GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד רותם: נכון שזה לבד לא יספיק בסוף, נכון שצריכים להצטבר תנאים – בעיקר כמובן מוות – אבל אם לא יקרה שום דבר אחר, אז מה שעשיתי מחייב.
דוד רותם: מה מחייב?
דוד רותם: הבעת הרצון שלי בצוואה, במלווה להתקיימות התנאי של מיתה.
דוד רותם: זה שינוי.
דוד רותם: אילו לא עשיתי צוואה, המצב היה שונה – הייתי מת בלי צוואה, הייתי מת במצב משפטי אחר.
רות גודין: אז אם הצוואה בעצם אומרת "ירושה כדין", אז היא לא פעולה משפטית.
רות גודין: אבל אם היא אומרת משהו אחר, רק אז היא פעולה משפטית.
רות גודין: זה גם קצת...
מיגל דויטש: אני לא בטוח, לא, כי אז ההורשה עדיין לפי מסלול דיני צוואות, נדמה לי.
מיגל דויטש: עדיין מה שיקבע אלה הדינים הפריפריאליים שחלים על צוואה.
מיגל דויטש: דיני צו קיום צוואה, למשל, להבדיל מצו ירושה.
מיגל דויטש: יש כל מיני דינים שרלוונטיים לזה.
מיגל דויטש: אני יודע שהדוגמה של צוואה מטרידה רבים, וזה בסדר גמור.
מיגל דויטש: בכל אופן, אם מישהו רוצה להתייחס במפורש לעניין, יש פרק ירושה, ואפשר שם להגיד משהו.
שלום לרנר: רציתי לשאול, פרופ' דויטש, האם לפי סעיף 11 – "פעולה משפטית חד-צדדית טעונה קליטה בידי אדם" – אז באותו מקרה של צוואה אתה צריך קביעה מפורשת בדיני הירושה שזה לא יהיה טעון קליטה?
שלום לרנר: כי למעשה הצוואה, למרות שהיא ניתנת לביטול,
שלום לרנר: משנה כבר עכשיו את הזכויות אם היא משנה את הירושה מכוח הדין.
שלום לרנר: אז האם יחול על זה הסעיף שזה טעון קליטה בידי מי שזכויותיו נפגעות, למשל משתנה מצבו המשפטי, אלא אם כן כמובן נקבע אחרת בחוזה או בחיקוק?
שלום לרנר: אתה צריך לכתוב במפורש בחיקוק בדיני הירושה - - -
מיגל דויטש: לדעתי לא צריך לומר את זה במפורש, זה נובע מה-basics של דיני הירושה והצוואה.
מיגל דויטש: כל השאלות האלה הן בסדר גמור.
מיגל דויטש: דיני צוואות הם דינים מיוחדים, דיני ירושה הם דינים מיוחדים.
מיגל דויטש: יש פרק ירושה, ואני מציע שכשנגיע לשם ונחשוב שיש דברים בדיני הירושה שלא מתיישבים עם מה שאנחנו אומרים - - -
ארז קמיניץ: אבל היה דיון בעניין הזה בישיבה הקודמת, שבה דובר גם על השאלה האם לפי מהותה נדרשת קליטה, והסברנו.
ארז קמיניץ: אז ברור שצוואה לפי מהותה אינה דורשת קליטה של הצד שהזכויות שלו משתנות.
ארז קמיניץ: זה ברור וודאי.
ארז קמיניץ: אלא שנאמר גם שבפרשנות מאוד בהירה או מהירה ודי מסתברת של הוראות חוק הירושה אפשר להבין מתוכן שאין נדרשת קליטה.
ארז קמיניץ: למעשה, הדברים נאמרים די במפורש בחוק הירושה של היום, בחלק הירושה העתידי.
ארז קמיניץ: אבל שוב, כמו שהוצע פה, אם חושבים שזה לא מספיק ברור שצוואה אינה דורשת קליטה לפי ההוראות, אז יכול להיות שבפרק הירושה יהיה צורך להוסיף את זה בצורה מפורשת, למרות שהדברים עולים כמעט במפורש, כפי שנראה כשנגיע לחלק הירושה.
דוד רותם: בבקשה, פרופסור ראבילו.
מרדכי ראבילו: אני הייתי פותח עם שלוש מילים נוספות שבאות מוינצ'הייד: פעולה משפטית היא הצהרת רצון מכוונת.
מרדכי ראבילו: יש הצהרה, רצון, פעולה משפטית חד-צדדית, דו-צדדית או רב-צדדית, מכוונת לתוצאות של החוק.
מרדכי ראבילו: על זה וינצ'הייד, אבי ה-BGB הגרמני, כתב חצי מהספר שלו, שאורכו 1,200 עמודים.
מרדכי ראבילו: חצי מזה על ההגדרה הזאת שהיא מאוד כוללנית ומאוד מתאימה.
מרדכי ראבילו: היתר יכול להסביר את הדברים.
מרדכי ראבילו: כך אנחנו מתאימים את עצמנו לספרות ולקודקסים הטובים בקונטיננט.
מיגל דויטש: - - - הבעיה בשילוב של רצון וכוונה.
מיגל דויטש: מה זה רצון לעומת כוונה, וכיוצא באלה.
מרדכי ראבילו: כוונת החוק מכוונת - - -
קריאות: שלא נזיקין.
מיגל דויטש: אם מישהו חושב שזה לא יהיה מובן אליו, אז אפשר למשל להגיד: "פעולה משנה באופן רצוני את הזכויות והחובות.
