: יפה.
ורד וייץ: תותירו את זה כך לגבי שני הצדדים.
ורד וייץ: למה אתם משנים את המצב רק לגבי העובד?
נעמה מנחמי: למה לא לקבוע חובת הודעה, ואז מרגע שיש הודעה, המעביד מודיע האם הוא בכלל חושב שזו אמצאת שירות - -
ורד וייץ: כך החוק היום.
נעמה מנחמי: - - ואז הוא יכול לנמק.
נעמה מנחמי: האם אנחנו רוצים להטיל על עובד, בתקווה שהוא עדיין לא מיוצג, כי אנחנו לא שואפים שכל אדם ילך עם עורך-דין צמוד כל הזמן – השאלה היא, האם אנחנו רוצים להטיל עליו נטל של הצטיידות בעורך-דין מהרגע הראשון או שצריך קודם לראות אם יש בכלל מחלוקת בינו לבין המעביד, ואז שיצטייד בעורך דין?
שמרית גולן: כדי לדעת אם יש מחלוקת צריך לדעת אם העובד מסכים שזו אמצאת שירות או לא.
נעמה מנחמי: ברגע שהוא כבר ינמק, זו כבר תהיה ראיה נגדו, ולכן הוא לא יוכל לנמק לפני שהוא פוגש עורך-דין, ולכן בסופו של דבר מה שקורה זה שכל עובד יצטרך ללכת עם עורך-דין צמוד.
הווארד פולינר: שינוי החקיקה הזה מעודד את העובד להודיע.
הווארד פולינר: אם העובד לא מודיע כמו היום, יכול להיות שיחלפו שנים.
הווארד פולינר: ואם חולפות מספר שנים, אין למעביד אפשרות להגיע לראיות ברגע האמת.
נעמה מנחמי: לא הבנתי איך המועד קשור לחובת ההנמקה.
נעמה מנחמי: כלומר, היום הודעתי לך שהמצאתי אמצאה, מבלי לנמק.
נעמה מנחמי: אם זה נראה לך רלוונטי, אתה פונה ואומר לי: אנא נמקי למה את חושבת שמדובר באמצאת שירות.
נעמה מנחמי: הנימוק לא קשור למועד.
דוד רותם: ואז אני ארוץ לעורך-דין?
נעמה מנחמי: אולי אין מחלוקת, למה סתם לערב עורך-דין?
שמרית גולן: בדיוק.
שמרית גולן: אולי אין מחלוקת, אז אולי את בכל זאת רוצה שהוא יגיד אם לדעתו זו אמצאת שירות או לא אמצאת שירות בלי לנמק.
נעמה מנחמי: יכול להיות שזה הפתרון.
זאב בוים: אם נהפוך את ה'וי"ו' ל"או" בהגדרה – "עקב שירותו או בתקופת שירותו", נפתור את הבעיה.
ורד וייץ: רק תעורר בעיות נוספות.
זיו גלסברג: אולי צריך לדבר על הרציונלים מאחורי הרעיון של אמצאת שירות.
ורד וייץ: דברים שרואים משם ממש לא רואים מכאן.
זיו גלסברג: אמצאות שירות זה הפקעה של הקניין של העובד.
דוד רותם: אתה מפקיע את זכותו של המעביד.
טל בנד: ששילם משכורת על המצאת האמצאה הזאת.
זיו גלסברג: אם יורשה לי שנייה, אני אסביר את העמדה שלי.
זיו גלסברג: אדם שמועסק הוא לא עֶבֶד, והמעביד שלו הוא לא הבעלים שלו.
זיו גלסברג: האמצאות שהוא ממציא הן אמצאות שנגזרות מההון האנושי של העובד.
זיו גלסברג: כולנו מסכימים שאנחנו רוצים תוצאה יעילה בשוק.
זיו גלסברג: בשביל להגיע לתוצאה יעילה בשוק, כנראה שהכי יעיל שהמעסיק יהיה הבעלים של האמצאה, ואנחנו רוצים להפקיע את הזכות הזאת.
זיו גלסברג: אנחנו מפקיעים אותה ואומרים: למרות שבדרך כלל הממציא – במקרה הזה העובד – הוא הבעלים של אמצאה, במקרה שאנחנו מדברים על אמצאת שירות, נעביר את הבעלות, וזה בסדר גמור.
זיו גלסברג: אבל הרציונל הוא רציונל של הפקעה, הוא רציונל שאנחנו לוקחים מהעובד משהו בגלל שיש סיבה טובה.
זיו גלסברג: בשביל שתהיה סיבה טובה לכך, קודם כול, אנחנו צריכים לשמוע מהמעסיק שזה מעניין אותו.
זיו גלסברג: גם אם זו אמצאת שירות, אבל המעסיק לא מעוניין בה, אנחנו לא רוצים להפקיע, אנחנו רוצים להשאיר אותה אצל העובד.
זיו גלסברג: אם המעביד לא רוצה אותה, אנחנו מוכנים שזה יישאר אצל העובד, כי אין יתרון בהעברה של זה למעסיק.
