GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פרופ' איל זמיר: אז אני אקח את המקרה הקיצוני שעליו אני חושב שאנחנו נסכים: הרוצח את המוריש.
פרופ' איל זמיר: זה לא שבית המשפט מוסמך לא לתת לו את הירושה – הוא לא זכאי לירושה.
פרופ' איל זמיר: הוא לא זכאי לירושה כעניין של הדין המהותי.
אלעזר שטרן: זו הכרעה של המחוקק, שקובע שבמקרה כזה הוא לא זכאי.
פרופ' איל זמיר: אז כשיחוקקו את הסעיף הזה, גם זאת תהיה הכרעה של המחוקק.
אלעזר שטרן: לא, המחוקק פה מאציל את הסמכות לבית המשפט להכריע בדבר.
פרופ' איל זמיר: ומכאן לנקודה המרכזית שמטרידה את יושב-ראש וועדה – הנושא של הוודאות.
פרופ' איל זמיר: נערכו מחקרים אמפיריים מאוד מעניינים באוסטרליה הרחוקה.
פרופ' איל זמיר: נתנו לאנשים שלמדו משפטים להכריע בסדרה של קייסים.
פרופ' איל זמיר: לחלקם נתנו להכריע לפי תיאור מפורט ומדוקדק של דיני החוזים.
פרופ' איל זמיר: לאחרים נתנו להכריע לפי דיני חוזים, שאת כל ה-Common low מסכמים ב-27 עקרונות כלליים.
פרופ' איל זמיר: ואחר-כך בדקו איפה מידת השונות בפסיקה, כשמידת השונות בפסיקה, מידת הגיוון היא הקריטריון שלנו עד כמה הדברים צפויים.
ארז קמינץ: אלו קייסים אמיתיים או שזה - - -
פרופ' איל זמיר: אלו קייסים שמבוססים על קייסים אמיתיים.
ארז קמינץ: אבל הם לא חרצו גורלות במחקר הזה.
איל זמיר: לא, כשאנחנו עושים ניסויים אנחנו לא חורצים גורלות.
איל זמיר: מה שהסתבר, כשהיתה הכרעה על סמך עקרונות כלליים – אני יכול לתת את ההפניות למחקרים – ההכרעה לפי עקרונות כללים – עם תחולה רחבה, עם מושגי שסתום וכולי – היתה הרבה יותר מכונסת מאשר הכרעה על סמך ריבוי של כללים טכניים.
איל זמיר: משום שדווקא כשיש ריבוי של כללים טכניים, של כללים, וחריגים, וסייגים, וחריגים לסייגים, נותנים יותר שיקול דעת למכריע ולא פחות שיקול דעת.
איל זמיר: אם אנחנו צריכים לבחור בין גיל הבגירות המשפטית, שזה 18, לעומת הבגירות המשפטית לפי הכישורים המנטאליים, ברור שזה יותר ודאי מאשר זה.
איל זמיר: אבל אלה לא השאלות שאנחנו מתמודדים איתן באופן טיפוסי.
איל זמיר: באופן טיפוסי אנחנו מתמודדים עם שאלות מורכבות, שהחלופה היא בין שילוב כלשהו, באופן קיצוני – אין סוף כללים טכניים מפורטים – או לגמרי כללים כלליים, עקרונות סטנדרטיים וכולי.
איל זמיר: אז קודם כל, הניסויים מלמדים שאלה מובילים להכרעות יותר צפויות מאשר אלה.
איל זמיר: אני לא מציע – ואף אחד לא מציע, אני מקווה – ללכת לאיזושהי משתי הקיצוניות האלה.
איל זמיר: צריך איזושהי דרך המלך, שמצד אחד, מספקת הכוונה, מספקת כללים ברורים ככל האפשר.
איל זמיר: מצד שני, מאפשרת גם שימוש בעקרונות ובשיקולי מדיניות וכולי.
איל זמיר: השאיפה לעשות דין שמזין את עצמו בלי כל זה – אמר את זה יותר יפה משאי פעם אני אוכל לומר את זה, השופט, פרופסור איילון.
דוד רותם: העניין הוא, בוא נאמר, שכשאנחנו מדברים על תקנת הציבור, זה אפילו לא דבר כללי.
דוד רותם: זה איזה מן דבר שמשתנה.
דוד רותם: אתה לא יכול לבנות על זה כלום.
דוד רותם: אני יכול לבקש ממך: תגדיר לי מהי היום תקנת הציבור, אתה תגדיר לי.
דוד רותם: מה תהיה תקנת הציבור בעוד חצי שנה?
דוד רותם: אתה לא יכול להגדיר לי.
פרופ' איל זמיר: אז התשובה לכך מורכבת משני חלקים.
פרופ' איל זמיר: כשאני מלמד את תקנת הציבור בכיתה, אני משתמש במצגת.
פרופ' איל זמיר: בתמונה הראשונה הם רואים סוס פרא – שזה הדימוי שהשתמשו לגבי תקנת הציבור במשפט האנגלי.
פרופ' איל זמיר: אחרי שאנחנו דנים בכל הפסיקה, הם רואים שורה של סוסי פוני.
פרופ' איל זמיר: תקנת הציבור היא כאילו סוס פרא.
פרופ' איל זמיר: בפועל, אם אתה מסתכל על החיים של הדוקטרינה הזאת עולם המציאות, היא הפכה להיות שורה של סוסי פוני.