מיגל דויטש: " אין לי בעיה גם להוסיף את המומנט העובדתי: "המשנה באופן רצוני", ואז, "זו בלבד..." וכולי וכולי.
דוד רותם: למה בכלל צריך את זה?
יצחק הרצוג: אני הייתי הולך רק למשפט הראשון: "משנה זכויות וחובות".
יצחק הרצוג: למה צריך את כל המגילה הזאת?
מיגל דויטש: הרצון חשוב, כי אחרת זה יכול לכסות מעשי נזיקין למשל.
שלום לרנר: אחרת כל מכה היא פעולה משפטית.
יצחק הרצוג: כתוב: "משנה את הזכויות או החובות.
יצחק הרצוג: "
טליה איינהורן: ודאי.
טליה איינהורן: תקיפה לא משנה?
טליה איינהורן: ועוד איך משנה.
שלום לרנר: אחרת כל תקיפה תהיה.
שלום לרנר: ..
יצחק הרצוג: איפה תקיפה משנה חובה או זכות?
מיגל דויטש: חבות לתיקון.
מיגל דויטש: היא מייצרת פיצויים.
מיגל דויטש: התוקף חייב לשלם פיצויים לפי דיני הנזיקין.
דוד רותם: פרופ' איינהורן, בבקשה.
טליה איינהורן: אני רוצה להביא את ההיבט ההשוואתי.
טליה איינהורן: המושג הוא אחד המושגים היסודיים ביותר בכל שיטות המשפט הקונטיננטליות.
טליה איינהורן: ובאמת, כמו שאמר פרופ' ראבילו.
טליה איינהורן: .. אני מסתכלת עכשיו ב-a draft common” frame of reference ", שנותן את התמונה בשיטות הקונטיננטליות, והלב שלו הוא הצהרת הרצון.
טליה איינהורן: הוא אומר כך: "הצהרה או הסכם, בין מפורשים או שניתן להסיקם מכלל ההתנהגות, המכוון להשיג תוצאה משפטית – הפעולה המשפטית עשויה להיות חד-צדדית, דו-צדדית או רב-צדדית.
טליה איינהורן: " למה חשוב כל כך הדיוק?
טליה איינהורן: הדיוק כאן הוא קודם כול שזה לא בהכרח משיג תוצאה משפטית.
טליה איינהורן: וכמו שאמר חבר הכנסת רותם, ואין על זה שום ויכוח בשום שיטה קונטיננטלית – זאת מפני שעריכת צוואה כשלעצמה איננה משנה מצב משפטי.
טליה איינהורן: הצעה בחוזה, כשעושים הצעה, ההצעה עצמה היא הצהרת כוונות.
טליה איינהורן: היא כשלעצמה, לפני שהגיעה לניצע, איננה משנה את התוצאה המשפטית.
טליה איינהורן: ודרך אגב, יש הוראות מיוחדות.
טליה איינהורן: השאלה היא גם מה המשמעות של התוצאה המשפטית הזאת.
טליה איינהורן: המשמעות מאוד משתנה בהמשך הדרך.
טליה איינהורן: אם מנקים את ההגדרה מכל חלק של התוצאה המשפטית בפועל, גם פותרים למשל את השאלה לגבי ביצוע חוזה, ניהול משא ומתן וכן הלאה.
טליה איינהורן: כי ניהול משא ומתן וביצוע חוזה אינם פעולה משפטית.
טליה איינהורן: מה שהוא כן פעולה משפטית זו ההצעה, זה הקיבול, זה כל הצהרה של כל צד.
טליה איינהורן: וברוח הזו צריך גם לקרוא את 12 הסעיפים שהוקדשו לפעולה המשפטית.
טליה איינהורן: ואז אנחנו לא נשאל את עצמנו ולא ישאלו בתי-המשפט את עצמם מיליון שאלות שתתעוררנה אם אנחנו נישאר עם ההגדרה הזו.
טליה איינהורן: זו הגדרה שקודם כול היא שונה לחלוטין מכל מה שקיים במקום אחר, ובנוסף היא תגרום לנו להיתקל בבעיות לכל אורך הדרך.
דוד רותם: זה שזה לא מופיע במקום אחר לא מרגש אותי.
דוד רותם: כן ולא.
דוד רותם: אותי זה מרגש.
דוד רותם: אם אותך זה מרגש אז תתרגשי, אבל אותי זה לא מרגש.
דוד רותם: אני אגיד לך מדוע: כי אני עוסקת גם בבין-לאומי פרטי, ובתי המשפט נדרשים לא פעם להחיל דין זר.
דוד רותם: ואז אתה מסכל ורואה את אותן המילים, אבל מתחיל בלגן אטומי בפירושים.
דוד רותם: ולכן בשיטה המודרנית, שבאה להסיר אי ודאויות, רצוי להתקרב ככל האפשר, ואם משהו קיים בכל השיטות מאמצע המאה ה-18 וצפונה, אולי כדאי לחשוב עליו בכל זאת.
דוד רותם: זה באמת המצב.
דוד רותם: בעניין השינויים במצב המשפטי – זה לא רק תקיפה, זה יכול להיות למשל ערבוב של דברים או מציאת אבדה.
דוד רותם: מציאת אבדה ללא ספק משנה מצב זכויות וחובות.
דוד רותם: מצאתי אבדה, ועכשיו החוק מטיל עליי שורה של חובות.
