GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ארז קמינץ: אדם עושה צוואה – הוא יכול לחזור בו בכל רגע נתון עד הפטירה.
ארז קמינץ: יש גם לזה חריג – צוואות הדדיות.
ארז קמינץ: נגיע לצוואות הדדיות.
ארז קמינץ: זאת שאלת ההדירות.
ארז קמינץ: בהגדרה שלה, איך שכתבנו אותה כאן, היא חידוש.
ארז קמינץ: היא חידוש כי היא מייצרת אמירה עקרונית ביחס לפחות לברירת המחדל לפעולות משפטיות שהושלמו.
ארז קמינץ: ביחס לבטלות של פעולות משפטיות – אנחנו לא מייצרים חידוש מיוחד.
ארז קמינץ: אנחנו חוזרים למעשה על הדין הקיים, רק מכיוון מעט שונה.
ארז קמינץ: אנחנו אומרים שהכללים של בטלות החוזה – בטלות הפרק הנוגע לחיובים, הפרק הרלוונטי בחיובים, כפי שמופיע בהצעת הקוד – יחולו על כל פעולה משפטית.
ארז קמינץ: וכמובן, יש פה את הכללים הרגילים של בטלות, של נפסדות של חוזה, של בטלות של חוזה בגלל פגמים ברצון.
ארז קמינץ: סוגית הפגמים ברצון היא סוגיה שחוזרת על עצמה בכל הקודקסים שהתייחסו לפעולות משפטיות, בוודאי אלה תתי-פרקים מאוד חשובים – ביטול הפעולה המשפטית בגלל פגם ברצון.
ארז קמינץ: כמובן שיש עוד כללים רלוונטיים – למשל פעולה על תנאי – אבל את אלה לא חשבנו לאמץ באופן ישיר.
ארז קמינץ: כמובן, לעת הצורך, אפשר יהיה לאמץ את הכללים – ביחס לפעולה על תנאי – אפשר יהיה לאמץ את הכללים שיש בחיובים בפעולה על תנאי, אבל זה לא ההארד קור של מה שרצינו להגיד על פעולות משפטיות.
ארז קמינץ: בכללים שיחולו לעניין בטלות הפעולה המשפטית או נפסדותה של הפעולה המשפטית – אלה כללים שכן רצינו לומר אותם באופן מפורש.
ארז קמינץ: כל היתר יוכלו לחול באופן של היקש.
ארז קמינץ: אני רוצה לעבור לחלק האחרון של הדברים שאני רוצה לומר, וזה התייחסות לפעולה המשפטית החד-צדדית.
ארז קמינץ: גם כאן יש חידוש.
ארז קמינץ: גם קודקסים שהתייחסו לפעולה משפטית חד-צדדית – עד כמה שאני זוכר – לא יצרו תת-פרק, בוודאי לא ברמה כזאת שאנחנו מייצרים.
ארז קמינץ: כי יש פה חשיבה של ועדת קודיפיקציה, שרצתה להעלות, בכלל את המושג "פעולה משפטית", לרמה של לפחות ניסוח עקרונות וכללים, אבל גם לייצר אמירה מיוחדת ביחס לפעולה משפטית חד-צדדית, משום שנמצא שההתייחסות הזו, יש בה ערך אופרטיבי, ותיכף אני אגיד למה הכוונה.
ארז קמינץ: קודם כל, לפי ההגדרות הקודמות – וכבר התייחסתי – פעולת משפטית חד-צדדית טעונה הצהרה או הבעה של רצון אחד בלבד, ולצורך תוקף, לא צריך הבעה של רצון של צד שני, בניגוד לפעולה דו-צדדית.
ארז קמינץ: זה די ברור.
ארז קמינץ: דוגמאות: למשל, ביטול חוזה מחמת פגם בכריתה – אני לא צריך שהצד השני יסכים לביטול החוזה כדי שיהיה תוקף לפעולה שלי, בהנחה שעשיתי אותה כפי שהדין קבע.
ארז קמינץ: אנחנו מסדירים מספר נקודות ביחס לפעולה משפטית חד-צדדית.
ארז קמינץ: אנחנו מדברים על יצירת כלל חדש או יצירה של כלל חקיקתי חדש ביחס לקליטה של פעולה, ביחס להשלמה של הפעולה, ביחס למסירת הודעה, וביחס למועד לביצוע הפעולה המשפטית החד-צדדית.
ארז קמינץ: לכולם נתייחס בקצרה.
ארז קמינץ: קודם כל, לפני התייחסות בקצרה, שוב, נגיעה קלה במשפט הקונטיננטאלי – בוודאי מוכר המושג.
ארז קמינץ: גם במשפט אחר מוכר המושג.
ארז קמינץ: הוא לא מוכר בתורת המשפט, הוא בוודאי קיים.
ארז קמינץ: דוגמא מאוד נפוצה היא צוואה.
ארז קמינץ: היא מוכרת כפעולה משפטית חד-צדדית בתורת המשפט הקונטיננטאלית, בדברי החקיקה השונים.
ארז קמינץ: אני רוצה רק להזכיר שרוב הפעולות המשפטיות – אם חושבים על זה, או מסתכלים על זה, או בוחנים את זה אמפירית אפילו – רוב הפעולות המשפטיות הן חד-צדדיות.
ארז קמינץ: פעולות משפטיות חד-צדדיות – כדי להסביר על דרך הדוגמאות, כמובן, אמרנו, צוואה זו פעולה משפטית מוכרת, אבל גם קיזוז, הודעה על קיזוז, או יצירת הקדש.