זיו גלסברג: אין יתרון בהפקעה הזאת.
זיו גלסברג: בשלב הזה אנחנו עדיין לא יודעים מה עמדת המעסיק.
זיו גלסברג: קודם כול, אנחנו יודעים שיש אמצאה.
זיו גלסברג: אנחנו בכלל לא בטוחים שזו אמצאת שירות.
זיו גלסברג: יש איזו אמצאה, אנחנו רוצים שהעובד יודיע על האמצאה הזאת, והצדדים יתחילו לדבר.
זיו גלסברג: אחרי שהם ידברו, נדע איפה אנחנו נמצאים.
זיו גלסברג: זה דבר ראשון שרציתי להגיד.
זיו גלסברג: דבר שני, לגבי הפרטים הנוספים שרשומים פה, "בהודעתו יפרט העובד אם לדעתו מדובר באמצאת שירות אם לאו וכן את שמו של כל אדם אחר שנטל חלק בפיתוח האמצאה".
זיו גלסברג: כל הפרטים האלה, לעובד כבר יש חובה למסור על-פי בקשת המעביד – סעיף 139 לחוק.
זיו גלסברג: כך שהדברים האלה הם מיותרים בעיני.
אסף יצחקי: אני אתייחס בקצרה לדברים שנאמרו פה.
אסף יצחקי: קודם כול, אני חושב שהמצב הפוך – הקניין שייך למעביד, ולמעשה העובד, אם הוא חושב שזה לא כך, הוא צריך להוכיח אחרת.
אסף יצחקי: לעניין למה נדרשת הנמקה.
אסף יצחקי: כפי שכבר הוזכר פה על-ידי משרד המשפטים, המידע נמצא אצל העובד, ולמעביד הרבה פעמים אין גישה למידע הזה וקשה לו להשיג אותו.
אסף יצחקי: ההצעה הזאת מאפשרת להעמיד את הנתונים על השולחן כדי ששני הצדדים יוכלו לדון בצורה שווה.
אסף יצחקי: זו החשיבות של ההנמקה לפי דעתי.
נעמה מנחמי: אני אשמח אם תוכל להתייחס לטיעונים המהותיים.
נעמה מנחמי: למה אמצאת שירות היא חזקת המעביד דווקא?
אסף יצחקי: כפי שהזכיר היושב-ראש למעשה אותו אדם שנשכרו שירותיו על-ידי המעביד, מקבל את שכרו בעבור אותם שירותים שהוא נותן, שכללו, בין היתר, גם את אותה אמצאה.
זיו גלסברג: לא בהכרח.
נדב אפלבאום: מכונת ניקיון.
נדב אפלבאום: הוא המציא מכונה.
קריאה: זה לא "עקב שירותו".
נדב אפלבאום: עקב שירותו הוא המציא מכונת ניקיון.
נעמה מנחמי: אם שוכרים אדם שלא לשם אמצאת אמצאות, אלא שוכרים אותו לעניין פרוצדורלי, אולי הוא מנהל אגף, מנהל אגרות, אני לא יודעת מה, אבל הוא אכן נחשף לאיזה רעיון.
נעמה מנחמי: אותה דוגמה של עובדת ניקיון, שחשבה על חומר ניקוי חדש במהלך עבודתה.
נעמה מנחמי: הרי הטענה של עורך-הדין גלסברג היא שאתה לא קונה את ההון האנושי, אלא אתה קונה את הזמן.
נעמה מנחמי: בזמן העבודה ולצורכי העבודה, אם רצית שעובדת הניקיון תמציא לך אמצאות, ודאי היית משלם לה הרבה יותר, אבל אם שכרת אדם שלא כדי להמציא לך אמצאות, ההון האנושי שלא עליו שילמת – אם הייתי משלם על המצאת אמצאות, היית משלם על אותו הון אנושי הרבה יותר – הוא לא של המעביד.
נעמה מנחמי: כלומר, הייתי רוצה שתתייחס לטענת ההון האנושי שהועלתה כאן.
אסף יצחקי: כן, אבל הדוגמה של עובדת ניקיון היא דוגמה קיצונית מאוד, והיא לא מאפיינת את המקרים שאנחנו דנים בהם באמת.
נעמה מנחמי: כל אדם שלא נשכר לצורך המצאת המצאות.
נדב אפלבאום: טכנאי.
אסף יצחקי: אותו טכנאי בסופו של דבר כן נשכר על סמך הידע שיש לו.
נעמה מנחמי: לא לצורך המצאת אמצאות.
אסף יצחקי: לא נתאפשר לו להמציא את האמצאה הזאת, אילולא הוא עבד אצל אותו מעביד.
דוד רותם: הוא המציא את האמצאה בלילה, בבית, בלי קשר לעבודה שלו.
אסף יצחקי: אם כך, זו לא אמצאת שירות.
דין ליבנה: זה לא "עקב שירותו".
דוד רותם: הוא טוען שזה כן עקב שירותו.
הווארד פולינר: זה עניין של פרשנות "עקב שירותו".
דוד רותם: מה זה "עקב שירותו"?