פרופ' איל זמיר: ואתה יודע בדיוק – אם אתה קורא את הפסיקה, היכולת שלך לחזות מה יהיה היא טובה למדי.
פרופ' איל זמיר: הסברה שאנחנו היום נוכל לכבול את השופט לעוד 50 שנה, היא לא ריאליסטית, בין אם אנחנו נשתמש בסוסי פרא, ובין אם אנחנו נשתמש בסוסי פוני.
פרופ' איל זמיר: מי שחושב שהיום אפשר לדעת משהו על המשפט הגרמני מתוך קריאת ה-BGB, או אפשר לדעת משהו על המשפט הצרפתי מתוך קריאת "הקוד סיביל", איננו יודע מה הוא שח, למרות שהקוד הצרפתי מכיל אלפים רבים של סעיפים.
פרופ' איל זמיר: את ההתפתחות בתפיסות, את ההתפתחות החברתית, הכלכלית, וכולי – הוועדה הזאת לא תעצור.
דוד רותם: אז אתה בעצם רוצה להגיד לי דבר מאוד פשוט: תחוקקו חוק שאומר שבית המשפט יקבע, לפי ההתפתחויות.
איל זמיר: לא, זה לעשות קריקטורה ממה שאני אומר.
דוד רותם: לא, לא התכוונתי.
איל זמיר: אני לא אומר את זה בלשון שיפוטית.
איל זמיר: זה לקחת דברים עד Absurdum.
איל זמיר: אבל אפשר לקחת את הדברים עד Absurdum ימינה, אפשר לקחת אותם עד Absurdum שמאלה.
איל זמיר: אנחנו צריכים למצוא את דרך המלך שתחלק את מלאכת קביעת הנורמות בצורה סבירה והגיונית בין המחוקק לבין בתי המשפט.
איל זמיר: אין מנוס מזה.
פרופ' מיגל דויטש: התפתחו קטגוריות, בסך הכול, די בהירות בפסיקה.
פרופ' מיגל דויטש: למשל, כשמדובר בחוזים שפוגעים באינטרסים של שלמות גוף, וכך הלאה – ברור שההתערבות תהיה גבוהה.
פרופ' מיגל דויטש: כשמדובר בחוזים שפוגעים באופן לא הוגן באינטרסים כלכליים – ההתערבות מאוד נמוכה.
פרופ' מיגל דויטש: ניקח את הדוגמא הטיפוסית ביותר: גנז נגד כץ – שדכן שקיבל חוזה ל-100,000 דולר, או משהו, בגין שידוך לאדם שהיה במצוקה בתחום הזה.
פרופ' מיגל דויטש: אפשר היה לחשוב שתהיה התערבות, ולא היתה התערבות.
פרופ' מיגל דויטש: לא היתה התערבות למרות הכול.
פרופ' מיגל דויטש: בעניינים כלכליים ההתערבות היא נמוכה.
פרופ' מיגל דויטש: בעניינים שיותר נוגעים לשלמות גוף, ההתערבות תהיה יותר רחבה.
פרופ' מיגל דויטש: התפתחו קטגוריות כגון הגבלת חופש העיסוק.
פרופ' מיגל דויטש: הגבלת חופש העיסוק – כיוון שכולנו צריכים לעודד תחרות, ההתערבות היא מאסיבית.
פרופ' מיגל דויטש: בתחומים שלא פוגעים בתחרות, ההתערבות היא נמוכה יותר.
פרופ' מיגל דויטש: כשקוראים את הפסיקה אפשר לראות את זה.
פרופ' מיגל דויטש: האם נכון לייצר מין רשימה של קטגוריות?
פרופ' מיגל דויטש: זה לא מן הנמנע, אפשר לעשות את זה.
פרופ' מיגל דויטש: הבעיה הגדולה היא שזה עדיין די עמום, ובוודאי לא יהיה שלם.
פרופ' מיגל דויטש: ואז זה ייצור בעיה באותם מצבים שלא התייחסנו אליהם.
פרופ' טליה איינהורן: הקושי הגדול שלי הוא, אגב, לא עם מושג "תקנת הציבור", אלא דווקא ההעמדה של הסעיפים האלה בראש הקודקס באופן הכי רחב.
פרופ' טליה איינהורן: מפני שמה שיש לנו היום, מה שיש בחוזים הוא להיפך – זה יתרון עצום שבחוזים כתוב לשופט מה לעשות.
פרופ' טליה איינהורן: להיפך, לקבוע שחוזה לא חוקי הוא תקף – אני לא רואה בזה משהו טוב, להיפך.
פרופ' טליה איינהורן: כלומר, שהשופט יחליט מה לעשות איתו.
פרופ' טליה איינהורן: הרי בחוזה לא חוקי אתה באמת רוצה שהוא יבטל, שהצדדים ידעו שהם מסתכנים אם הם עושים חוזה, כי אחרת אתה משאיר את זה בעצם, לחוש הצדק של השופט.
פרופ' טליה איינהורן: כל המטרה של קודיפיקציה היא להימנע מלהשאיר דברים סתם ככה לחוש הצדק של השופט.
פרופ' טליה איינהורן: ויותר מזה, הקודיפיקציה באה קודם כל להודיע לאנשים את זכויותיהם וחובותיהם.
פרופ' טליה איינהורן: היא לא פונה לבית המשפט.
פרופ' טליה איינהורן: קודיפיקציה בשום מקום איננה מופנית לבתי המשפט, וזה, דרך אגב, לעניין ההצעה של עורך הדין שטרן.