ארז קמינץ: יצירת הקדש – על-פי סעיף 17 לחוק הנאמנות, יצירת הקדש לא בדרך של מסמך נוטריוני, למשל, היא פעולה משפטית חד-צדדית.
ארז קמינץ: הסתלקות מהעיזבון היא פעולה חד-צדדית.
ארז קמינץ: אני לא צריך שאף אחד יסכים שאני מסתלק מהעיזבון כדי להסתלק ממנו.
ארז קמינץ: וכמובן, ביטול שליחות.
פרופ' מיגל דויטש: הפעלת אופציה היא גם - - -
ארז קמינץ: הפעלת אופציה.
ארז קמינץ: אני רוצה לגעת מעט בפירוט של הכללים שהצרנו, והם כבר נוגעים קצת יותר אופרטיבית, כללים אופרטיביים.
ארז קמינץ: ראשית, אנחנו מזכירים – מייצרים באופן ראשוני בחקיקה מתן תוקף למושג הקליטה.
ארז קמינץ: אני לא צריך הסכמה של הצד השני כדי שיהיה תוקף לפעולה, אבל בדרך כלל כן צריך שתהיה קליטה של הצד השני, של נמען הפעולה, שהפעולה משנה את הזכויות שלו.
ארז קמינץ: זאת אומרת, אני לא צריך שצד יסכים שאני רוצה לבטל חוזה בגלל פגם בכריתה, אני לא צריך שהצד השני יסכים, אבל אני צריך שהוא את הודעת הביטול כדי שיהיה תוקף לפעולה.
ארז קמינץ: כמובן, לכלל הזה יש חריגים.
ארז קמינץ: יש פעולות חד-צדדיות שאינן טעונות קליטה, למשל, צוואה.
ארז קמינץ: באופן כללי, למה אנחנו צריכים את הקליטה הזאת?
ארז קמינץ: את הרצון אמרנו שלא צריך, אבל למה אנחנו צריכים את הקליטה?
ארז קמינץ: אנחנו צריכים את הקליטה מתוך התפיסה העקרונית שאתה לא משנה זכויותיו של אדם, בוודאי לא לרעה, אלא אם כן הוא לפחות יודע, הוא מודע לשינוי הזה.
ארז קמינץ: כי לא המודעות הזאת הוא לא יוכל להיערך בהתאם לשינוי המצב.
ארז קמינץ: אז לפחות, גם אם המשפט קובע שפעולה מסוימת לא מחייבת את ההסכמה של הצד השני, לפחות הצד השני יידע שהפעולה התבצעה ומשפיעה על זכויותיו.
ארז קמינץ: ולכן הקליטה היא מאוד משמעותית.
ארז קמינץ: אז מהי הקליטה הזאת שאנחנו מדברים בה?
ארז קמינץ: קליטה היא ככלל ידיעה או מודעות.
ארז קמינץ: אנחנו מוסיפים ואומרים בסעיף 11 שיש חזקה שלפיה הודעה שהגיעה לנמען, למענו של הנמען, הרי הוא יודע על הפעולה.
ארז קמינץ: אבל מה שחשוב פה להבין, מבחינתנו, היא שהקליטה היא למעשה מודעות או ידיעה, והיא כמובן לא הסכמה, היא רק מודעות.
ארז קמינץ: בהקשר הזה למעשה אנחנו לא משנים את המצב הקיים, הפסיקתי, אנחנו רק מייצרים כלל חקיקתי מאוד ברור.
ארז קמינץ: הפסיקה השלימה, באותם מצבים שבהם היה צורך בכך, את דרישת הקליטה, גם לא היתה הוראה מפורשת, מתוך התפיסה העקרונית שדיברתי עליה שלפיה בעת שינוי מצב משפטי ראוי לפחות שהצד שמצבו המשפטי משתנה יידע על הדבר הזה.
ארז קמינץ: כלל נוסף שאנחנו מדברים עליו, הוא מתי מושלמת הפעולה החד-צדדית.
ארז קמינץ: הפעולה החד-צדדית, זו שטעונה קליטה, מושלמת עם הקליטה.
ארז קמינץ: והמשמעות – כפי שהבהרנו בחלק הראשון של הדברים ביחס לכל הפעולות המשפטיות – היא למשל, שמרגע שהפעולה המשפטית הושלמה, ובהקשר של פעולה חד-צדדית עם הקליטה, הרי היא בלתי הדירה.
ארז קמינץ: השלמתי את הפעולה המשפטית בזה שנמען הפעולה קלט את הפעולה.
ארז קמינץ: הפעולה נקלטה, אי-אפשר עכשיו לחזור, ככלל.
ארז קמינץ: שוב, ככלל אי-אפשר לחזור אחורה ולהגיד: "פוס", לא משחקים, אני כן רוצה לעשות את הפעולה בכל זאת.
ארז קמינץ: עוד נקודות, כללים שאנחנו נוגעים בהם בפעולה המשפטית החד-צדדית קשורים קצת לדיני ההודעות – איך מודיעים.
ארז קמינץ: אז ככלל, אנחנו לא משנים בזה שאנחנו אומרים שההודעה תינתן לנמען הפעולה בדרך המקובלת.
ארז קמינץ: זה המצב המשפטי הנוהג.