רוני מר: במקרים שיוצא לנו להתמודד הניסיון הראה שאלה דברים שאסף מדבר עליהם.
רוני מר: מדובר על עובדים שמשתמשים במכשירים ואביזרים שהמעסיק נותן להם, ולכן הדוגמה של המנקה קצת פחות מתאימה.
רוני מר: צריך לבחון כל מקרה לגופו כמובן, אבל אם מדובר על רופאים שמשתמשים במעבדות או בחדרי ניתוח - - -
נעמה מנחמי: אנחנו שואלים את עצמנו כרגע מהי ברירת המחדל.
נעמה מנחמי: לצורך הדיון בשאלת ברירת המחדל, אני רוצה שהוא יתייחס להערה שנשמעה כאן קודם, שברירת המחדל שהאמצאה היא של העובד, מאחר שלא נקנה ההון האנושי שלו להמצאת אמצאות, אלא נקנה ההון האנושי שלו להיות טכנאי כבלים או טכנאי בתחום אחר.
נעמה מנחמי: עם זה ביקשתי שיתמודד.
דוד רותם: אני מוכן להתמודד במקומו.
נעמה מנחמי: אל תעשה את זה.
דוד רותם: לא לעשות את זה?
דוד רותם: אז לא.
נעמה מנחמי: למה אתה עושה לו את העבודה.
נעמה מנחמי: הוא טען טענה, שיעמוד מאחוריה.
דוד רותם: אני לא עושה לו את העבודה.
שמרית גולן: זה גם המצב הקיים בחוק.
שמרית גולן: ברירת המחדל היא שאמצאת שירות תקום לקניין המעביד.
שמרית גולן: זו ברירת המחדל, אלא אם כן יש הסכם.
שמרית גולן: דבר שני, יש עובדים שכן נשכרו כדי להמציא אמצאות.
אדוה פרי-אבישי: הוא צריך להוכיח שזו אמצאת שירות.
שמרית גולן: ברור שצריך להוכיח שזו אמצאת שירות.
אדוה פרי-אבישי: אין היום בחוק חזקה שזה של המעביד.
שמרית גולן: אין חזקה שכל אמצאה שהומצאה בתקופת השירות היא של המעביד, אבל יש חזקה שאם זה הומצא עקב השירות - - -
אדוה פרי-אבישי: עקב ובזמן.
שמרית גולן: יכולים להיות גם הסדרים אחרים.
שמרית גולן: יכולים להיות הסדרים אחרים שלא נותנים ברירת מחדל.
אדוה פרי-אבישי: את רוצה לשנות את החוק.
שמרית גולן: אני לא רוצה לשנות את החוק, זה בדיוק מה שאמרתי.
שמרית גולן: את הרוב אני לא משנה.
משה ראובני: יש לי שתי הערות.
משה ראובני: האחת, זו דוגמה קלסית למדינת האוצר, שיש לה שתי דעות שונות.
משה ראובני: הממונה על השכר הגיע להסכמה, הן עם ההסתדרות הרפואית והן אתנו, אצלנו במכון הוולקני, שדווקא אלה שממציאים, יש להם כל מיני תמלוגים ואחוזים והסכמים כאלה ואחרים.
משה ראובני: בניגוד לעמדת החשכ"ל.
שמרית גולן: זה לא בניגוד.
דוד רותם: זה לא בניגוד.
משה ראובני: דבר שני, המצב שדוחפים אליו כאן יכול להביא לכך שמישהו שרואה אמצאה בדרך, אפילו עדיין היא לא קיימת, אלא איזה רעיון כללי ועוד לא קרה כלום, כבר ירוץ ויצטייד בעורך-דין, ומאותו רגע כל העבודה שלו תהיה מושפעת מהעניין הזה.
משה ראובני: זה דבר שאנחנו לא רוצים להגיע אליו.
דוד רותם: אין שום דבר רע בזה שהוא יצטייד בעורך-דין, מצדי הוא יכול להצטייד בעורך-דין עוד לפני שהוא התחיל לעבוד.
משה ראובני: הכוונה שלי שעבודתו תושפע מזה.
משה ראובני: המטרה של כל הדברים האלה - - -
ורד וייץ: יש פה עוד עניין שמציעים לקבוע שעל העובד להגיש את ההודעה סמוך ככל האפשר לאחר שהוא המציא אותה, שזה המצב הקיים, ומבקשים להוסיף "ולא יאוחר מן המועד שהוא עומד להגיש בו את בקשת הפטנט עליה".
ורד וייץ: יש סעיף נוסף, סעיף קטן (ג), שקובע את החזקה, שאם הוא לא הגיש, הרי שקם קניין למעסיק.
ורד וייץ: מה שיוצא שאם עובד לא הגיש הודעה זמן קצר אחרי או לפני שהוא הגיש בקשת פטנט, הסנקציה עליו, לפי מה שמציעים כאן, היא סנקציה קניינית.
ורד וייץ: זאת אומרת, הוא מאבד פה זכות קניינית.
ורד וייץ: זה דבר חמור מאוד, ואני חושבת שאסור שזה יקרה.