פרופ' טליה איינהורן: עורך הדין שטרן, כשאתה הצעת שבית המשפט יוסמך לשלול סעד, זה בכלל לא המקום בקודיפיקציה במובן הזה, מפני - -
אלעזר שטרן: אני לא הצעתי, אני רק הצבעתי על ההבדל בניסוחים.
פרופ' טליה איינהורן: - - שקודיפיקציה - - לא, חידדת את השאלה.
פרופ' טליה איינהורן: אני חושבת שזה היה לצורך חידוד השאלה.
פרופ' טליה איינהורן: אבל גם לצורך חידוד, או גם ההצעה הנגדית, שבאה מפרופסור דויטש, לוותר על סעיף – מה שהיום – 30, מה שהיום 110 בהצעה - -
פרופ' מיגל דויטש: לא, אני לא מציע לבטל.
פרופ' טליה איינהורן: - - לא, וכאילו להגיע לתוצאה יותר טובה – התוצאה היא – והסעיפים באמת לא יושבים טוב, 3 עם 110 – כל המצב הזה גורם לחוסר ודאות, ולהשאיר דברים לחוש הצדק של השופט, שהוא הרבה יותר קשה משאלת תקנת הציבור.
פרופ' טליה איינהורן: תקנת הציבור – אני מסכימה, זה די סוסי פוני, אבל חמשת הסעיפים הראשונים, יש בהם הרבה מאוד מחוש הצדק של השופט שדן במקרה בגלל האופי הכללי שלהם.
פרופ' טליה איינהורן: כשזה יושב בחוזים – אנחנו יודעים איך עובדים עם זה.
פרופ' טליה איינהורן: כשזה יושב בנזיקין – יש ניסיון מצטבר.
פרופ' טליה איינהורן: בירושה – יש ניסיון.
פרופ' טליה איינהורן: אבל ללכת ולהשים סעיפים כאלה – פרופסור לרנר קרא לזה באחת הישיבות הראשונות – נדמה לי שהראשונה – "מחסנית שלמה בנוסף ל"תום הלב"".
פרופ' טליה איינהורן: ואני אהבתי את הביטוי הזה מפני שבאמת, זו הזמנה למתדיינים להתדיין בלי סוף.
פרופ' טליה איינהורן: וזה הקושי, וזה בכלל לא אמור להיות התפקיד של הקודקס.
דוד רותם: אוקיי,תודה.
פרופ' מיגל דויטש: מבחינתנו, אפשר לעבור לפעולות משפטיות, אם זה מקובל.
דוד רותם: לפעולות משפטיות.
אלעזר שטרן: סעיף 5 – רק לציין אותו לפחות.
דוד רותם: פרופסור דויטש, תגיד לי רק דבר אחד: אתה רוצה להתחיל ב-11:00, אחרי שעתיים, בפרק כזה של פעולות משפטיות, זה - - -
פרופ' מיגל דויטש: נוגד את תקנת הציבור.
דוד רותם: אני אגיד לך את האמת, אני לא יודע אם זה נוגד את תקנת הציבור, אבל יש לי הרגשה שזה נוגד את השכל הישר.
פרופ' מיגל דויטש: חשבתי בשאלה העקרונית.
דוד רותם: לא, כי חצי לילה ביליתי עם הפרק הזה ועם כל מה שיש לכם להגיד על זה.
דוד רותם: הבוקר כבר אמרתי ליועצים המשפטיים שצריך להכניס סעיף על גזל שינה.
פרופ' מיגל דויטש: אפשר להתחיל אולי בשאלה אם דרוש פרק, הגדרת הפרק, הגדרת פעולה משפטית – השאלות האלה.
דוד רותם: זה עדיף.
ארז קמינץ: אבל היינו רוצים להציג באופן כללי.
דוד רותם: אין בעיה, באופן כללי זה טוב.
ארז קמינץ: יש לנו מצגת של בערך 20 דקות.
דוד רותם: 20 דקות זה טוב.
אלעזר שטרן: רק לפני כן, סעיף 5 – פשוט הערת ניסוח אחת - - -
רני נויבואר: אנחנו ראינו את הערת הניסוח, היא מקובלת עלינו.
אלעזר שטרן: מקובלת עליכם.
רני נויבואר: לחלוטין.
ארז קמינץ: אז אדוני, אנחנו מתחילים עכשיו למעשה, את החלק השני של הקוד.
ארז קמינץ: אנחנו רוצים לדבר על החלק שעוסק בפעולות משפטיות.
ארז קמינץ: הדברים שנאמר כאן כעת, במצגת התמציתית הזו – היא תהיה מצגת תמציתית – אנחנו נתייחס לשני נושאים עיקריים: אחד, אנחנו ניגע בפעולות המשפטיות באופן כללי, נאמר כמה מילים כלליות.
ארז קמינץ: אני בטוח שיהיה דיון ער – אם לא היום אז בדיון הבא – ביחס לחלק הכללי הזה, לצורך בפרק, במשמעויות שלו.
ארז קמינץ: ואנחנו ניגע אחר-כך, בחלק השני של הדברים שאני רוצה לדבר עליהם, בהסדר המוצע באופן יותר פרטני.
ארז קמינץ: את החלק הזה של ההרצאה אני אבקש לחלק לשניים: להתייחס לפעולה המשפטית באופן כללי, ולהתייחס לפעולה המשפטית החד-צדדית.