ארז קמינץ: אנחנו כן משנים בזה שאנחנו מייצרים הסדר מסוים חדש ביחס למצבים שבהם מתן ההודעה לא כל-כך אפשרי, למשל, כאשר הנמען לא מאותר.
ארז קמינץ: יש הסדר מיוחד בסעיף 14 – ניגע בו כשנגיע לדיון פרטני.
ארז קמינץ: אנחנו קצת מרחיבים, לא משנים, אבל קצת מרחיבים את ההתייחסות לפעולה משפטית שהיא הפעלה של זכות ברירה.
ארז קמינץ: למשל, ביטול של חוזה עקב פגם בכריתה.
ארז קמינץ: ככלל, אנחנו קובעים שהנטל הופך להיות על הנמען ולא על עושה הפעולה.
ארז קמינץ: ניגע בזה גם.
ארז קמינץ: זה לא שינוי של המצב הקיים, זה הרחבה שלו לסוגים נוספים של פעולות המפעילות ברירה.
ארז קמינץ: משהו אחד שאנחנו עושים בו שינוי כללי נוגע לשאלת הנטל להודיע על הפעולה המשפטית החד-צדדית כאשר הנמען כבר יודע עליה.
ארז קמינץ: בהקשר הזה היו הוראות חקיקה שלא כך-כך הבהירו את המצב המשפטי לאשורו.
ארז קמינץ: אין תשובה אחידה, חלק אמרו כך, חלק אמרו כך, למשל, בחוק המחאת חיובים – לא ניכנס – הדין לא ברור בהקשר הזה, אנחנו קובעים בצורה מאוד מפורשת ביחס לכל הפעולות המשפטיות, שהידיעה של נמען הפעולה – הפעולות המשפטיות החד-צדדיות – היא מהווה קליטה.
ארז קמינץ: ולכן אדם המבצע פעולה עומד בנטל שלו להודיע על הפעולה המשפטית אם נמען הפעולה יודע עליה ממילא.
ארז קמינץ: זאת אומרת, במצבים שבהם יש דרישה להודיע על הפעולה המשפטית החד-צדדית, אם הצד שכנגד, נמען הפעולה, יודע על קיומה של הפעולה, הרי עמד מבצע הפעולה בנטל בלי שהוא יצטרך לעשות את כל הפעולות ההכרחיות להודעה, כפי שנקבע בסעיפים.
ארז קמינץ: זו הכרעה עקרונית אחת.
ארז קמינץ: הכרעה עקרונית שנייה, שהיא בעצם חזרה למצב הקיים עם ההרחבה שלו, זאת השאלה של המועד לביצוע של פעולה משפטית חד-צדדית.
ארז קמינץ: זה נכון - - - בהקשר הזה, הסעיף הזה בעיקר נוגע לפעולות שמפעילות ברירה, אבל אנחנו אומרים שחייבים לבצע פעולה משפטית חד-צדדית בתוך זמן סביר מיום שנודע לאדם שצריך לבצע על הפעולה, נודע לו על הזכות לבצע אותה.
ארז קמינץ: אם יש יום שבו נודע לאדם שחוזה הופר, ראוי שאת הוראת הביטול שלו יפעיל בתוך זמן סביר.
ארז קמינץ: וההצדקה לכך היא ההסתמכות הלגיטימית של הצד שכנגד.
ארז קמינץ: יש הסתמכות גם על מועד שבו מפעילים פעולות משפטיות חד-צדדיות.
ארז קמינץ: יש ערך לאמירה – אל תשהה את היכלות שלך להפעיל פעולה משפטית חד-צדדית כרצונך.
ארז קמינץ: יש ערך זה שנחייב אותך לפעול בתוך זמן סביר.
ארז קמינץ: הדין הקיים מתייחס לזה בסעיף 41 לחוק החוזים בצורה קצת יותר כללית ממה שאנחנו עושים, אבל ככלל, זו ההצעה שלנו, והמשמעות שלה שאם לא עשית את זה בתוך אותה תקופת זמן, לא תוכל לבצע את הפעולה, לכאורה מחלת על זכותך, או האפשרות שלך, או הכוח שלך לבצע את הפעולה, כאילו עשית אותה בזמן הסביר הראוי.
ארז קמינץ: וכמובן שהגדרת הזמן הסביר היא קביעת הנסיבות.
ארז קמינץ: פסק הדין למשל על ביטול עסקה ביהלומים שלקח מספר חודשים – בית המשפט אמר שלא סביר.
ארז קמינץ: בעולם היהלומים לא סביר לחכות חמישה חודשים לביטול של פעולה, אבל, כמובן, זה תלוי נסיבות.
ארז קמינץ: וכמובן, אנחנו ניכנס בהמשך ליותר פרטנות.
רני נויבואר: אדוני, אפשר להוסיף רק מילה אחת – בנוגע למבנים של ההוצאה, לא בכל דבר אנחנו יכולנו להגדיר, ולא בכל דבר הגדרנו.
רני נויבואר: לפעמים זה אולי קשה להבין שגם אם מסתכלים על חלק החיובים, למשל, שתיכף נגיע אליהם, אנחנו בהתחלה אומרים: חיוב נוצר על-פי דין ועל פי חוזה, אבל אנחנו בעצם לא מתייחסים לשאלה מהו חיוב.
רני נויבואר: כלומר, יש מקומות שבהם אנחנו הגדרנו מהי שליחות, הגדרנו מהו חוזה ביטוח, הגדרנו נכסים מסוים – בפרק הנכסים הסעיף הראשון בדרך כלל מגדיר במה אנחנו עוסקים – לא בכל מקום הגדרנו, בין היתר מתוך כל אותן הסיבות, שלפעמים מדובר במושג שאנחנו לא יכולים להתייחס לגבולות שלו.