יצחק הרצוג: זה נופל לגדר זה, זה לא קשור לחיקוק.
טליה איינהורן: אבל אני אומרת שהיא לא פעולה משפטית, מפני שלמרות שהיא משנה, אין שאלה של כוונה פה.
טליה איינהורן: כלומר, החוק קובע את התוצאות המשפטיות של המעשה ולא הכוונה שלי.
טליה איינהורן: ולכן לעניות דעתי היה צריך לנקות את המצב - - -
מיגל דויטש: סליחה, בדוגמה הזאת זו לא פעולה משפטית.
טליה איינהורן: בוודאי, אבל מה שאני אומרת - - -
יצחק הרצוג: אבל לעומת זאת תקיפה.
יצחק הרצוג: .. אני עדיין לא מבין.
דוד רותם: תקיפה היא לא פעולה משפטית.
יצחק הרצוג: הם טוענים שכן.
דוד רותם: לא, תקיפה היא לא פעולה משפטית.
דוד רותם: אז למה לא להשאיר רק "פעולה - - -
מיגל דויטש: סליחה, הדיוק הוא כך: תקיפה היא לא פעולה משפטית לצורך הפרק הזה, אבל היא כן משנה מצב משפטי.
יצחק הרצוג: אבל היא ממילא משנה, כי אתה החרגת רק לעניין חוזה או חיקוק.
יצחק הרצוג: איפה תקיפה נופלת?
מיגל דויטש: לא, דרושים שני יסודות.
מיגל דויטש: העניין הוא כך: כדי שזו תהיה פעולה משפטית לצורך הפרק הזה, אנחנו דורשים שני דברים: האחד, שהפעולה תשנה מצב משפטי.
מיגל דויטש: תקיפה משנה מצב משפטי; אבל אנחנו גם רוצים שהרצון לשינוי משפטי יהיה רלוונטי.
יצחק הרצוג: אבל תקיפה לא נוגעת לחיקוק או חוזה.
קריאות: "שמכוחו מתבצעת".
קריאות: זה "מכוחו מתבצעת", זה לא "הפעולה מתבצעת בתוכו" אלא "מכוחו".
קריאות: המילה "מכוחו" מעקרת את כל הטענה שלך.
קריאות: אתה כאילו מפעיל את החוק לצורך העניין, אבל בתקיפה אתה לא מפעיל.
קריאות: יש לי בעיה עם המילה "מכוחו".
טליה איינהורן: נכון, הוא צודק.
ארז קמיניץ: צריך למצוא מילה אחרת, אבל הרעיון הוא - - -
יצחק הרצוג: "בגדרו" – "שבגדרו היא נופלת" או משהו כזה.
מיגל דויטש: אפשר אולי.
יצחק הרצוג: "מכוחו" אומר שאתה בלל מפעיל הוראה שהחוק אומר לך להפעיל.
מיגל דויטש: הנקודה היא: "בלבד שעל פי החוזה או החיקוק שבגדרו מתרחשת הפעולה" או "בעטיו מתרחשת הפעולה".
מיגל דויטש: אפשר אולי לכתוב זאת במקום "מכוחו".
יצחק הרצוג: צריך להבין שהאירוע מייצר נפילה לתוך תחום שנקרא "נזיקין".
יצחק הרצוג: אחרת זה לא: "מכוחו אתה מפעיל את החוק.
מיגל דויטש: בסדר, צריך פה אולי מילה שונה "מכוחו".
מיגל דויטש: זה צריך להיות "על פי החוזה או החיקוק שעל פיו מתרחש השינוי המשפטי".
דוד רותם: אפשר לומר: "ובלבד שעל פי החוזה או החיקוק שלפיו מתרחש השינוי המשפטי..." ואז להמשיך.
יצחק הרצוג: השאלה אם "לפיו" זה גם לא בעיה.
מיגל דויטש: לא, זה בסדר.
טליה איינהורן: יש לי עוד הערה אחת.
טליה איינהורן: בדיון שעבר סיכמנו שגם תבוא הגדרה ל-"הושלמה הפעולה".
דוד רותם: לא סיכמנו.
דוד רותם: אנחנו לא מסכמים.
דוד רותם: ביקשנו, אנחנו לא מסכמים.
דוד רותם: אבל אחזור לעניין הזה.
דוד רותם: אם אנחנו מסתכלים על פעולה משפטית שהיא עצם הגדרת הכוונות, אז המצב הוא לא פשוט.
דוד רותם: זאת מפני שאנחנו יודעים מהי הפעולה המשפטית ואנחנו יודעים איך עושים אותה, וכל הדברים האחרים ייגזרו מזה.
דוד רותם: ברגע שאנחנו אומרים שהיא גם משנה מצב משפטי אז מתעוררת השאלה מתי היא מושלמת, ואז צריך לקרוא את כל הסעיפים האלה דרך זה.
דוד רותם: כלומר, מכיוון שהוספנו את הסיבוך הזה, מתעורר הסיבוך הנוסף של מהי השלמת הפעולה המשפטית.
מיגל דויטש: קודם כול אני לא חושב שזה סיבוך.
מיגל דויטש: אין חיה משפטית כזו, אין פעולה משפטית שלא משנה מצב משפטי.
מיגל דויטש: זה עניין אלמנטרי.
טליה איינהורן: יש.
מיגל דויטש: עניין אלמנטרי.