ארז קמינץ: נדבר על הכול בהמשך.
ארז קמינץ: אנחנו מגיעים עם הגלישה שלנו לחלק השני, לקוד, אנחנו יורדים ברמת הרזולוציה.
ארז קמינץ: אם עסקנו בהפשטה מאוד משמעותית בחלק הראשון, בעקרונות היסוד, אנחנו עכשיו יורדים קצת ברמת ההפשטה, נוחתים טיפה יותר לקרקע.
ארז קמינץ: אם לקרוא את ההערות של הייעוץ, כנראה שהנחיתה הזאת היא מאוד מינורית, אבל בכל זאת אנחנו חושבים שיש פה נחיתה.
ארז קמינץ: אנחנו מדברים על הוראות קצת יותר אופרטיביות – תיכף ניגע.
ארז קמינץ: כמובן שבהמשך הקוד, ככל שהקוד יתקדם, אנחנו נגיע להוראות אופרטיביות, ממש עד להחלת דין ההתיישנות על קביעה מנהלית – אנחנו גם נגיע.
ארז קמינץ: הוראה כזאת גם תהיה, והיא ממש הוראה אופרטיבית.
ארז קמינץ: אבל בשלב הזה אנחנו עוסקים בפרק שהוא - - -
דוד רותם: אבל יש לפחות יתרון אחד בקודקס.
ארז קמינץ: ש?
דוד רותם: שתהיה התיישנות על פעולות - - -
ארז קמינץ: בסדר, וזו הוראה קונקרטית לחלוטין.
דוד רותם: לא, זו הוראה חשובה לחלוטין.
ארז קמינץ: זה גם נכון.
ארז קמינץ: בחלק הזה אנחנו בוודאי יורדים ברמת ההפשטה, אבל לא מגיעים ברמת הרזולוציה לרמה הנמוכה יותר.
ארז קמינץ: אני רוצה להתחיל ולהגיד אמירה עקרונית אחת, שוב, בחלק הראשון של ההרצאה אני מדבר באופן כללי על פעולות משפטיות.
ארז קמינץ: אז ראשית, אנחנו לא מגדירים את הפעולה המשפטית.
ארז קמינץ: אני אתייחס לשאלה הזאת טיפה אחר-כך, וכמובן, אני בטוח שיהיה דיון ער על השאלה הזאת.
ארז קמינץ: אבל בכל זאת, צריך להגיד מהי פעולה משפטית, אני חושב שיש הסכמה בין המלומדים, באופן כללי.
ארז קמינץ: אפשר להגיד שפעולה משפטית היא הצהרה של רצון, או ביטוי של רצון שיש בו כוונה להביא לשינוי של המצב המשפטי.
ארז קמינץ: שינוי של המצב המשפטי שהוא בכללו שינוי של זכויות.
ארז קמינץ: זה יכול להיות ביטול, זה יכול להיות מתן, זה יכול להיות שינוי של הזכות שניתנה כבר.
ארז קמינץ: כשאנחנו מדברים על זכויות, אנחנו מדברים על זכויות, על חובות, גם במובנם הרחב, היינו גם כוחות וחסינויות, בדרך כלל.
ארז קמינץ: אני חושב שעל זה יש הסכמה עקרונית של רוב המלומדים ורוב הקודקסים, ובפסיקה.
ארז קמינץ: אנחנו מגדירים את הפעולה המשפטית הרבה פעמים במה שהיא לא.
ארז קמינץ: אז בוודאי פעולה משפטית היא בהבדל מפעולה פיזית.
ארז קמינץ: אבל היא גם בהבדל – ופה קצת מתחילות מחלוקות – גם בהבדל מפעולות ריאליות.
ארז קמינץ: פעולות ריאליות הן פעולות שהן פעולות פיזיות שיש להן תוצאה משפטית בלי שהיתה כוונה לייצר את התוצאה המשפטית.
ארז קמינץ: למשל, מצב של מציאת אבידה – לא בהכרח עצם המציאה היתה בה כוונה להקנות קניין בסופו של הליך שמייצר – יש תנאים, כמובן, להקניית הקניין במציאת אבידה – אבל לא היתה כוונה ראשונית בעת המציאה לייצר הקנייה של קניין.
ארז קמינץ: אז יש פה פעולה שלא התכוונה לתוצאה המשפטית, אבל התוצאה המשפטית היא בסופו של דבר מגיעה ופוגשת את אותה פעולה פיזית.
ארז קמינץ: יש מחלוקות בעניין הזה.
ארז קמינץ: יש הרואים בפעולות הריאליות פעולות משפטיות.
ארז קמינץ: הרוב לא רואה בזה כך.
ארז קמינץ: ויש גם שאלה של פעולות שהן במסגרת הדין או אינן במסגרת הדין – ופה נכנסת שאלת קיום העוולה כפעולה משפטית: האם פעולה שאני עושה בניגוד לדין היא פעולה שיכולה להיחשב פעולה משפטית.
ארז קמינץ: רוב המלומדים סבורים שלא, שעוולה אינה פעולה משפטית, יש שאומרים שחלק מהעוולות יכולות להיות פעולות משפטיות.
פרופ' מיגל דויטש: ארז, תרשה לי, שנייה אחת, כי זאת נקודה קריטית להמשך.
פרופ' מיגל דויטש: אלה ההגדות המקובלות באמת.