שמרית גולן: חזקה שעומדת לזכותו.
ורד וייץ: תודה רבה.
ורד וייץ: למה על עניין טכני של מסירת ההודעה אתם מציעים לנקוט בסנקציה קניינית?
ורד וייץ: אין שום הלימה בין הדברים, וודאי לא כשאנחנו מדברים על זה שהעובד – תודה רבה – יתכבד ויפריך את החזקה.
ורד וייץ: לא.
ורד וייץ: זה כל כך לא מידתי.
שמרית גולן: נניח שהאמצאה היא בתחומי הלבה של העיסוק שלו.
ורד וייץ: נוסף לכול, אפילו לא טרחתם לנמק בדברי ההסדר.
ורד וייץ: אתם פשוט מעמידים את זה כהצעה שאין בצדה אפילו הנמקה למה אתם מציעים את זה.
ורד וייץ: עוד נקודה אחת.
ורד וייץ: אתם כל הזמן מציגים שכאילו קיים מצב עובדתי שעובדים ממציאים אמצאות שהן בעצם אמצאות בשירות, והם לא מדווחים עליהן.
ורד וייץ: תביאו נתונים.
ורד וייץ: לא הבאתם נתונים.
ורד וייץ: מי אומר שזה כך?
ורד וייץ: אני בכלל טוענת שזה לא כך.
דוד רותם: אני עוצר את הישיבה.
דוד רותם: יש לי עוד מעט ישיבה אחרת.
דוד רותם: אי-אפשר כל היום להתעסק בפטנטים.
דורית ואג: יומיים רצוף.
אדוה פרי-אבישי: לפי החוק הזה לא יהיו פטנטים.
דוד רותם: אנחנו נמשיך בישיבה הבאה.
דוד רותם: הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון – הצעת מועמדות לכהונה נוספת של רב ראשי לישראל), התשע"א-2001, של חברי הכנסת ציון פיניאן, מיכאל בן ארי, יוליה שמאלוב-ברקוביץ, גאלב מג'אדלה – אני מבקש לקרוא לחבר הכנסת מג'אדלה, שיסביר לנו מה הוא רוצה.
דוד רותם: ציון, בבקשה.
ציון פיניאן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, הצעת החוק קשורה לזכות לבחור ולהיבחר, שזאת זכות יסוד חוקתית במדינת ישראל.
ציון פיניאן: בשנים עברו הרבנים הראשיים לישראל לא יכלו להתמודד בשנית לכהונת משרת הרבנים הראשיים - -
יצחק הרצוג: בשלישית הם לא יכלו.
ציון פיניאן: בשלישית.
ציון פיניאן: - - אף ברצף של כהונה אחר כהונה.
ציון פיניאן: אני רוצה לחזור, בעבר רבנים ראשיים לישראל יכלו להתמודד בשנית על משרת הרבנים הראשיים, אף ברצף של כהונה אחר כהונה.
ציון פיניאן: בתקופתו של השר אהרון אבוחצירא, בעקבות מלחמות הרבנות שם - - -
דוד רותם: משה נסים.
יצחק הרצוג: זה היה משה נסים ולא אהרון אבוחצירא.
ציון פיניאן: זה היה בתקופתו של אהרון אבוחצירא כשר, כשהוא היה במפד"ל.
אברהם מיכאלי: כשר הדתות.
יצחק הרצוג: ומשה נסים כשר המשפטים.
ציון פיניאן: נכון.
ציון פיניאן: משיקולים פוליטיים – אני לא יודע מה היו השיקולים, אני לא רוצה להרחיב עליהם – החוק שונה.
אברהם מיכאלי: בוז'י יכול להרחיב.
אברהם מיכאלי: בוז'י זוכר.
ציון פיניאן: טוב שהוא הגיע.
יצחק הרצוג: אני מומחה לרבנות הראשית.
ציון פיניאן: החוק שונה כדי שתיפסק כהונת הרבנים הראשיים.
דוד רותם: אתה מומחה לרבנות הראשית בתקופה שהיו רבנים ראשיים.
יצחק הרצוג: בתקופה הטובה.
אברהם מיכאלי: הוא גדל על ברכיה.
ציון פיניאן: אז החוק שונה - - -
מיכאל בן-ארי: בואו לא נפגע ברבנים הראשיים.
מיכאל בן-ארי: אני מוחה על הפגיעה בכבוד הרבנים הראשיים.
ציון פיניאן: סליחה.
ציון פיניאן: אז החוק שונה בכדי שתיפסק כהונת הרבנים ברצף.
ציון פיניאן: והנה, היום, הזכות הזאת להיבחר מוקנית, אבל רק לאחר הפסקה של עשר שנים.
ציון פיניאן: כולנו יודעים מה ערכה של משילות ושל רצף שלטוני.
ציון פיניאן: עד שהרב נכנס ולומד את כל התוכנית הוא לא יכול לעשות את כל הרפורמות שהוא רוצה.
ציון פיניאן: זה כמו ראש עיר שבא לארבע שנים, הוא עוד לא יודע מה קורה בעירייה וכבר מחליפים אותו, לא עשינו כלום.