רני נויבואר: פשוט בקריאה של הדברים צריך לקחת בחשבון שחלק מהנושאים פשוט לא הגדרנו.
רני נויבואר: מה שיכולנו – והרוב, לדעתי, כן מוגדר – חלק מהדברים אנחנו השארנו, אני מניחה שבדיון הבא כבר ניכנס לפרטי פרטים של העניין הזה.
פרופ' מיגל דויטש: אם מקובל, אדוני יושב-הראש, אני מציע שבישיבה הבאה בעיקר נגיב להערות החשובות של נייר מחלקת הייעוץ.
פרופ' מיגל דויטש: האמת היא שהשאלות האלה טרדו גם את דעתי כשהגשתי לוועדה את ההצעה, גם את חברי הוועדה האחרים.
פרופ' מיגל דויטש: השאלות חשובות, אלו באמת שאלות עדינות שראויות לעמוד לדיון.
דוד רותם: רבותי, אני אשב עם חברי הוועדה לגבי הפרק הראשון, ואנחנו נגבש את עמדתנו.
דוד רותם: ואתם כבר יודעים את זה שאנחנו מביאים דברים להצבעה רק כשאנחנו יודעים שהרוב הוא בעמדתנו.
דוד רותם: אז אנחנו נעביר לכם את זה באמצעות הייעוץ המשפטי, תתייחסו לזה ברצינות.
קריאה: מן הסתם.
דוד רותם: היום אנחנו נעסוק בפעולות משפטיות.
דוד רותם: פרופסור דויטש, אתה רוצה להסביר לנו?
מיגל דויטש: בשלהי הישיבה הקודמת הצגנו את עיקרי ההסדרים.
מיגל דויטש: הייתי מציע שכעת נעבור סוגיה-סוגיה וסעיף סעיף.
דוד רותם: יש לי שאלה כללית ותן לי הסבר מלומד.
דוד רותם: אני לא מבקש את זה ממשרד המשפטים אלא מפרופסור דויטש.
דוד רותם: יש לי בעיה עם הכלליות של הסעיפים האלה.
דוד רותם: זאת אומרת, אני כעורך די, אם הייתי קורא את הפרק הזה, לא הייתי יודע לאן אני הולך.
דוד רותם: הקודקס הזה הוא מניואל של עורכי דין.
דוד רותם: שופטים כבר יסתדרו.
דוד רותם: הם יכולים להסתדר גם בלי מניואל.
מיגל דויטש: אני חושב שהרעיון בפרק הזה בכל זאת חשוב.
מיגל דויטש: יש בו הנחיה חשובה והשאלה מה החלופה.
מיגל דויטש: סוגיית הוודאות המשפטית עומדת כל הזמן על הפרק וזה כמובן חלק גדול מאוד מהעניין.
מיגל דויטש: שוב, השאלה מה החלופה ואני רוצה לתת כמה דוגמאות ולומר למה אני חושב שחשוב שיהיה פרק כללי למרות הכלליות שלו.
מיגל דויטש: אולי אני אתן כמה דוגמאות לפעולות כי אז אני חושב זה יהיה קצת יותר ברור.
מיגל דויטש: נשים על השולחן במירכאות כמה סוגי פעולות.
מיגל דויטש: ניקח למשל הודעה על ביטול חוזה, נושא שגם עלה בפעם הקודמת.
מיגל דויטש: הודעה על ביטול חוזה מחמת רצון, מחמת הפרה וכיוצא באלה.
מיגל דויטש: פעולות כאלה מייצרות שורה של שאלות לוואי שמשותפות להרבה מאוד פעולות.
מיגל דויטש: למשל, שאלה יסודית, הודעתי על ביטול חוזה כתוצאה מהפרה נניח אבל הייתה לי טעות כלשהי בהערכת המצב שהייתה ידועה לצד שכנגד.
מיגל דויטש: מה אנחנו רוצים שיקרה לפעולת הביטול?
מיגל דויטש: זאת פעולה משפטית, אם יש מצב משפטי באופן רצוני ועל פי הקלאסיקה של מהי פעולה משפטית בתורת המשפט.
מיגל דויטש: האם אנחנו לא רוצים שהפעולה הזאת תוכל להתבטל בתנאים מתאימים כמו חוזה?
מיגל דויטש: אני חושב שהתשובה העקרונית היא כן.
מיגל דויטש: כרגע זה לא כתוב גם באופן ברור בשום מקום.
מיגל דויטש: למעשה זה מתחייב מאותו סעיף 61(ב) שהוא סעיף תחליף הקודיפיקציה במציאות המשפטית שלנו, סעיף 61(ב) לחוק החוזים, אותו סעיף זנוח לכאורה שמופיע בדיוק אחרי סעיף 60 שעוסק בשאלה של איך נותנים הודעה, דואר רשום או לא דואר רשום.
מיגל דויטש: זה סוג של פעולה שבוודאי חשוב לתת לה הסדר כללי.
