GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעמה מנחמי: אדם שהחל לעבוד בשירות המדינה בשנת 1970, קודם כול, איזה תקשי"ר חל עליו?
נעמה מנחמי: ואם חל עליו התקשי"ר מכניסתו לעבודה ולא משהו ששונה לאחר כניסתו לעבודה, איפה הוא יכול לראות את אותו תקשי"ר?
דן אורן: זה עניין של בדיקה היסטורית בנציבות שירות המדינה.
נעמה מנחמי: האם נציבות שירות המדינה מחזיקה את כל התקשי"רים המעודכנים?
דין ליבנה: כמובן.
דן אורן: נדמה לי שכן.
משה ראובני: זה לא פתוח לציבור, צריך להגיש בקשה מיוחדת.
דין ליבנה: בכל מקרה התקשי"ר שחל עליך הוא התקשי"ר בכל זמן נתון, בכל שינוי שלו, זה לא שחל עליך התקשי"ר ביום שנכנסת לעבודה, ואם לאחר מכן השתנה ההסדר הקיבוצי שחל על כל עובדי המדינה, חל עליך רק מה שהיה ב-1970.
דין ליבנה: התקשי"ר שחל עליך זה התקשי"ר המעודכן בכל עת.
ורד וייץ: אלא אם כן נאמר בו אחרת.
דין ליבנה: אלא אם כן נאמר בהסדר הקיבוצי אחרת.
דן אורן: בדרך כלל, בחוזה שחותם העובד, הוא חותם על כך שהוא יעבוד לפי התקשי"ר שישונה מעת לעת.
דן אורן: התקשי"ר הוא גם מקבץ של הוראות ברמות נורמטיביות שונות.
דן אורן: יש בו חוקים, תקנות, הסכמים.
דן אורן: חלק נתונים לתיקון בידי המעסיק עצמו וחלק לא.
נעמה מנחמי: נחזור לסעיף 131.
ורד וייץ: אנחנו מבקשים להבין למה הדרישה איננה עקבית והולמת את הגדרת אמצאת שירות.
ורד וייץ: צריך להיות שהוא יודיע על כל אמצאה שהגיעה אליה עקב שירותו ובתקופת שירותו.
ורד וייץ: למה "או"?
טל בנד: החוק קיים כבר 40 שנה.
נעמה מנחמי: זה "עקב שירותו ובתקופת שירותו".
טל בנד: ההודעה.
שמרית גולן: חובת ההודעה.
דוד רותם: אין בזה שינוי.
ורד וייץ: אני יודעת שאין בזה שינוי.
דוד רותם: מה את שואלת?
דוד רותם: למה לא משנים?
שמרית גולן: כדי שהמעביד יוכל לדעת שהוגשה אמצאה על-ידי העובד שלו הוא צריך לקבל הודעה, כדי לדעת אם הוא רוצה להיכנס - - -
נעמה מנחמי: נקרא את סעיף קטן (ב), ואז נתחיל לדון בו.
נעמה מנחמי: "עובד חייב להודיע למעבידו בכתב על כל אמצאה שהגיע אליה עקב שירותו או בתקופת שירותו, סמוך ככל האפשר לאחר שהמציא אותה" – מכאן התוספת החדשה – "ולא יאוחר מן המועד שהוא עומד להגיש בו את בקשת הפטנט עליה; בהודעתו יפרט העובד אם לדעתו מדובר באמצאת שירות אם לאו וכן את שמו של כל אדם אחר שנטל חלק בפיתוח האמצאה; טען העובד כי לא מדובר באמצאת שירות, ינמק את טענתו.
נעמה מנחמי: (ג) בלי לגרוע מהוראות סעיף זה, היתה האמצאה בתחומי עיסוקו של המעביד, או בתחום מקצועו של העובד שבשלו הוא מועסק אצל המעביד או הקשור לעבודתו אצל המעביד, או שהמצאת האמצאה היתה חלק מתפקידו של העובד, והעובד לא מסר הודעה עליה כאמור בסעיף קטן (ב), חזקה כי האמצאה היא אמצאת שירות, אלא אם כן הוכח אחרת.
נעמה מנחמי: " נתחיל מסעיף קטן (ב).
נעמה מנחמי: למה נדרש הפירוט כבר במועד הזה אם האמצאה היא אמצאת שירות לגישתו של העובד?