מיגל דויטש: עכשיו צריך ליישם ולבדוק.
מיגל דויטש: אם את חושבת שהצעה לא משנה מצב משפטי אז באמת זו לא פעולה משפטית.
מיגל דויטש: אני חושב שהצעה מאוד משנה מצב משפטי, כמובן מהרגע שהיא נקלטה, הרי אמרנו שהיא טעונה קליטה.
מיגל דויטש: דיברנו על פעולות שטעונות קליטה, ולכן זה צריך להיקלט.
מיגל דויטש: אבל ההצעה כשלעצמה, ברגע שהיא נקלטת, היא מעבירה כוח קיבול לניצע.
מיגל דויטש: זה שינוי מצב משפטי לגמרי.
מיגל דויטש: אם הוא יגיד "כן" – נולד חוזה.
מיגל דויטש: אם הוא יגיד "כן", אז אני כבר לא יכול לעשות שום דבר – נולד חוזה.
מיגל דויטש: למה הצעה לא משנה מצב?
מיגל דויטש: מהרגע שהצעה מגיעה לניצע, מצבי השתנה.
מיגל דויטש: עכשיו בכל שנייה יכול להיות שהוא יגיד "כן", ואבוד לי – יש חוזה.
מיגל דויטש: למה זה לא שינה?
שלום לרנר: זאת אומרת שפעולה משפטית לא משנה מידית, אלא היא גם - - -
מיגל דויטש: היא טעונה קליטה.
מיגל דויטש: היא מושלמת עם הקליטה.
מיגל דויטש: - - - בדיני ירושה, אם יש משהו לא ברור, צריך להגיד את זה.
מיכאל ויגודה: אולי במקום "משנה" צריך לכתוב "עשויה לשנות".
דוד רותם: למה "עשויה לשנות"?
דוד רותם: היא משנה.
טליה איינהורן: היא לא משנה.
ארז קמיניץ: למה היא לא משנה?
דוד רותם: היא לא משנה?
טליה איינהורן: לגבי צוואה אין ויכוח.
טליה איינהורן: בכל הספרות המשפטית הצוואה היא דוגמה מובהקת שאיננה משנה.
דוד רותם: אז הצוואה היא דבר שהוא יוצא דופן, כי היא עדיין לא משנה.
דוד רותם: אבל כל היתר זה פעולות שמשנות מצב.
טליה איינהורן: ההצעה גם איננה משנה כשלעצמה.
מיגל דויטש: ברגע שהיא הגיעה לשני היא משנה.
טליה איינהורן: ברגע שהגיעה, אבל לא קודם.
טליה איינהורן: ואף על פי כן, ההצעה היא פעולה משפטית מהרגע שבו היא נולדה.
מיגל דויטש: ברור, כי זו פעולה שהיא טעונה קליטה.
ארז קמיניץ: רק שנייה, יש פה איזה פער סמנטי או מהותי, וצריך לברר אם הוא סמנטי או מהותי.
ארז קמיניץ: אנחנו צריכים להסכים על כמה דברים.
ארז קמיניץ: קודם כול אנחנו צריכים להסכים שההצעה היא פעולה משפטית שנדרשת קליטה, ואם אין קליטה אז אין פעולה משפטית.
ארז קמיניץ: בואו נדבר על סיטואציה שבה ההצעה נקלטה.
ארז קמיניץ: האם לשיטתך הצעה שנקלטה היא פעולה משפטית?
ארז קמיניץ: זה דבר ראשון שצריך לברר.
טליה איינהורן: על זה אני אגיד דבר פשוט - - -
דוד רותם: לשיטתי היא פעולה משפטית שנקלטה.
דוד רותם: לכן אני מציע שאנחנו נקבל את ההגדרה הזאת עם התיקון שלה ונמשיך.
טליה איינהורן: מותר בכל אופן לומר משהו?
טליה איינהורן: בשום שיטה משפטית אין את כל הבעיה של הקליטה.
טליה איינהורן: מכיוון שהרכבנו הגדרה בעייתית, נוצרה בעיה שנייה של כל נושא הקליטה.
טליה איינהורן: כל נושא הקליטה לא קיים בשום מקום, כל נושא ההשלמה לא קיים.
טליה איינהורן: כלומר אנחנו יצרנו סרבול על סרבול, ולצערי הרב אני - - -
מיגל דויטש: אני לא חושב שזה יותר מהקונטיננט.
מיגל דויטש: להפך – לדעתי זה יותר בהיר ושיטתי מהקונטיננט.
ארז קמיניץ: כמובן שבעקבות ההערות שנשמעו אנחנו עוד ניקח את זה לנוסח חוק.
אלעזר שטרן: יש לי הערה אחת.
אלעזר שטרן: ככל שהוועדה מקבלת את ההגדרה הזאת, איך זה משפיע על סעיף 7?
אלעזר שטרן: האם יש צורך בסיפא של הסעיף לנוכח ההגדרה הזאת?
אלעזר שטרן: זאת מין חזרה.
מיגל דויטש: הכוונה היא לומר שהשאלה היא אם זה חד-צדדי או רב-צדדי.
מיגל דויטש: דהיינו, השאלה אם דרושה הסכמה של מישהו או לא דרושה הסכמה של מישהו – זה מה שאמר 7 – נחתכת לפי אותו מקור שעל פיו הפעולה נעשית.
מיגל דויטש: זו כל הכוונה לומר.
מיגל דויטש: האם הפירוש ישתנה אם נמחק את "בהתאם"?