פרופ' מיגל דויטש: ההגדרה הטיפה יותר מדויקת, להערכתי, היא זו: לכל ההקשרים שאנחנו מדברים עליהם כאן – פעולה משפטית היא פעולה כזו שעל-פי המקור המשפטי היוצר – פעולה משנה מצב משפטי, כמובן, פעולה שיוצרת זכויות חדשות, חובות חדשות – את אותו שינוי – זה יכול להיות חוזה, זה יכול להיות חוק – על-פי המקור המשפטי הרלוונטי, הרצון להביא לשינוי הוא קריטי, הוא רלוונטי.
פרופ' מיגל דויטש: כלומר, השאלה היא לא האם אני מתכוון – כעניין עובדתי – לשנות מצב, או לא רק השאלה הזאת – השאלה איך החוק, איך המקור הרלוונטי מתייחס לרלוונטיות של הרצון שלי.
פרופ' מיגל דויטש: אני חושב שהדוגמא הזאת מומחשת בצורה הטובה ביותר אם ניקח את העניין של עוולת תקיפה, למשל.
פרופ' מיגל דויטש: עוולת תקיפה היא לא פעולה משפטית – בוודאי לא, למשל, לצורך חוק הכשרות – הרי תמיד עולה תהייה, אם אנחנו לוקחים את חוק הכשרות, האם יכול להיות שפעולת תקיפה לא תצמיח החלות משפטית על קטין, כי הוא לא קיבל את אישור ההורים לבצע תקיפה.
פרופ' מיגל דויטש: ואז מתחבטים בכל השאלה – מחוץ לדין, בתוך הדין.
פרופ' מיגל דויטש: המבחן המדויק ביותר, להערכתי, אם כן, הוא פחות או יותר זה: דיני הנזיקין לא מייחסים רלוונטיות בכלל לשאלה אם אדם שתוקף רוצה לשנות את המצב המשפטי שלו ולשלם פיצויים.
פרופ' מיגל דויטש: הרצון לשלם פיצויים לא רלוונטי על-פי המקור שיוצר את החובה לשלם פיצויים.
פרופ' מיגל דויטש: ולכן זו לא פעולה משפטית.
פרופ' מיגל דויטש: זה לא חשוב אם הקטין במקרה הקונקרטי הכה מישהו כי רצה לשלם פיצויים – זה פשוט לא רלוונטי.
פרופ' מיגל דויטש: לעומת זאת, אם ניקח חוזה, גמירת דעת היא בדיוק חלק מהעניין.
פרופ' מיגל דויטש: המקור היוצר את הזכות – דיני החוזים, מייחסים קריטיות לשאלה אם האדם שעשה את הפעולה – כריתת חוזה – רצה לקחת חבות משפטית או לא רצה לקחת חבות.
פרופ' מיגל דויטש: ואז זה פותר את כל הבעיה של כדין או שלא כדין, משום שאם זה לא כדין, אותו דין שמטיל חבות, הוא מטיל אותו בלי קשר לרצון לקחת חבות, אחרת זה משהו חוזי, זה משהו אחר.
פרופ' מיגל דויטש: אבל אני מניח שנגיע להגדרות.
ארז קמינץ: נגיע לזה בהגדרות.
ארז קמינץ: יש הטוענים גם שההבחנה הזאת - - אלה שרואים בעוולה כפעולה משפטית לא בטוח שהיו אומרים שההבחנה שאתה עושה פותרת להם את הבעיה, אבל זה בסדר, בדיון על ההגדרות, אנחנו בהחלט - - -
פרופ' מיגל דויטש: מכל מקום, אני אומר את זה בהקשר של התכנים של הפרק הזה.
ארז קמינץ: בהחלט.
ארז קמינץ: רק כדי לסבר את האוזן, בקצרה כמובן, יש עשרות דוגמאות לפעולות משפטיות.
ארז קמינץ: המשמעויות שאנחנו מקריאים: כריתת חוזה, עריכת צוואה, הודעה על ביטול של חוזה, הודעה על קיזוז – אלה דוגמאות מאוד מוכרות בפעולות משפטיות.
ארז קמינץ: מה שאנחנו רוצים להגיד – אני אדרש לזה בהמשך – שבכל מקרה – וזה נוגע לשאלת הצורך בקיומו של הפרק – לכל הפעולות משפטיות יש עקרונות משותפים.
ארז קמינץ: זה לא כללים, זה לא ברמה של כללים.
ארז קמינץ: זה יותר ברמה של עקרונות, של סטנדרטים.
ארז קמינץ: כמובן שהתוכן – המקור המשפטי, כפי שמיגל התחיל לומר – וכללים פרטניים כאלה ואחרים יכולים להשתנות.
ארז קמינץ: הם יכולים להשתנות, והם משתנים מפעולה לפעולה.
ארז קמינץ: אבל עדיין יש מספר עקרונות שאפשר לזהות אותם ולהגיד שם רלוונטיים לכל סוגי הפעולות משפטיות, ופה אני מתחיל לגעת בערך קיומו של הפרק.
ארז קמינץ: יש ערך לכתיבת אותם עקרונות, יש ערך למתן הנחיה משפטית – בין אם זה לבית משפט, בין אם זה לקורא, בין אם זה לעורכי הדין – יש ערך במתן הנחיות משפטיות בכתיבתם של אותם עקרונות עלי חוק.
ארז קמינץ: אני רוצה להגיד בהקשר הזה משהו אחד על הדין הקיים.