מיגל דויטש: אני לא חושב שזה יהיה יעיל בכל נקודה ונקודה, ומיד אני אביא עוד כמה דוגמאות, להתייחס לכל סט השאלות שמתעוררות בפרק הזה כגון האפשרות לחזור מהפעולה, האפשרות לחזור כשיש פגם, השאלות לגבי איך בכלל נותנים הודעה, שאלות של פעולה על תנאי או לא פעולה על תנאי שיכולות גם הן לעלות על הפרק, שאלות שמוסדרות בפרק הזה למשל בעניין קליטת הפעולה.
מיגל דויטש: כל אלה סוגיות מאוד בסיסיות ועקרוניות שחלות על שורה של פעולות.
מיגל דויטש: דוגמה אחרת היא הודעה לחייב על המחאת זכויות.
מיגל דויטש: ממחה עושה עסקת המחאה עם נמחה והשאלה מה קורה כאשר הוא מודיע או איך הוא צריך להודיע, אם בכלל, לחייב.
מיגל דויטש: מה קורה כאשר החייב יודע על ההמחאה אבל לא הודיעו לו.
מיגל דויטש: אלה שאלות עקרוניות של מה זה נקרא לדעת ומה זה נקרא להודיע.
מיגל דויטש: עניינים שונים.
מיגל דויטש: דוגמה אחרת היא תחום המקרקעין.
מיגל דויטש: למקים יש זכות בתנאים מסוימים לקנות את הקרקע למרות שהוא פלש אליה.
מיגל דויטש: סעיף 23 לחוק המקרקעין, מקרקעין בלתי מוסדרים כאשר למקים יכולה להיות זכות לרכוש את הקרקע באופן כפוי.
מיגל דויטש: מדובר בכפיה.
מיגל דויטש: מהו הדין שחל על פעולת הזכייה בקרקע?
מיגל דויטש: הוא מודיע שהוא קנה, אחרי שבוע הוא מתחרט ואומר שחשב על כך עוד פעם ולא קנה.
מיגל דויטש: יכול להתחרט או לא יכול להתחרט?
מיגל דויטש: אין היום הסדר בעניין.
מיגל דויטש: שוב, זה רק סוג של פעולה ויש עוד הרבה כאלה.
מיגל דויטש: ניקח את הברירה הנגדית.
מיגל דויטש: לבעלים של הקרקע יש אפשרות נגדית, יש לו אפשרות לסלק את המחוברים או לקנות את המחוברים.
מיגל דויטש: נניח שהוא מודיע שהוא קנה את המחוברים, אחרי שבוע הוא מתחרט ומסלק אותם.
מיגל דויטש: רוצים שהוא יכול להתחרט או לא?
מיגל דויטש: אלה שאלות מאוד בסיסיות ומאוד עקרוניות.
מיגל דויטש: אדם בעצם עושה מהלך.
מיגל דויטש: אני רואה בעניין הזה של יכולת החזרה מהפעולה את לב העניין.
מיגל דויטש: אדם עושה איזשהו מהלך על לוח השח-מט, הוא מייצר סיטואציה חדשה, האם הכלל הגדול הוא שכאשר אדם מייצר סיטואציה חדשה כזאת, גם אם לא מדובר בחוזה, פעולה חד צדדית שיש לו כוח לעשות אותה, האם אנחנו רוצים שהוא יוכל סתם כך לסגת או לא יוכל?
ארז קמיניץ: כל עוד זה נוגע בכלי, הוא יכול.
מיגל דויטש: האם אנחנו מגינים על הציפייה של מי שהודיעו לו?
מיגל דויטש: כלומר, על היכולת שלו להסתמך על הביצוע בפועל, או רק על ההסתמכות שלו, כלומר, רק על נזק שלילי, על הפיצוי וכך הלאה?
מיגל דויטש: היום המצב מאוד לא בהיר.
מיגל דויטש: המצב לגמרי לא בהיר.
דוד רותם: אם אני מסתכל על סעיף 9, הוא יישאר בלתי נהיר גם אחר כך כי אחר כך יתחילו הוויכוחים האם זאת פעולה, האם היא הושלמה, האם היא הדירה לפי מהותה.
דוד רותם: כאן אנחנו נכנסים לשאלות שאין להן הגדרה.
דוד רותם: אילו היית כותב כאן בצורה חד משמעית פעולה משפטית היא בלתי הדירה החל במועד שבו היא הושלמה, נקודה, אבל אתה שולח אותי עכשיו לחוזה או חיקוק ולכן קודם כל אני צריך לדעת את כל החיקוקים, להתחיל לחפש אולי זה מופיע באיזשהו חיקוק.
דוד רותם: אחר כך אני אתחיל להתווכח אם הפעולה היא הדירה לפי מהותה.
מיגל דויטש: זאת נקודה טובה.
דוד רותם: אתה לא נותן לי תשובה.
דוד רותם: בכל מה שאמרת עכשיו, אתה משאיר אותו באותו BLACK OUT.
מיגל דויטש: ראשית, הכוונה כאן לקבוע ברירת מחדל שיש לה משמעות.
מיגל דויטש: לגבי העניין של דין, חוזה או מהות, ראשית, אני בעד זה שנשקול הורדה של החלופות האלה כי אני חושב שזה נובע מאליו.
מיגל דויטש: לא בגלל שזה לא קיים אלא בגלל שזה נובע מאליו משום שאם יש דין מיוחד, עיקרון גדול, דין מיוחד גובר על דין כללי.
מיגל דויטש: ניקח למשל הצעה לכריתת חוזה שהיא פעולה משפטית לפחות לדעת רבים – אני לפחות חושב שהיא פעולה משפטית.
מיגל דויטש: בניגוד לכלל כאן, כן אפשר לחזור.