ציון פיניאן: החוק בא לשנות את זה, שתהיה לכל רב הזכות להיבחר בשנית ברצף.
ציון פיניאן: אני רק רוצה לומר משהו שאני כל הזמן חושב עליו.
ציון פיניאן: הרבנים המקומיים, רבני ערים, אין עליהם הגבלה, ולרב שמעליהם יש הגבלה.
יצחק הרצוג: אין גיל פרישה?
יצחק הרצוג: אין גיל פרישה.
דוד רותם: יש גיל פרישה.
ציון פיניאן: לא - - -
אברהם מיכאלי: 120.
דוד רותם: יש הצעת חוק שלי שגם רבנים - - -
ציון פיניאן: יש לי הצעת חוק.
ציון פיניאן: כעסו עלי שהגשתי אותה.
יצחק הרצוג: לא יכול להיות שלא יהיה גיל פרישה.
דוד רותם: מי כעס עליך?
ציון פיניאן: לא משנה.
ציון פיניאן: כעסו עלי שכהונת רבנים מקומיים תוגבל.
יצחק הרצוג: ברור שהיא צריכה להיות מוגבלת.
יצחק הרצוג: אני חושב שזה קורה גם פה.
יצחק הרצוג: דרך אגב, גם רב ראשי לישראל, למה שהוא לא יפרוש בגיל פרישה?
יצחק הרצוג: אני לא מבין.
יצחק הרצוג: מה שעכשיו מוצע פה זה בלי גיל פרישה.
דוד רותם: קודם כול, הוא יישאר בגיל פרישה, זה יהיה עד גיל 70.
יצחק הרצוג: צריך להיות תיקון לחוק.
דוד רותם: נתקן את זה עכשיו, אבל הדבר הוא אחר לגמרי.
דוד רותם: השאלה היא, וזה מה שאני רוצה ממך, ציון – אני מסכים אתך, צריך אולי לשנות את החוק – השאלה היא רק האם אנחנו עושים את זה ממחר או שאנחנו עושים את זה מהקדנציה הבאה.
ציון פיניאן: ממחר.
דוד רותם: למה ממחר?
ציון פיניאן: למה לא ממחר?
דוד רותם: רציתי להתמודד על משרת הרבנות הראשית - - -
אברהם מיכאלי: תתמודד.
ציון פיניאן: תתמודד.
ציון פיניאן: יפתחו את זה מחר, תתמודד.
דוד רותם: בקדנציה הקודמת, אבל ראיתי שזה רק לעשר שנים.
דוד רותם: אמרתי: לעשר שנים אני לא מתמודד.
יצחק הרצוג: בעצם אתה אומר שזה חוק פרסונאלי.
ציון פיניאן: לא.
ציון פיניאן: זה בכלל לא חוק פרסונאלי.
דוד רותם: אתה אמרת.
אברהם מיכאלי: כשהביאו את הצעת החוק של השופט גרוניס, לא אמרו שזה פרסונאלי.
ציון פיניאן: ההצעה שלי ממחר.
ציון פיניאן: יש הסכמת ממשלה, יש הסכמה של כמעט כל מרכיבי הקואליציה, אני חושב.
ציון פיניאן: אני מציע לקדם את זה ולא להגביל את זה לקדנציה הבאה.
יצחק הרצוג: הרי התפקיד הזה כרוך עם בית הדין הרבני העליון.
דוד רותם: למרות שכבר שינינו את החוק, לפחות לגבי הקדנציה הזאת.
יצחק הרצוג: הוא מוסד שיפוטי.
דוד רותם: לגבי הקדנציה הנוכחית שינינו את החוק - -
דוד רותם: - - וקבענו ששני הרבנים הראשיים לא יתחלפו אחרי חמש שנים, אלא הם יכולים לחלק ביניהם, ולכן נשאר אחד ראש אבות בתי הדין הרבניים והשני נשאר רב ראשי.
יצחק הרצוג: מה יהיה כאן?
יצחק הרצוג: אולי צריך לעשות הפרדה מוחלטת בין הרבנות הראשית לבתי הדין הרבניים, ולשים ראש אבות בתי דין רבניים לא נבחר ולא מוגבל בזמן, כמו הרב עמר למשל.
דוד רותם: בוז'י, אתה רוצה להכניס אותי עכשיו לביצה?
יצחק הרצוג: זה ביצה.
דוד רותם: זה לא ביצה.
דוד רותם: פה באים ואומרים דבר נורא פשוט, אומרים שהרבנים הראשיים יוכלו - - -
ציון פיניאן: זה לא ביצה, רוצים להחזיר מה שהיה.
דוד רותם: זה לא להחזיר שום דבר.
יצחק הרצוג: אין פוליטיקה יותר רקובה מהבחירות לרבנות הראשית.
דוד רותם: בכל בבחירות לרבנות הראשית היה צריך לשנות את הרכב הגוף הבוחר ואת כל הדברים האלה, אבל לא זה הנידון עכשיו.