ארז קמינץ: הדין הקיים לא מייצר אמירה קוהרנטית, אחידה, ביחס לאותם העקרונות.
ארז קמינץ: הוא בוודאי כן מתייחס לפעולות משפטיות ולכללים שחלים עליהם.
ארז קמינץ: יש שימוש מאוד נרחב במושג הפעולה המשפטית בדין הישראלי.
ארז קמינץ: הוא מופיע בדברי חקיקה רבים: בסעיף 61(ב) – הזכרנו, ונדבר עוד בהמשך.
ארז קמינץ: בוודאי בחוק השליחות, סעיף 1.
ארז קמינץ: שליחות יכולה להיעשות על כל פעולה משפטית.
ארז קמינץ: בוודאי בסעיפים 4 ו-9 שמתייחסים לפעולות משפטיות של קטינים וחסויים.
ארז קמינץ: בחקיקה הישראלית יש אמירות ביחס לפעולות משפטיות עם החלה של כללים או של סטנדרטים.
ארז קמינץ: אין אמירה אחידה.
ארז קמינץ: בבואנו לעשות קוד, צריך כמובן לשאול את השאלה מדוע לא ראוי – או כנראה שכן ראוי לומר אמירה אחידה ביחס לכל מופעי הפעולות המשפטיות האלה בדין האזרחי.
ארז קמינץ: צריך להזכיר אפילו שבפסיקת העליון כבר משנת 49', כמו שרואים, כבר אז התחילו לדבר על המושג.
ארז קמינץ: זאת אומרת, המושג אינו תלוש.
ארז קמינץ: המושג קיים, לא רק אצלנו.
ארז קמינץ: הוא כל-כך קיים – כמו שהתחלתי לומר – שאפילו בחלק מהדינים הוא קיים כן בצורת הפשטה שנוגעת לכל הפעולות המשפטיות.
ארז קמינץ: בדיני השליחות ובדיני הכשרות לא מתייחסים לפעולה משפטית מסוג מסוים.
ארז קמינץ: אומרים בדיני הכשרות שקטין לא כשיר, או כשיר לעשות פעולה משפטית, או שהוא לא כשיר לעשות פעולה משפטית והאפוטרופוס צריך לאשר את פעולתו, או שיש פעולות שבית המשפט צריך לאשר אותן, אבל יש התייחסות כללית לכל הפעולות משפטיות.
ארז קמינץ: אין לפעולה משפטית קונקרטית כזאת או אחרת.
ארז קמינץ: זאת אומרת, גם התפיסה של להתחיל ולאחד את הכללים ביחס לכל סוגי הפעולות המשפטיות היא לא זרה לדין.
ארז קמינץ: זה יהיה קצת מוזר להגיד שאנחנו נלך אחורה ולא נתייחס באופן כללי לפעולות משפטיות דווקא כשאנחנו עושים קוד.
ארז קמינץ: כמובן, סעיף 61(ב) מתייחס גם הוא בצורה כללית לפעולות משפטיות כי הוא מחיל את הדין החוזי על כל הפעולות המשפטיות וחיובים נוספים, אבל יש פה התייחסות כללית.
ארז קמינץ: אותה נגיעה במשפט המשווה – לסיים את החלק הראשון של הדברים שאני רוצה להגיד – בהקשר הזה, העבודה שעשה פה – אני לא יודע אם הוא נמצא פה – מי שעשה את העבודה על המשפט המשווה - -
קריאה: גלעד נוה.
ארז קמינץ: - - הוא עשה עבודה מפוארת – תרשה לי.
ארז קמינץ: אני מודה שאני עד הקודקס הרוסי והסיני לא הרחקתי, אבל בהחלט חשוב להזכיר שבעולם המודרני לפחות הקוד הראשון שמתייחס בצורה קוהרנטית לפעולות המשפטיות הוא הקוד הגרמני, ושם באמת נעשה ניסיון – יש שיגידו שהצליח, יש כאלה שיגידו שפחות הצליח – לייצר ניתוח כללי מדוקדק מאוד, מדעי מאוד של המושג הזה, בוא נגיד, כפרודה הראשונה שעליה נשען המשפט.
ארז קמינץ: זה סוג של אמירה.
ארז קמינץ: בוא נלך מרמת הקוד, בוא נלך מרמת הפשטה מסוימת של פעולה משפטית ונראה בסוגי הפעולות משפטיות בהמשך הקוד, וכן רצו להגיע למונח כוללני שיכסה את כל סוגי הצהרות הרצון וביטויי הרצון הקיימים לאורך הדרך.
ארז קמינץ: הקוד הגרמני אכן מייצר בפרק שלם, קוהרנטי, הוא עוסק בכל סוגי הפעולות המשפטיות ומייצר כללים להפעלתם, או קובע כללים להפעלתם.
ארז קמינץ: הקודקסים האחרים, חלק, פעלו בדרך הזו ויצרו פרק מיעוט, וחלק לא.
ארז קמינץ: חלק פשוט התייחסו לפעולה המשפטית כמו שהדין הישראלי, לצורך העניין, מתייחס אליה – לא בצורה אחידה, קוהרנטית, אלא פה ושם לאורך הדין האזרחי מופיעה התייחסות למושג "פעולה משפטית".