מיגל דויטש: זה חריג אבל אפשר לחזור.
מיגל דויטש: בסדר, אז יש דין מיוחד, דין החוזים.
מיגל דויטש: נגיע לפרק החוזים ושם ייאמר הצעה, ככלל אפשר לחזור מהצעה.
מיגל דויטש: אז הנה דין מיוחד קבע.
מיגל דויטש: כמובן שהוא גובר על דין כללי.
מיגל דויטש: אם נמחק את זה, זה לא יקרה?
מיגל דויטש: אני חושב שזה ברור לגמרי שזה יקרה בדיוק באותה מידה.
מיגל דויטש: חוזה, כמובן עקרון הדיספוזיטיביות.
מיגל דויטש: כל מה שאנחנו קובעים כאן, לעולם כפוף לעיקרון הדיספוזיטיביות, לעיקרון חופש החוזים.
מיגל דויטש: לעניין המהות, כאן אפשר קצת להתווכח.
מיגל דויטש: בעצם כאן השאלה היא האם אנחנו רוצים ברירת מחדל חזקה כך שיהיה צורך לשכנע בקיומו של דין משתמע נוגד, של הסכם משתמע נוגד, או שאנחנו רוצים כלל יותר חלש שאומר שתנתחו קודם את מהות העניין לפני שממשיכים.
מיגל דויטש: אני חושב, ואפשר לשקול את זה עוד פעם, שאפשר להסתדר גם בלי הנושא של מהות משום שממילא המהות מובילה לכך שיש בעיה עם הנושא של אי ההדירות וזה יתמצה או בדין שיצר את הפעולה ואז נפרש אותו לפי מהותו של הדין.
מיגל דויטש: נפרש אותו כמאפשר חזרה או לפי החוזה הנוגע בדבר.
מיגל דויטש: זאת שאלה פנימית של הסעיף הזה, אבל ההנחיה היא חשובה.
מיגל דויטש: ברירת המחדל כאן היא משמעותית מאוד מפני שאחרת יש לנו שתי חלופות שוויוניות למדי כאשר חלופה אחת אומרת שהכל פתוח לבדיקה נסיבתית לגמרי, האם אפשר להתחרט.
מיגל דויטש: אפשרות אחת היא שאי אפשר להתחרט כמו שאנחנו מציעים ואפשרות שנייה היא שאפשר להתחרט אבל צריך לשפות אולי את הצד השני בגין נזקים כלשהם לפי העניין.
מיגל דויטש: זאת אפשרות הרבה פחות ודאית משום שאז אתה באמת צריך לנתח כל מקרה ולראות.
מיגל דויטש: אפילו לגבי אותה פעולה עצמה, יכול להיות שבנסיבות המקרה הנתון לפעמים תגיע למסקנה שזה בלתי הדיר לגמרי אבל לפעמים תאמר שההסתמכות לא הייתה מי יודע מה, אז ניתן לו רק איזשהו שיפוי על ההסתמכות.
מיגל דויטש: אני חושב שחשובה איזושהי ברירת מחדל ושוב, היא צריכה לחול על שורה ארוכה מאוד של עניינים.
מיגל דויטש: ניקח החלת אופציה.
מיגל דויטש: חוזה נותן לאדם אופציה לרכישת נכס.
מיגל דויטש: אדם מודיע שהוא מפעיל.
מיגל דויטש: זאת פעולה משפטית חד צדדית.
מיגל דויטש: הוא משנה את המצב המשפטי על ידי הפעלת האופציה.
מיגל דויטש: שוב, רוצים שהוא יוכל להתחרט אחרי שהוא הודיע ויספיק לנו שהוא ישלם איזשהו שיפוי ופיצוי לצד שכנגד?
מיגל דויטש: אני חושב שהעניין הוא אחר.
מיגל דויטש: הפעלת את האופציה, העניין נגמר ואי אפשר לסגת אלא אם כן היה פגם ברצון.
מיגל דויטש: הפעלתי אופציה מתוך טעות, היא ידועה בדרך כלל לצד השני או הייתה חייבת להיות ידועה לו, מה שהיום אומר סעיף 14(א).
מיגל דויטש: הודעת קיזוז למשל.
מיגל דויטש: קיזזתי ואחר כך אני מתחרט כי לא מתאים לי, עדיף לי לשמר את החיוב הנגדי שיש כנגדי ולקבל ריבית יותר טובה בחיוב הנגדי.
מיגל דויטש: עשיתי איזה שהן הערכות שגויות לגבי השאלה אם כדאי לקזז, הודעתי, הצד השני רואה את העניין כגמור, אני רוצה להגן על הסופיות של העניין או לא?
מיגל דויטש: בחירה בין מסלולי גמלאות בביטוח הלאומי.
מיגל דויטש: זה מגיע לכל דבר.
מיגל דויטש: אדם בוחר – לא יודע אם מדובר בנכה כי בשנים האחרונות לא עקבתי אחרי מה שקורה בחוק הביטוח הלאומי בעניינים האלה, אם אתה בוחר מסלול של פיצוי קבוע לעומת פיצוי נמשך – שוב, סוג של פעולה משפטית.
מיגל דויטש: עקרונית צריכה להיות סופיות.
מיגל דויטש: יכולים להיות שיקולים מיוחדים בתחום הביטוח הלאומי.
מיגל דויטש: אם יש דין מיוחד, זה אחרת אבל זה חל אפילו על הפעולות האלה.