מיגל דויטש: אני לא חושב שהוא ישתנה.
מיגל דויטש: אבל זה טיפה יותר בהיר, אז למה לא לומר את זה.
יעקב שפירא: אבל כדאי אולי לאמץ את הנוסח של 7 בהגדרה, כי שם נאמר שעל פיו היא מבוצעת.
יעקב שפירא: אז אולי כדאי להיות עקביים גם בהגדרה - - -
מיגל דויטש: "שעל פיו מתרחש השינוי " - - -
יעקב שפירא: שתהיה התאמה בין ההגדרה לבין - - -
מיגל דויטש: האם זה "לפיו" או "על פיו"?
יעקב שפירא: להיות עקביים.
מיגל דויטש: טוב.
אלעזר שטרן: היינו באמצע סעיף 9.
אלעזר שטרן: יש לי הערה אחת לגבי סעיף 9, הערה שאני מבין שמשרד המשפטים מקבל אותה: ליצור בתוך סעיף 9 הבחנה בין פעולות משפטיות רב-צדדיות וחד-צדדיות הטעונות קליטה מצד אחד, שבהן בררת המחדל באמת תהיה בררת מחדל של היעדר הדירות, לבין פעולות משפטיות שאינן טעונות קליטה, שבהן בררת המחדל תהיה שהן כן הדירות.
מיגל דויטש: כן זה אפשר - - -
ארז קמיניץ: או ב-9 או ב-11, זה לא משנה.
מיגל דויטש: כן, בהחלט, דיברנו על זה.
ארז קמיניץ: אולי נסביר.
ארז קמיניץ: בעקבות ההערות של הייעוץ והערות אחרות שהושמעו, אנחנו באמת.
ארז קמיניץ: .. חזקה היא שפעולה משפטית היא בלתי הדירה החל מהמועד שבו הושלמה.
ארז קמיניץ: בהקשר של פעולות חד-צדדיות זה החל ממועד הקליטה.
ארז קמיניץ: זאת החזקה.
ארז קמיניץ: אמרנו שיש כמובן פעולות משפטיות שכן תהיינה הדירות גם אחרי השלמתן, אבל אנחנו מקבלים את העובדה שבפעולות משפטיות חד-צדדיות שאינן טעונות קליטה, כמו צוואה למשל, החזקה צריכה להיות הפוכה: חזקה שהן הדירות ולא שהן אינן הדירות.
ארז קמיניץ: כמובן שכל פעולה תיבחן לגופא, אבל החזקה בהקשר הזה צריכה להיות זו.
ארז קמיניץ: קיבלנו את ההערה של הייעוץ המשפטי בעניין הזה.
אלעזר שטרן: עוד הערה אחת קטנה, הקשורה במדיניות של איך לנסח את הדברים והאם לכתוב את זה או לא: מתוך הנחה שזה בכל מקרה יפורש בצורה כזאת, האם יש מקום לכתוב במפורש את האפשרות שבית-המשפט יכול בנסיבות כאלה ואחרות, נסיבות מיוחדות, לחרוג מהכלל הזה, לחרוג מהחזקה של אי הדירות?
יצחק הרצוג: כמו שאתה מבטל צוואה?
ארז קמיניץ: לעניין צוואה שינינו את החזקה.
יצחק הרצוג: יש לך פה עניין של "אולטרה וירס" או כל מיני דברים כאלה.
ארז קמיניץ: לא, סעיף 9 מדבר בחזקה.
ארז קמיניץ: ברור שהסעיף הוא "חֲזָקָתִי".
ארז קמיניץ: אנחנו הסברנו בדיון הקודם ולפניו שיש כמובן ערך בחזקה הזאת, כי מי שטוען שפעולה היא בכל זאת הדירה למרות השלמתה – עליו הנטל להראות - - -
מיגל דויטש: ההערה של הייעוץ היא באמת הערה מעניינת.
מיגל דויטש: אם אני מבין נכון, אתם אומרים את הדבר הבא: נניח שאנחנו בקבוצת הפעולות שהן בלתי הדירות לפי כל מה שדיברנו.
מיגל דויטש: כלומר, החיקוק מתפרש כבלתי הדיר.
מיגל דויטש: עכשיו אתה בא ואומר כך: בסדר, למרות שזה בלתי הדיר, אולי - -
דוד רותם: - - יש נסיבות.
מיגל דויטש: לפעמים בית המשפט יגיד: אני לא אוכף את חוסר ההדירות אלא רק יהיה סוג של פיצוי או משהו מהסוג הזה.
מיגל דויטש: זו אפשרות, אבל דווקא מי שרוצה ודאות משפטית צריך טיפה להירתע מזה, משום שאז אנחנו יוצרים רזולוציה נוספת די שאלתית ודי בעייתית.
מיגל דויטש: זה לא מן הנמנע.
מיגל דויטש: אפשר, אבל מסובך.
אלעזר שטרן: מצד שני, ברור לכולם שככה זה יתפרש.
ארז קמיניץ: בסדר, אבל צריך לזכור שוב שיש גם את המדרג של הדיר-לא הדיר בפני עצמו.
ארז קמיניץ: זאת אומרת, נכון שזו חזקה שהפעולה אינה הדירה, אבל אם יבוא אדם ויוכיח שעל פעולה מסוימת ולא צריך להחיל את החזקה הזאת, אז הוא יצא מגדרה.