ארז קמינץ: אנחנו חשבנו כאמור – ואני בטוח שיהיה על זה דיון – שיש ערך בעולם קודיפיקטיבי לפנות להאחדה של העקרונות עליהם דיברנו – שנזהה אותם, נמצא אותם, תיכף נדרש אליהם – נזהה אותם, נכתוב אותם, כי יש ערך בקודיפיקציה לכתוב מספר עקרונות לפחות שנוגעים לכל סוגי הפעולות המשפטיות, ויתנו קריאת כיוון לקריאה עתידית בהמשך של הקוד כולו.
ארז קמינץ: ויש אופרטיב – חלק מהדברים שנאמר עכשיו הן הוראות אופרטיביות, הן באמת יותר לכיוון של כללים, פחות לכיוון של סטנדרטים.
ארז קמינץ: אז אני רוצה להגיע באמת למה שאנחנו מציעים.
ארז קמינץ: ההצעה שלנו – אנחנו נמצאים, שוב, בחלק השני – אנחנו נעסוק היום בפרק הראשון של החלק השני.
ארז קמינץ: הפרק הראשון מדבר על פעולה משפטית ועל פעולה משפטית חד-צדדית.
ארז קמינץ: הפרק השני של פעולות משפטיות עוסק בכשרות לביצוע הפעולה.
ארז קמינץ: זה פרק שמתייחס לא לפעולה עצמה אלא ליכולת לממש אותה, או לכשרות לממש אותה.
דוד רותם: האם סעיף 5 לא צריך להיות באותו פרק?
פרופ' מיגל דויטש: חמש על הכשרות הסטאטית.
ארז קמינץ: זו שאלה של שלילה אל מול כשרות.
ארז קמינץ: זה לא אותו הדבר.
ארז קמינץ: שלילת הזכות אל מול כשרות הזכות זה - - -
דוד רותם: לא, סעיף 5 - - -
פרופ' מיגל דויטש: 5 עוסק בכשרות הסטאטית.
דוד רותם: - - - משפטית - - -
רני נויבואר: סטאטית.
פרופ' מיגל דויטש: בכשרות הסטאטית, לא בכשרות לשנות - - -
ארז קמינץ: כן, כשנגיע לכשרות לביצוע פעולות משפטיות, נסביר את ההבדל בין כשרות סטאטית לבין כשרות דינאמית.
פרופ' מיגל דויטש: אולי רק עוד מילה, 5 למשל עוסק בזה שכל אדם, כולל תינוק בן יומו, כשר להיות בעל דירה – למשל הוא קיבל אותה בירושה.
ארז קמינץ: דירה בת השגה.
פרופ' מיגל דויטש: לעומת זאת, לא כל אדם יכול – לא כל קטין – באופן חופשי למכור את הדירה הזאת, כלומר, לשנות את המצב.
פרופ' מיגל דויטש: זה פרק הפעולות.
ארז קמינץ: ועוד, בתוך החלק של פעולות משפטיות יש התייחסות מאוד מיוחדת, או ברורה וידועה לשליחות, ואנחנו ניגע בזה, כמובן, בהמשך.
ארז קמינץ: אני רוצה לגעת בחלק הראשון של החלק השני – הפעולות משפטיות.
ארז קמינץ: יש הוראות כלליות לפעולות משפטיות.
ארז קמינץ: מן הסתם, ההוראות הכלליות האלה הן ברמת הפשטה, אפשר להגיד, של סטנדרט, או של כללים.
ארז קמינץ: הפרק נוגע בסוגי הפעולות המשפטיות בהיבט של המיהות של המבצע, באופן הביצוע, בשאלת ההדירות – נדבר על זה מעט – ושאלת הבטלות.
ארז קמינץ: ביטול או בטלות – מיד נאמר.
ארז קמינץ: אני רוצה שני הדגשים בהקשר הזה.
ארז קמינץ: שני הדגשים שחשוב שנזכור – במיוחד לפרק הזה, אבל גם לפרקים הבאים – דבר ראשון הוא שגם ההוראות שלנו כפופות להסדרים פרטניים.
ארז קמינץ: גם ככל שאנחנו נוגעים בפרק כללי, הוא כפוף בוודאי להסדרים פרטניים הקבועים בתוך הצעת החוק.
ארז קמינץ: זה נכון היה גם לפרק הראשון, גם ל"אין חוטא נשכר" – אם יש בחלק הירושה הוראה מיוחדת ל"אין חוטא נשכר", אז זה כפוף להוראה.
ארז קמינץ: וגם להוראות חיצוניות להצעת החוק, למשל, שאלות חוקתית בוודאי ישליכו גם על הפרק הזה.
ארז קמינץ: זה דבר אחד שצריך לזכור.
ארז קמינץ: דבר שני, ההסדרים בחוק, ככלל – אמרנו את זה כבר הרבה פעמים, בפרק הזה מאוד חשוב להדגיש – הם הסדרים ככללם דיספוזיטיביים, אלא אם כן מבינים שהם קוגנטיים, הם ככללם דיספוזיטיביים – חשוב להגיד את זה כבר עכשיו, במיוחד ביחס לפרק הכללי של פעולות משפטיות.
ארז קמינץ: אמרתי שאני אגע מעט בשאלת ההגדרה.
ארז קמינץ: אז התייחסתי לדברים – וגם מיגל – לשאלה איך מלומדים, פסיקה, קודקסים, רואים מהי פעולה משפטית.
ארז קמינץ: מעטים הקודקסים שהגדירו אותה.