יצחק הרצוג: הייתי שם יותר מדי פעמים כדי לדעת את זה.
דוד רותם: הנידון עכשיו הוא, האם הרבנים הראשיים שמכהנים, נגמרת התקופה שלהם – האם הם יכולים להתמודד לתקופת כהונה נוספת.
דוד רותם: מה שמציע חבר הכנסת פיניאן, בעקבות חבר הכנסת אפללו – אל תשכח, זו הצעת חוק של קדימה, זו לא הצעת חוק של פיניאן, גם לא של הליכוד וגם לא של ש"ס.
דוד רותם: הם לא מעוניינים בזה - - -
מיכאל בן-ארי: ש"ס לא מעוניינים בזה?
דוד רותם: לא, ש"ס לא מעוניינים בזה.
דוד רותם: תראה שאף אחד מחברי הכנסת של ש"ס לא חתום על הצעת החוק הזאת.
דוד רותם: לא, חבר הכנסת מיכאלי חתום.
דוד רותם: אתה התקבלת לש"ס?
ציון פיניאן: יש פה את רוחמה, יש פה את דניאל בן-סימון.
דוד רותם: בן-ארי, אורי אריאל.
ציון פיניאן: איתן כבל.
יצחק הרצוג: זה שלנו, זה מפלגת העבודה.
ציון פיניאן: הם תומכים בזה.
יצחק הרצוג: ברור, בגלל עמר.
דוד רותם: מי שרוצה את החוק הזה זה קדימה, מפלגת העבודה והאיחוד הלאומי, ולכן צריך לחשוב פעמיים מה לעשות.
מיכאל בן-ארי: איך לתקוע את זה.
דוד רותם: איך לתקוע את זה, כולם יודעים.
יצחק הרצוג: בואו נהיה כנים, זה נוגע לפרסונות, שחלקן מבורכות מאוד.
יצחק הרצוג: הראשון לציון הוא באמת דמות מופת, הלוואי שימשיך לכהן הרבה שנים.
יצחק הרצוג: הבעיה אם זה חל על כולם.
יצחק הרצוג: אני רוצה להבין.
מיכאל בן-ארי: אתה יודע מה עושים פה, בפעם הבאה משנים את זה.
ציון פיניאן: אם אתה מדבר על הרבנות הראשית, זה חל על כולם.
ציון פיניאן: אתה לא יכול להגיד שזה חל רק על הרב הספרדי ולא על הרב האשכנזי.
יצחק הרצוג: אני מכבד את כולם, כולם יקרים בעיני.
דוד רותם: לא, זה חל על שני הרבנים.
יצחק הרצוג: מה אתה עושה עם גיל הפרישה?
דוד רותם: נכניס את גיל הפרישה, שבכל מקרה זה עד גיל 70.
מיכאל בן-ארי: נניח שהוא ייבחר בגיל 68.
דוד רותם: אדוני היקר, מצדי שבגיל 68 הוא לא יתמודד - - -
יצחק הרצוג: אולי תסביר.
מיכאל בן-ארי: זה פוגע במציאות עד עכשיו.
מיכאל בן-ארי: רב צריך לחלק את זמנו בין עולם הרבנות למקומות אחרים.
מיכאל בן-ארי: רבנים מגיעים לגדולתם ולעוצמתם בדרך כלל בגיל מבוגר.
מיכאל בן-ארי: בדרך כלל אנחנו מפספסים.
מיכאל בן-ארי: לדוגמה, הרב יעקב אריאל, הוא עבר את גיל 70, והוא לא יוכל להיבחר לרב ראשי.
מיכאל בן-ארי: אני רואה בזה סוג של החמצה למדינת ישראל, סוג של החמצה לכולנו.
מיכאל בן-ארי: אצלנו אומרים "עוד ינובון בשיבה דשנים ורעננים יהיו".
יצחק הרצוג: אתה לא יכול, כי זו מערכת ממלכתית.
מיכאל בן-ארי: אני יכול להחריג את זה.
דוד רותם: אתה שוכח דבר נוסף, אתה שוכח שהרב הראשי לישראל הוא גם ראש אבות בתי הדין.
דוד רותם: אתה לא יכול שנשיא בתי הדין ונשיא בית המשפט העליון יהיו בגיל 85.
יצחק הרצוג: באמריקה זה מקובל.
יצחק הרצוג: אגב, נשיא העליון באמריקה מכהן עד שהוא הולך לעולמו או פורש מרצונו.
יצחק הרצוג: מה אדוני מציע, אם כך?
דוד רותם: מכיוון שיש כבר היום בחוק הוראה שקובעת גיל פרישה - - -
יצחק הרצוג: תסבו את תשומת לבי.
אלעזר שטרן: ההוראה לא מדברת על גיל פרישה, היא מדברת על תנאי כשירות, ואחד מתנאי הכשירות, סעיף 5(א)(1) לחוק, קובע ש"בעת הבחירה מלאו לו 40 שנה וטרם מלאו לו 70 שנה".
יצחק הרצוג: זה לא גיל פרישה.