מיגל דויטש: למעשה מה שאתם מציעים זו קבוצה שלישית.
מיגל דויטש: אתם אומרים שיש פעולות שהן לא רק בקבוצה של הדיר או בלתי הדיר, אלא שתהיה עוד קבוצה שאומרת: הדיר כנגד פיצוי.
דוד רותם: לא, הדיר על פי סמכות בית-משפט.
מיגל דויטש: כן, זה יוצר עוד - - -
טליה איינהורן: קודם כול אני עדיין לא יודעת מה זה "החל במועד שבו היא הושלמה".
דוד רותם: לא עברנו.
דוד רותם: איך עברנו?
דוד רותם: עברנו.
דוד רותם: את אמרת את זה, ואני אמרתי להמשיך הלאה.
דוד רותם: וזה לא משנה בכלל איך זה הושלם?
דוד רותם: אוקיי, אז אני אגיד מה הבעיה שלי - - -
יצחק הרצוג: - - - נסיבה.
מיגל דויטש: סליחה, סעיף 12.
ארז קמיניץ: 12 מדבר על ה - - -
מיגל דויטש: הוא מדבר על - - -
טליה איינהורן: שנייה, שנייה, לא, היא מדברת על: המושלמת עם קליטתה.
טליה איינהורן: עכשיו השאלה היא כזאת: אני חוששת שהסעיפים האלה – שבאמת אין להם אח ורע בשום מקום אחר – יגרמו להעמדת כל משא ומתן.
טליה איינהורן: כי מה זה משא ומתן?
טליה איינהורן: יש הצעה, יש קיבול, יש הצעה נגדית, יש עוד דברים.
טליה איינהורן: יש שורה שלמה של משא ומתן, ואנחנו בכל שלב אומרים: לא הדיר, לא הדיר, לא הדיר, ויש חזקה שזה לא הדיר.
טליה איינהורן: בצורה כזאת אי אפשר יהיה לנהל משא ומתן.
יצחק הרצוג: - - - יש חזקת ביטול, ומתי מבטלים את - - -
מיגל דויטש: זה נפתר נורא בפשטות.
מיגל דויטש: בפרק החוזים תהיה הוראה... יש כבר עכשיו - - -
יצחק הרצוג: זה ביטול חוזה.
טליה איינהורן: זה לא ביטול חוזה, מדובר במשא ומתן.
מיגל דויטש: הצעה, סליחה.
מיגל דויטש: זה נורא פשוט, הסעיף שקיים היום בחוק החוזים אומר שהצעה ניתנת – ניתן לחזור ממנה, אלא אם כן היא בלתי הדירה, כי נאמר בה שהיא בלתי הדירה וכולי.
מיגל דויטש: אבל הכלל הזה יישאר בעינו – דין ההצעה הוא דין מיוחד בחלק החוזים.
מיגל דויטש: במפורש כתוב שם: הצעה – אפשר להתחרט.
מיגל דויטש: פשוט.
טליה איינהורן: אוקיי, אם זה כך, עכשיו צריך יהיה לכתוב את זה גם על קיבול וצריך יהיה לכתוב את זה גם על הודעות ציון.
טליה איינהורן: היום כל דבר - - -
מיגל דויטש: מקיבול אפשר לחזור?
טליה איינהורן: מקיבול גם אפשר, עד רגע מסוים.
מיגל דויטש: קיבול שנקלט?
טליה איינהורן: קיבול – עד רגע מסוים אפשר לחזור ממנו.
טליה איינהורן: יותר מזה - - -
מיגל דויטש: סליחה, מה קורה אם מתחרטים לפני שהקיבול הגיע?
מיגל דויטש: כתוב בפרק החוזים סעיף מפורש.
טליה איינהורן: אבל אני רוצה לומר שפעולה משפטית זה דבר מאוד רחב, והיא כוללת הרבה מאוד מקרים שאנחנו בכלל לא רואים אותם לנגד עינינו.
טליה איינהורן: בזה שאנחנו מייצרים חזקה לגבי אוסף שלם של מקרים שאנחנו לא רואים לנגד עינינו, אנחנו מייצרים – לעניות דעתי – בעיה במקום שבו היא לא אמורה להיות.
מיגל דויטש: אנחנו קוראים הנחיה כלשהי, כשהיום אין שמץ הנחיה.
טליה איינהורן: טוב, אני אמרתי ונשארתי בחיים.
מיגל דויטש: ברשות היושב-ראש, נעבור לסעיף 10.
מיגל דויטש: סעיף 10 עוסק בהשלכות של פגמים ברצון על הפעולה המשפטית.
מיגל דויטש: דהיינו, נניח שאני מפעיל אופציה מכוח חוזה, ואני מפעיל אותה מתוך טעות כלשהי – טעיתי בידיעת העובדות וכולי – מה שיחול על כך זה מה שחל על דיני הטעות בחוזים.
מיגל דויטש: דהיינו, אם הצד השני ידע שטעיתי, אני יכול לבטל את הפעלת האופציה; אם הצד השני לא ידע, לא חייב היה לדעת, אז אני יכול לפנות לבית-המשפט.
מיגל דויטש: כמו ב-14(ב) היום בחוק החוזים.
מיגל דויטש: או טענת כפייה: מישהו כפה עליי להפעיל את האופציה – אני יכול לבטל את ההודעה על הפעלת האופציה, את הפעולה הזאת.
מיגל דויטש: וכך הלאה.