ארז קמינץ: הסקירה המשפטית של הדין הזר הראתה את זה – מעטים הקודקסים.
ארז קמינץ: יש קודקסים שהגדירו, ושאלת ההגדרה היא בהחלט שאלה שפתוחה, ואפשר יהיה לדבר עליה.
ארז קמינץ: אנחנו חשבנו שההגדרה לא תשרת בצורה מובהקת, או תיתן איזושהי תועלת ברורה לפחות.
ארז קמינץ: אין ספק ש"פעולה משפטית" זה מושג - - - הוא ברמת הפשטה של תורת משפט.
ארז קמינץ: יש מחלוקות מהי פעולה המשפטית, מהי לא פעולה המשפטית.
ארז קמינץ: אפשר להכריע במחלוקות האלה על דרך ההגדרה, רק שההגדרה כשלעצמה גם היא תצטרך להשתמש במונחים מעט עמומים, שלא בטוח שייתנו מענה לכל הסוגיות.
ארז קמינץ: אני משאיר את השאלה הזאת ב"צריך עיון", כי ברור לי שיהיה עיון, וגם אז נוסיף ונאמר את עמדתנו.
ארז קמינץ: אני רק מזכיר שבפסיקה בהחלט היתה התייחסות לשאלה האם הפסיקה צריכה להגדיר מהי פעולה משפטית גם בהיעדרה של הגדרה כזאת בחקיקה, ובית המשפט לא כל-כך אהב את האפשרות להגדיר.
ארז קמינץ: הוא חשב שזה מושג שצריך להישאר יותר לתורת המשפט, ואילו בית המשפט העליון יתקדם צעד אחר צעד, או פעולה אחר פעולה, או מקרה אחר מקרה.
ארז קמינץ: בעניין של דדון נגד אברהם, למיטב זכרוני, היה ניהול משא ומתן על-ידי מתווך – האם זאת פעולה משפטית, כן או לא, והתוצאות של הדבר הזה.
ארז קמינץ: אבל שוב, ב"צריך עיון" – האם אנחנו נגדיר או לא נגדיר.
ארז קמינץ: מעט פירוט של העקרונות שמופיעים.
ארז קמינץ: אמרנו שאנחנו מתייחסים למיהות מבצע הפעולה – אז יש אמירה בקודקס שהפעולה יכולה להיות חד-צדדית או רב-צדדית.
ארז קמינץ: זה סוג מסוים של הבחנות, ויש סוגים אחרים מוכרים, יכולה להיות בתמורה או שלא בתמורה.
ארז קמינץ: אנחנו בחרנו לציין את הסוג של ההבחנות.
ארז קמינץ: כמובן שההבחנה בין חד-צדדי לרב-צדדי – אם אנחנו מתייחסים להבעת הרצון, או לביטוי הרצון – אז בחד-צדדי יש ביטוי של רצון אחד.
ארז קמינץ: ברב-צדדי, דו-צדדי, חוזה, או חוזה משולש, יש ביטוי של מספר רצונות.
ארז קמינץ: זו ההבחנה.
ארז קמינץ: לעניין אופן ביצוע הפעולה, סטנדרט נוסף – פה אנחנו לא מחדשים הרבה.
ארז קמינץ: ברור שפעולה משפטית יכולה להתבצע בעל פה, בכתב או בהתנהגות.
ארז קמינץ: למה זה ברור?
ארז קמינץ: כי זה פחות או יותר מה שאומר גם הדין הקיים היום, ובוודאי הפסיקה.
ארז קמינץ: יש, כמובן, סוגים מסוימים, פרטניים של פעולות משפטיות שחייבות להיעשות בכתב, אבל ככלל, אין בעיה עם ביטוי רצון שנעשה בהתנהגות.
ארז קמינץ: שאלה ההדירות – בהקשר של הדירות יש חידוש מסוים שאנחנו אומרים אותו, שוב, ברמת העיקרון, לא ברמת הכלל הפרטני.
ארז קמינץ: קודם כל נגיד מהי הדירות.
ארז קמינץ: הדירות של פעולה משפטית זה היכולת של פלוני להגיד: "חוזר אני".
ארז קמינץ: אני לא רוצה לתת תוקף לפעולה שעשיתי, או לחזור מהתוקף הזה, ואני עושה את זה בלי צורך בעילה מסוימת.
ארז קמינץ: אני עושה את זה כי כך רצוני.
ארז קמינץ: התחרטתי ואני לא רוצה.
ארז קמינץ: זאת המשמעות, מבחינתנו, של הדירות.
ארז קמינץ: העיקרון שנקבע בסעיף 9: פעולה משפטית היא בלתי הדירה מהמועד שבו היא הושלמה.
ארז קמינץ: זאת אומרת, לא ניתן להתחרט סתם.
ארז קמינץ: לא ניתן להגיד סתם: "פוס", לא משחקים.
ארז קמינץ: זה העיקרון.
ארז קמינץ: יש לעיקרון הזה חריגים, כמובן, אם אנחנו מזכירים את היבט הדיספוזיטיביות, אז בחוזה אפשר להחליט אחרת.
ארז קמינץ: גם חיקוק יכול לקבוע אחרת, או שלפי מהות הפעולה ניתן להבין היא הדירה.
ארז קמינץ: גם על הסוגיה הזאת אני בטוח שיתקיים דיון ער.
ארז קמינץ: אבל רק כדי להסביר, פעולה שלפי מהותה הדירה, למשל, היא הצוואה.