מיגל דויטש: הודעה על חזרה מהבטחת מתנה, סעיף 5.
מיגל דויטש: אדם מודיע שהוא חוזר בו.
מיגל דויטש: יכול לחזור בו מהחזרה או לא יכול לחזור בו?
מיגל דויטש: אימוץ על ידי שולח של פעולה משפטית שנעשתה תוך השליחות.
מיגל דויטש: השולח מודיע שהוא אימץ אבל אחר כך אומר שהוא לא רוצה והוא מתחרט.
מיגל דויטש: יצירת ערבות שיכולה להיות חד צדדית.
מיגל דויטש: הפעלת הזכות לפדיון.
מיגל דויטש: שוב, כמעט בכל חוק אפשר להגיע לשאלות כאלה.
מיגל דויטש: הפעלת הזכות לפדיון של דבר אבידה.
מיגל דויטש: בדבר אבידה, הבעלים המקורי יכול להודיע למוצא שתוך שנה הוא פודה.
מיגל דויטש: נניח שהוא מודיע לו שהוא פודה ואחר כך הוא מתחרט, עוד לפני שקרה משהו.
מיגל דויטש: מה אנחנו רוצים?
מיגל דויטש: רק להגן על הסתמכותו השלילית כביכול של המוצא כך שהוא יקבל שיפוי כלשהו או שאנחנו רוצים להגיד שזהו, קנית, גמרנו?
מיגל דויטש: זאת אמירה חשובה מאוד.
מיגל דויטש: זאת ברירת מחדל חשובה מאוד.
מיגל דויטש: אפשר שברירת המחדל תהיה מאוד חזקה ואז נשמיט נניח את הנושא של מהות, אפשר שתהיה קצת יותר חלשה ולהביא את זה למהות.
מיגל דויטש: אגב, אם כבר אומרים מהות, נדמה לי שבאמת יש בעיה לא להגיד אלא אם כן על פי חוזה או דין יש הגבלה כי מכל מה שייאמר למשל, הפעולה היא בלתי הדירה אלא אם כן על פי מהותה היא הדירה ואז עולה השאלה מה רוצים שיקרה לגבי חוזה שאומר את זה.
מיגל דויטש: אם כבר אומרים מהות, כנראה צריך גם לומר חוזה או דין.
מיגל דויטש: בכל אופן, זאת נקודה שצריך לשקול אותה בגוף סעיף 9 אבל כעיקרון, באופן בסיסי, אני חושב שהדבר הזה הוא חשוב והוא יותר מנחה מהיום.
מיגל דויטש: הפתרון החלופי, אני חושב שהוא לא כל כך מעשי.
מיגל דויטש: האם באמת בכל פעולה, בכל סעיף שעכשיו מדברים בו מתוך אלף הסעיפים, נשקול את כל סט הפעולות ואת כל סט ההסדרים האלה ונגיד שסעיף 18 למשל, או כל סעיף אחר, נעשתה פעולה, היא כן חוזרת או היא לא חוזרת, היא טעונה קליטה או לא טעונה קליטה, ידיעה כמוה כהודאה או לא?
מיגל דויטש: אם אנחנו לא עושים משהו כללי כזה, המשמעות היא שאו שהשאלות האלה תישארנה לגמרי פתוחות, וזה יותר גרוע ממה שיש עכשיו בהצעה הזאת, או שבכל סעיף וסעיף נצטרך להיכנס שוב לעניין וזה דבר לא מעשי.
ארז קמיניץ: עוד שתי נקודות קטנות.
ארז קמיניץ: בהמשך לבחינת שאלת האלטרנטיבה.
ארז קמיניץ: בהינתן העובדה שאם לא יהיה הפרק, ככל הנראה כן נצטרך להתייחס, כמו שעשו קודקסים אחרים, לא להתייחס באופן ישיר על ידי יצירת פרק.
דוד רותם: מי אמר שלא יהיה פרק?
דוד רותם: הפרק שלא יהיה הוא הפרק הקודם.
ארז קמיניץ: אתה אומר שהפרק כללי מדי.
ארז קמיניץ: אני אתחיל מהנקודה השנייה.
ארז קמיניץ: אין לנו יומרה בפרק הזה לייצר פתרונות שהם פתרונות קצה שמגיעים עד כמעט להכרעה בין ימין לשמאל, ללכת בנתיב הזה או ללכת בנתיב אחר.
ארז קמיניץ: כמו שאמרנו בדיון הקודם, יחסית לפרק הקודם אנחנו יורדים ברמת ההפשטה אבל עדיין יש כאן פרק שמייצר בעיקרו חזקות עם מספר סעיפים בהם יש התייחסות יותר פרטנית.
ארז קמיניץ: העובדה שהפרק הזה הוא פרק כללי מחייבת גם התייחסות כללית וההתייחסות הכללית הזאת מייצרת אמירות שהן ברירות מחדל שבוודאי בין אם נכתוב או בין אם לא נכתוב, ברור שהוראות פרטניות יותר בפרקים הבאים שירדו ברמת ההפשטה יאמרו מה יש לעשות על אף מה שנאמר כאן, בין אם נגיד את זה ובין אם לא, כי אלה כללים ברורים של פרשנות משפטית, של טקסט משפטי, ובהמשך לכך אני אומר שאם אנחנו לא נייצר את הפרק הזה שאין בו יומרה להגיע לפתרונות סופיים, לפתרונות קצה, אנחנו נישאר עם עולם שהוא נושק למושג הזה והוא נושק לו בכל מיני סעיפים.