אלעזר שטרן: נכון, אבל זה אומר שמראש הוא לא יוכל - - -
דוד רותם: אנחנו נוסיף עוד סעיף.
דוד רותם: אני מציע - -
מיכאל בן-ארי: הוא יכול להיות עד גיל 80.
ציון פיניאן: אני מציע שגיל הפרישה יהיה גיל 75.
דוד רותם: - - שאנחנו נוסיף סעיף שרב ראשי יפרוש בהגיעו לגיל 70.
ציון פיניאן: 75.
יצחק הרצוג: האם זה לא יהווה תקדים לכל מיני תפקידים אחרים?
דוד רותם: איזה תפקידים?
דוד רותם: זה נשיא בית הדין הרבני הגדול.
יצחק הרצוג: זה כמו בית המשפט העליון.
דוד רותם: זה כמו בית המשפט העליון, גם הם פורשים בגיל 70.
דוד רותם: כל השופטים פורשים בגיל 70.
יצחק הרצוג: המגבלה של כהונה בקדנציות, האם זה יכול להשפיע על תפקידים אחרים לדעתך?
דוד רותם: אנחנו מדברים פה על תפקיד שמצד אחד - - -
קריאה: כמו בערים.
אברהם מיכאלי: בערים יש עד גיל 75.
ציון פיניאן: רבני ערים זה מגיל 70, ואפשר להוסיף להם עוד חמש שנים, שזה יהיה גם פה.
דוד רותם: אני לא רוצה, כי אני לא חושב שרב ראשי לישראל, שהוא ראש אבות בתי הדין צריך לכהן אחרי גיל 70.
ציון פיניאן: נניח שעוד כוחו במותניו.
דוד רותם: תסתכל על הנשיא ברק.
ציון פיניאן: לרבני ערים בגיל 70 יש זכות עד גיל 75.
דוד רותם: תראה את הנשיא ברק, את הנשיאה בייניש, הם יכולים להמשיך עוד הרבה שנים.
יצחק הרצוג: כל אחד יכול.
אברהם מיכאלי: הם ממשיכים, מי אמר שהם לא ממשיכים?
אברהם מיכאלי: הם מופיעים בטלוויזיה כל היום ומשפיעים.
דוד רותם: נקבע גיל.
דוד רותם: רב ראשי לישראל יפרוש מתפקידו בהגיעו לגיל 70.
אברהם מיכאלי: השאלה מה היה בחקיקה המקורית לפני ששינו את הרציפות של הקדנציה.
אברהם מיכאלי: גם אז היתה הגבלה של גיל?
דוד רותם: תמיד היתה הגבלה של גיל.
אברהם מיכאלי: בחקיקה לפני השינוי שקרה, מה היה כתוב אז?
אברהם מיכאלי: עד מתי מכהן הרב הראשי?
דוד רותם: כשכתוב שהוא צריך להיות מעל גיל 40 ופחות מגיל 70, כל אחד מבין שבגיל 70 הוא מפסיק.
אברהם מיכאלי: האם כתוב כך בחקיקה המקורית?
יצחק הרצוג: אם אתה מעביר את החוק עכשיו, זה לא יהיה הוגן כלפי הרב המכהן, שתגביל אותו, והוא יפרוש באמצע הקדנציה.
דוד רותם: אני מסכים שזה רק - - -
יצחק הרצוג: זה לא יחול על הרב עמר.
דוד רותם: סליחה, הכול יחול על הרבנים שייבחרו בבחירות הקרובות.
מיכאל בן-ארי: בהצעה שלך יש מצב אבסורדי, שרבנים מקומיים יכולים לכהן עד גיל 75, ורבנים ראשיים עד גיל 70.
דוד רותם: זה אבסורד נוראי, אתה צודק.
דוד רותם: נשיא בית המשפט העליון מכהן עד גיל 70, והרב הראשי, ראש אבות בתי הדין, יכהן עד גיל 80?
מיכאל בן-ארי: בוא נסכים שאין נקודת השוואה בין - - -
דוד רותם: אצלי יש.
הראל גולדברג: בהצעה כאן, שמוצעת על-ידי הוועדה, יוצא שאם רב ראשי נבחר בגיל 69 למשרתו, בגיל 70 תפקע כהונתו, ולאחר שנה המערכת תצטרך לצאת לסבב בחירות נוסף.
הראל גולדברג: אני מציע לוועדה - - -
דוד רותם: אני מציע שיהיו מספיק חכמים ולא יבחרו רב ראשי בגיל 69.
הראל גולדברג: יש לי הצעה אחרת לאדוני היושב-ראש.
מיכאל בן-ארי: אתה פוגע בעולם הרבנות בחוק הזה.
דוד רותם: זה כמו שאני לא ממנה שופטים לבית המשפט העליון בגיל 69.
מיכאל בן-ארי: עולם הרבנות שונה.
דוד רותם: עולם הרבנות לא שונה בכלל.
מיכאל בן-ארי: הוא שונה.