מיגל דויטש: זו החלה של הפרק הכללי הזה.
מיגל דויטש: זה המצב לפי הפסיקה, ובצדק.
מיגל דויטש: מה שכמובן ייעשה כאן זו השלכה מלאה של הכללים שיש בדיני כריתת חוזה על דיני הפעולה המשפטית, עם אותה הבחנה שיש שם, שתחול – כמו שכתוב כאן – גם על החלק הזה.
יצחק הרצוג: יש לי שאלת אפיקורס: למה צריך א הסעיף הזה?
מיגל דויטש: אחרת תהיה שאלה.
מיגל דויטש: פרק החוזים למשל עוסק בטעות בכריתת חוזה.
מיגל דויטש: אבל כאן אנחנו לא מדברים על טעות בכריתה, אנחנו מדברים למשל על טעות בהפעלת אופציה – זו לא טעות בכריתת חוזה.
יצחק הרצוג: אז למה צריך לקבוע שהיא בלתי הדירה?
יצחק הרצוג: למה זה משנה בכלל?
מיגל דויטש: באופן כללי?
יצחק הרצוג: כן, למה זה צריך להיות בחוק?
יצחק הרצוג: יש פעולה משפטית, ובכל פרק ופרק יש נסיבות.
יצחק הרצוג: בפרק החוזים ברור לך מה קורה אם הפעולה לא תקינה או אם היא לא...
מיגל דויטש: כשי ש הסדר מיוחד אז כן, אבל הרבה פעמים אין הסדר מיוחד.
יצחק הרצוג: אז למה צריך לכתוב שהיא בלתי הדירה?
יצחק הרצוג: איזה יתרון זה נותן?
מיגל דויטש: דיברנו על זה גם בפעם הקודמת.
מיגל דויטש: עקרונית, תאורטית, יש אפשרות שבכל סעיף וסעיף בקודקס יש כל מיני מהלכים שנעשים.
מיגל דויטש: מישהו יכול למשל לממש בררת רכישה של מקרקעין לפי סעיף 23 לחוק המקרקעין.
מיגל דויטש: כשהוא בנה שלא כדין וכולי, בתום לב, אז יש בסעיף 23.
מיגל דויטש: הבעלים, מצד שני, יכול לדרוש סילוק המחוברים לפי סעיף 21.
מיגל דויטש: אין שם הוראות.
מיגל דויטש: אין שם הוראה שאומרת: הבעלים הודיע – סלק את המחוברים; ועכשיו הוא רוצה להתחרט ולהודיע: לא, אני קונה את המחוברים.
מיגל דויטש: אין שם התייחסות מיוחדת.
מיגל דויטש: וככה לגבי הרבה מאוד פעולות כאלה.
מיגל דויטש: נתתי לא מעט דוגמאות בפעם הקודמת.
מיגל דויטש: תאורטית אפשר בכל סעיף כזה להגיד: טוב, אם הבעלים הודיע על קיום – המחובר יכול להודיע על סילוק, להתחרט.
מיגל דויטש: או לא יכול להתחרט.
מיגל דויטש: למה לומר את זה כל פעם במקום מיוחד?
מיגל דויטש: מה גם שיש להניח שלא נעשה את זה.
מיגל דויטש: אנחנו לא רוצים כל פעם להתחיל לחשוב מחדש על העניין.
מיגל דויטש: הנקודה העקרונית היא שברגע שאני "מזיז את הגבינה",אני עושה מהלך שמשנה מצב, ואני צריך לשאת באחריות לשינוי המצב הזה.
מיגל דויטש: הודעתי?
מיגל דויטש: אלא אם כן יש הצדקות של דינים מיוחדים למשהו אחר.
אלעזר שטרן: לגבי סעיף 10 – השאלה אם אין חשש שהניסוח הזה יוביל למחשבה של הסדר שלילי לגבי עניינים אחרים.
אלעזר שטרן: לצורך העניין, בסקירה המשפטית שנעשתה - - -
מיגל דויטש: סיכול הפעולות על תנאי וכיוצא באלה.
אלעזר שטרן: אולי סיכול פחות שייך, אבל הנושא של פעולות על תנאי נכנס גם במקומות אחרים.
אלעזר שטרן: השאלה אם אין חשש...
אלעזר שטרן: האמירה הייתה שהדברים האלה יוחלו בדרך של היקש, אבל השאלה האם בית-משפט יכול להחיל את זה בדרך של היקש או שזה יתפרש כסוג של הסדר שלילי.
מיגל דויטש: בדקתי את הדוגמאות שהבאתם, שהן דוגמאות מעניינות.
מיגל דויטש: נדמה שבדרך כלל זה פשוט לא כל כך ישים לכאן.
מיגל דויטש: ניקח את העניין של דיני סיכול למשל - - -
אלעזר שטרן: אז אמרתי שסיכול הוא פחות.
אלעזר שטרן: אבל לצורך העניין, מה אם אני מוסר הודעת ביטול על תנאי, אם אני עושה פעולה משפטית כזאת או אחרת על תנאי?
מיגל דויטש: מבחינת המהות אין שום ספק שיש תוקף עקרוני – יש הכרה בכך – שהודעת ביטול יכולה להיות על תנאי.
מיגל דויטש: אין מחלוקת לגבי התוצאה.
מיגל דויטש: על זה אני לא חולק אתכם.