ארז קמיניץ: בסופו של דבר נצטרך לחזור לסעיף 61(ב) כי אנחנו לא מתיימרים להיפטר ממנו והתוצר הוא פחות קודיפיקטיבי.
ארז קמיניץ: אנחנו מייצרים קודיפיקציה וקודיפיקציה מחייבת התייחסות קוהרנטית מהכלל לפרט כי אחרת אנחנו סתם מייצרים קזואיזם.
ארז קמיניץ: לכן יש משמעות גם בהיבט הקודיפיקטיבי לקיומו של הפרק הזה שאין לו יומרה לייצר פתרונות סופיים.
ארז קמיניץ: ביחס לפעולה בלתי הדירה, אם ניקח למשל את הדוגמה של צוואה.
ארז קמיניץ: צוואה היא פעולה חד צדדית הדירה.
ארז קמיניץ: למעשה אין אמירה מפורשת של החוק שאומר שהמהות של הפעולה היא הדירה, אבל זה זועק מתוך חוק הירושה וגם מחלק הירושה.
ארז קמיניץ: אדם יכול לשנות את צוואתו עד מועד פטירתו.
ארז קמיניץ: יש התייחסות, גם בתוך הפרק עצמו, למצבים שהם שונים במקצת.
ארז קמיניץ: למשל בצוואה הדדית, כאשר יש הסתמכות שהדין מכיר בה, יש אפשרות להדירות אבל עם תוצרים משמעותיים כנגד ההדירות הזאת, מה שלא כן ביחס לצוואה רגילה.
ארז קמיניץ: לכן אין ספק שגם ביחס למהותה של פעולה משפטית, יש התייחסות בדין הרלוונטי.
ארז קמיניץ: אפילו פעולה משפטית כצוואה, הדין הרלוונטי מתייחס ולכן שאלת המהות איננה כה משמעותית ובעניין הזה אני מסכים עם מיגל.
ארז קמיניץ: אפשר לחשוב על הסיפא בסעיף.
טליה איינהורן: הקושי המרכזי שלי בעניין של הפעולה המשפטית הוא שבהצעת הקודיפיקציה הישראלית לקחנו מושג שהוא מוגדר היטב בכל הקודיפיקציות הקיימות.
טליה איינהורן: אין לו הגדרה אחת אבל יש לו משמעות אחידה בכל הקודיפיקציות והוא מושג שלמשל בספר החוקים האזרחי שבו הוא מופיע, בחלק הכללי, הוא באמת אבן הפינה השלישית של ספר החוקים האזרחי.
טליה איינהורן: בקודיפיקציות אחרות שלא בחלק הכללי, הוא משמש כמושג דוקטרינרי ונתן לו משמעות אחרת לגמרי ממה שיש לו בכל הקודיפיקציות האחרות.
טליה איינהורן: קודם כל, כמי שעוסקת בבין לאומי פרטי, אני מוכרחה לומר שזה מאוד מאוד מבלבל וזה קיים גם בשיטות המשפט, נגיד בקודקס הצרפתי שם מדברים בדוקטרינה על הפעולה המשפטית שהגיעה באמצע המאה ה-19 אחרי שהקודקס היה קיים באמצעות מלומד צרפתי שחקר את המשפט הגרמני.
טליה איינהורן: בכל ספר על שיטת המשפט האזרחי, מוצאים את המושג וכך גם בקודקס השוויצרי שבו אין חלק כללי.
טליה איינהורן: ברגע שלוקחים מושג כזה ואומרים שאצלנו הוא ישנה את המשמעות שלו לפי ההקשר, זאת בעיה קשה מאוד.
טליה איינהורן: הוא יכול להיות אפילו מעשה נזיקין.
טליה איינהורן: זו בעיניי הבעיה המרכזית.
טליה איינהורן: גם אם אנחנו רוצים חלק כללי, אנחנו חייבים להחליט על המשמעות.
טליה איינהורן: גם הייתי אומרת שאין טעם להמציא – אפילו אם אנחנו עושים יצירה משלנו – משמעות חדשה לחלוטין.
ארז קמיניץ: אני מנסה להבין את הטיעון כי לא בטוח שהבנתי.
ארז קמיניץ: למה את סבורה שהפרק כפי שהוא כתוב כעת מקדם תפיסה שלפיה עוולה בנזיקין היא פעולה משפטית?
טליה איינהורן: לא אמרתי שהוא מקדם את זה, אבל זה כתוב בפירוש כאפשרות.
ארז קמיניץ: תאמרי לי לגבי הסעיפים.
טליה איינהורן: תכף אני אסביר.
טליה איינהורן: הדבר שמאפיין את הפעולה המשפטית בשיטות הקודיפיקטיביות היא שהוא הכלי שבאמצעותו יכול אדם או יכול תאגיד לייצר קשרים כלפי אנשים אחרים או תאגידים אחרים או כלפי חפצים או חיות.
טליה איינהורן: זאת אומרת, מה המאפיין שלו?
טליה איינהורן: המאפיין שלו הוא הכוונה של מי שעושה את הפעולה המשפטית.
מיגל דויטש: זה גם אצלנו.
מיגל דויטש: שיהיה ברור, זה גם אצלנו.
מיגל דויטש: זאת התכלית.
טליה איינהורן: אבל זה לא כתוב בשום מקום.
מיגל דויטש: זאת מטרת ההסדרים.