הראל גולדברג: זו כמובן סוגיה של מדיניות, אבל אם חשוב לוועדה שרבנים לא יכהנו אחרי גיל 70, אפשר לקבוע כחלק מתנאי הכשירות, שרב שעבר את גיל 65 לא יוכל להציג את מועמדותו, ואז בלאו הכי זה אומר ש-70 זה הגיל האחרון.
דוד רותם: מצדי הרב יכול להגיש את מועמדותו בגיל 68.
אברהם מיכאלי: עוד שנתיים הוא יפרוש?
דוד רותם: כן, עוד שנתיים הוא יפרוש.
דוד רותם: השאלה אם יבחרו בו או לא יבחרו בו.
ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, אפשר לאמץ את המצב שקיים היום ברשויות המקומיות או ברבני ערים, 70 פלוס 5.
דוד רותם: לא 70 פלוס 5, כי אז אני צריך לתקן גם בבתי המשפט.
אברהם מיכאלי: אנחנו חלוקים עליך, מה לעשות.
דוד רותם: אתם חלוקים עלי – זה בסדר גמור שאתם חלוקים עלי.
דוד רותם: אתם רוצים לחלוק עלי?
דוד רותם: אין שום בעיה, ההצבעה בשבוע הבא.
אברהם מיכאלי: אל תפחיד אותנו.
דוד רותם: אני לא צריך להצביע.
מיכאל בן-ארי: נקודת ההשוואה לא נכונה.
מיכאל בן-ארי: אין להשוות.
מיכאל בן-ארי: זה לא שאני אומר שמישהו יותר טוב או מישהו פחות טוב.
מיכאל בן-ארי: מדובר בשני דברים שונים לחלוטין.
יצחק הרצוג: ראש אבות בתי הדין הרבניים, זה מה שהוא אומר לך, מכהן כמו שופט עליון.
יצחק הרצוג: זו הבעיה.
יצחק הרצוג: בוא תעשה הפרדה - - -
דוד רותם: אני לא רוצה לעשות הפרדה בין הרבנים הראשיים.
דוד רותם: ראש אבות בתי הדין הרבניים זה כמו נשיא של בית המשפט העליון.
ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, אני מציע להצביע בנושא הזה.
אברהם מיכאלי: לפני הקריאה השנייה והשלישית ננהל אתך משא-ומתן.
דוד רותם: אני לא רוצה שתגידו לי אחר כך "עניין חדש".
אברהם מיכאלי: מה פתאום, נסכים כולנו - - -
ציון פיניאן: לא אני.
יצחק הרצוג: צריך שיהיה מוסכם שזה לא נושא חדש.
דוד רותם: מוסכם שזה לא נושא חדש?
אברהם מיכאלי: ודאי שלא.
ציון פיניאן: לא נושא חדש.
דוד רותם: אם כך, אתה רוצה לקרוא לנו את החוק?
אברהם מיכאלי: אין חוק.
אברהם מיכאלי: יש שורה ורבע.
אלעזר שטרן: "בחוק הרבנות הראשית לישראל, התש"ם-1980, בסעיף 5, סעיף קטן (ג) – בטל.
אלעזר שטרן: " סעיף קטן (ג) זה הסעיף שקובע את המגבלה שרב ראשי לא יהיה מועמד בבחירות לתקופה הסמוכה לכהונתו.
אלעזר שטרן: ביטול הסעיף מוריד את הסייג הזה ומאפשר התמודדות נוספת לכהונה הבאה.
דוד רותם: מי בעד הצעת החוק הזאת?
הראל גולדברג: אדוני היושב-ראש, עוד הערה אחת ברשותך.
הראל גולדברג: החלטת ועדת השרים לחקיקה, שנמצאת כאן בפני, אומרת שהחלטת ועדת שרים, שקיבלה תוקף של ממשלה, היא לתמוך בקריאה טרומית בלבד בהצעת חוק הרבנות.
הראל גולדברג: במלים אחרות, בקשתי, שלפני שזה יובא להצבעה, אנחנו נביא את זה בפני ועדת השרים שתשקול אם היא רוצה לקדם את הצעת החוק או לדחות אותה.
הראל גולדברג: זו החלטת ועדת השרים.
הראל גולדברג: אני מחויב להביא אותה ככתבה וכלשונה.
דוד רותם: הבאת אותה.
דוד רותם: מי בעד הצעת החוק בקריאה הראשונה?
דורית ואג: אחד.
דורית ואג: בעד אישור הצעת החוק – 3
דורית ואג: נמנעים – 1
דוד רותם: הצעת החוק אושרה לקראת הקריאה הראשונה.
דוד רותם: אל תחגגו עוד, אל תקנו ויסקי, עוד אין קריאה שנייה ושלישית.
אברהם מיכאלי: תפסיק עם החגיגיות שלך.
דוד רותם: על סדר היום צו איסור הלבנת הון (חובות זיהוי, דיווח וניהול רישומים של תאגידים בנקאיים למניעת הלבנת הון ומימון טרור) (תיקון), התשע"א-2011.
רונן נסים: בוקר טוב אדוני.
רונן נסים: עומד היום לדיון התיקון הרביעי לצו איסור הלבנת הון שחוקק לראשונה בשנת 2001.