מיגל דויטש: הבעיה היא שפרק החוזים לא עוסק באופן כללי וסתמי בתנאים, אלא הוא מדבר על חוזה על תנאי – תנאי מתלה, תנאי מפסיק וכיוצא באלה.
מיגל דויטש: השאלה אם את זה אנחנו רוצים להחיל על הפרק הזה.
מיגל דויטש: אני לא בטוח בכלל.
מיגל דויטש: אם למשל אנחנו מדברים על חוזה עם תנאי מתלה, הרי כל אחד מהצדדים מנוע מלגרום לזה שהתנאי לא יתקיים.
מיגל דויטש: האם בהודעה חד-צדדית הצד שכנגד מנוע מלהפריע להתקיימות התנאי להודעה שלי?
מיגל דויטש: למה בעצם?
מיגל דויטש: נניח שאני מודיע על ביטול חוזה בתאי שיקרה א'-ב'-ג' – "הצד השני" פה סופג הודעת חד-צדדית שלי.
מיגל דויטש: הוא לא הסכים לשום דבר.
מיגל דויטש: האם הוא מנוע מלהפריע להתקיימות התנאים האלה?
מיגל דויטש: לדעתי הוא לא מנוע.
מיגל דויטש: אנחנו במאבק, אנחנו בשני צדדים לעומתיים.
מיגל דויטש: הוא לא הסכים לפעולה שאני עושה, הוא לא הסכים להיכנס למשטר הפעולה הזאת – הדין נותן לו זכות, או יכול להיות שהחוזה נותן לו.
מיגל דויטש: אבל זה לא עניין של חוזה על תנאי.
מיגל דויטש: זו לא הגשמת תכנית משותפת, כמו בחוזה על תנאי.
מיגל דויטש: אז אני לא חולק על זה שהודעה יכולה להיות מותנית, אבל זה לא אותו "על תנאי" כמו חוזה על תנאי.
יצחק הרצוג: אני חייב להגיד לך שאני קורא את סעיף 10, הופך בו והופך בו ולא לגמרי מבין אותו.
יצחק הרצוג: מה זה חלק המשנה השני וחלק שלישי?
מיגל דויטש: הכוונה היא לחוק החוזים בחלק של החוזים.
קריאה: סעיפים 109 עד 117.
יצחק הרצוג: אני לא מכיר חוק שכתוב את הפרק בלי הסעיפים.
ארז קמיניץ: זו אכן טכניקה חדשה.
יצחק הרצוג: אני מדור אחר, אני לא מכיר את זה.
מיגל דויטש: אפשר להפנות לסעיפים.
ארז קמיניץ: מדובר בטכניקה ניסוחית שאפשר לדבר עליה - - -
יצחק הרצוג: אז אני מבקש שתסביר את הליבה של הסעיפים.
רוני נויבאואר: ארז, אנחנו הכנסנו את השמות של הסעיפים.
רוני נויבאואר: אנחנו הכנסנו את השמות של הפרק.
רוני נויבאואר: בגלל שאמרנו שאם נכתוב מספר כך וכך, אף אחד לא יבין איזה סעיפים אלה – אנחנו בעצם אמרנו - - -
יצחק הרצוג: שמישהו אחד יסביר לי בלשון בני-אדם מה הסעיפים האלה אומרים.
מיגל דויטש: ניקח את הדוגמה הבאה – חוזה מקנה לי זכות.
מיגל דויטש: עוד פעם ניקח את האופציה.
מיגל דויטש: חוזה שכירות נותן לשוכר אופציה להאריך את החוזה בעוד שנה.
מיגל דויטש: השוכר מפעיל את האופציה ברגע נתון – הוא מחליט שכדאי לו להפעיל את האופציה, והוא מודיע: הפעלתי.
מיגל דויטש: באופן רגיל, אם לא נאמר עכשיו שום דבר – הוארך החוזה והעניין נגמר.
מיגל דויטש: אבל יכול מאוד להיות שהוא הפעיל את האופציה, למשל מתוך הטעיה של הצד שכנגד.
מיגל דויטש: נניח שהצד השני רימה אותו לגבי התנאים המעניינים, לצורך הפעלת האופציה.
יצחק הרצוג: אז למה צריך לחול בשינויים המחויבים?
יצחק הרצוג: כי פרק החוזים מדבר על הטעיה בכריתת חוזה.
יצחק הרצוג: ההטעיה כאן לא הייתה בכריתת החוזה.
יצחק הרצוג: החוזה שבו מצוי סעיף האופציה נכרת כדין לגמרי.
יצחק הרצוג: הכול היה בסדר.
יצחק הרצוג: אבל לפני הפעלת האופציה, דיבר מפעיל האופציה – השוכר – עם המשכיר, והמשכיר מסר לו כל מיני נתונים לא נכונים.
יצחק הרצוג: אבל איך הסעיף הזה נוגע להגדרה החדשה של פעולה משפטית?
יצחק הרצוג: הרי היא ממילא רצונית.
יצחק הרצוג: כן, אבל סעיפי הטעות והטעיה לא חלים אלא על כריתת החוזה.
יצחק הרצוג: אז עדיין, איך תהיה הפרשנות?
יצחק הרצוג: אפשר להסתכל על זה מהצד של המפר או מהצד של - - -
מיגל דויטש: לא, אנחנו ניקח סעיף אחד וניישם אותו.
מיגל דויטש: ניקח את סעיף ההטעיה למשל, סעיף 113.
מיגל דויטש: כתוב: "התקשר אדם בחוזה".