שמרית גולן: העובד מודיע למעביד שלו שהוא הגיע לאמצאה בתקופת שירותו נניח – וזה יכול להיות יותר רחב, אלא אם כן זה אחרי תקופת שירותו, אבל זה עדיין עקב שירותו – הוא מודיע למעביד שהוא הגיע לאמצאה.
שמרית גולן: כבר בשלב הזה הוא מודיע לו כי הוא רוצה שיחליטו אם האמצאה הזאת היא קניינו או קניין המעביד.
שמרית גולן: ולכן, כדי לחסוך בשלבים, כבר בהודעה הזאת הוא אומר: לדעתי האמצאה הזאת היא לא אמצאת שירות, ולכן היא קנייני, ואני מנמק למה – זה לא היה עקב שירותי או זה לא היה בתקופת שירותי.
שמרית גולן: כמובן, אם במקרה העובד חושב שזו כן אמצאת שירות, הוא יגיד למעביד: אני חושב שזאת אמצאת שירות, אני מודיע לך כי זה בעצם עניינך, אבל אני מעוניין בהטבה לפי הסעיפים הבאים.
שמרית גולן: הנתונים האלה קרובים יותר לעובד, הוא בקיא יותר בפרטים של האמצאה שהוא הגיע אליה והוא יכול גם לנמק למה היא כן נובעת מעבודתו או לא נובעת מעבודתו, ולכן כבר בשלב הזה הוא יכול לפרט.
אדוה פרי-אבישי: אני מההסתדרות הרפואית.
אדוה פרי-אבישי: השאלה שלי, למה מטילים פה נטל, שלא קיים היום בחוק, על העובד, נטל נוסף?
אדוה פרי-אבישי: מעבירים את הנטל.
אדוה פרי-אבישי: המעביד הוא זה שרוצה למעשה לטעון שהאמצאה היא אמצאת שירות והיא בבעלותו.
אדוה פרי-אבישי: הנטל כיום הוא על המעביד להוכיח מדוע האמצאה היא אמצאת שירות.
אדוה פרי-אבישי: כאן מעבירים את הנטל על כתפי העובד.
אדוה פרי-אבישי: השאלה, למה.
דוד רותם: כי ההיגיון הוא שאם אתה עובד אצלי ואתה באותו זמן ממציא פטנט, עשית את זה בזמן העבודה ועשית את זה כחלק מהעבודה, ולכן זה שלי, כי אני שילמתי לך.
אדוה פרי-אבישי: זה לא מה שכתוב בסעיף.
אדוה פרי-אבישי: כאן יש חלופה, זה או-או.
אדוה פרי-אבישי: באמת האמצאה יכולה להיות לגמרי בתחום אחר.
אדוה פרי-אבישי: התנאים פה הם חלופיים, לא מצטברים.
דוד רותם: יפרט העובד ויגיד: זו לא אמצאת שירות, משום שלא עסקתי בזה, זה לא בתחום שאני עובד בו.
אדוה פרי-אבישי: האם ההיגיון לא אומר דווקא מה שכתוב בחוק?
אדוה פרי-אבישי: אתה בעצמך אמרת שאתה לא אוהב לשנות נטלים וחזקות שקיימים בחוק הרבה שנים.
דוד רותם: אני לא אוהב לשנות שום דבר, אלא אם כן זה הגיוני.
אדוה פרי-אבישי: כאן הנטל התהפך.
אדוה פרי-אבישי: הנטל עובר לעובד, והוא נתפס בדרך כלל כגורם החלש מול המעביד.
דוד רותם: אני לא יודע אם העובד הוא חלש או לא חלש, האיש בא עם פטנט, כשהוא עובד שלי, אני משלם לו את המשכורת, אני משלם לו את הזמן, אני משלם לו את החומרים, והוא המציא פטנט.
אדוה פרי-אבישי: הוא יכול היה גם להמציא את זה בערב, אחרי שעות העבודה, בבית.
דוד רותם: זה נכון שהוא יכול היה להמציא את זה, אז הוא יכתוב: המצאתי את זה בערב בבית, ויגיד: יש לי בבית מעבדה, ושם המצאתי את זה.
אדוה פרי-אבישי: כשאומרים "בזמן" מתכוונים לתקופת שירות, הרי ההגדרה היא רחבה.
אדוה פרי-אבישי: זה לא יהיה טיעון מספיק.
דוד רותם: הוא יטען: זה לא בתחום השירות שלי.