GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: שם אף אחד לא עצר את זה.
אורי מקלב: איך אתה מבקש ממישהו, כשמגיע אליך כתב ויתור, שאפשר יהיה להיכנס ולבדוק את כל מצב החשבון שלו, כל העיסוקים שלו והוא יוותר על פרטיות לגמרי?
אורי מקלב: אם זה נכון, וטוב שעושים את זה, שזה יהיה לכל אורך הדרך, לא היכן שאפשר להקל על אנשים, שם משתמשים בהגנת הפרטיות, והיכן שאפשר אולי לגבות מאנשים, שם פתאום אפשר לוותר מהר מאוד על הגנת הפרטיות של אדם.
אורי מקלב: צריך לנהוג באותה מידה.
שי סומך: האם אפשר להשלים?
שי סומך: כמה מלים על הנושא של הצו לפי חוק הגנת הפרטיות.
שי סומך: עד 2010 הביטוח הלאומי העביר מידע לגופים שנתנו הנחות.
שי סומך: אדוני זוכר את הצו לגבי ניצולי השואה, שם בפעם הראשונה ניתן צו, כי שם היתה באמת פגיעה בפרטיות.
שי סומך: היו ניצולי שואה שלא רצו שיעבירו את המידע, ואז השאלה התעוררה בפעם הראשונה, ואז חשבנו שצריך לפתוח דף חדש וכל העברת מידע לעגן בצו, וזה מה שאנחנו מבקשים לעשות עכשיו לגבי ההעברה החדשה, ואנחנו גם מעגנים בצו את ההעברות שכבר היו קיימות לגבי מקבלי הבטחת הכנסה.
שי סומך: תיקון נוסף בצו הוא תיקון שמשרד הבריאות ביקש, ואני מציע שיואל ליפשיץ ממשרד הבריאות יציג אותו.
יואל ליפשיץ: אנחנו מבקשים לקבל מין, כתובת ותאריך עדכון כתובת, בעיקר אחרי שנוסחת הקפיטציה שונתה ועכשיו הוכנס גם הנושא של מגדר לחוק.
יואל ליפשיץ: כאשר קופות החולים רוצות להעביר מידע ספציפי לנשים הרות או למבוטחים מהמגדרים השונים, שיהיה להן ברשומות לגבי עדכון הכתובת, כדי שהן יכניסו בקובץ אחד ולא יהיו טעויות.
סיגל קוגוט: כשמישהו נרשם לקופת חולים לא יודעים?
יואל ליפשיץ: כשמישהו נרשם לקופת חולים בדרך כלל יודעים גם את המין שלו.
יואל ליפשיץ: זה כדי שלא יצטרכו להקליד בצורה פרטנית, אחד לאחד את כל הדברים, ויש לנו 170,000 מעברים בשנה בין הקופות, וכדי לקבל את הקובץ ישירות ממשרד ישירות ממשרד הפנים ולעדכן לפי הקבצים שהוא מעביר.
סיגל קוגוט: זה לצורך נוחיות.
יואל ליפשיץ: צורך אחד שלא יהיו טעויות וצורך שני שנפנה את המידע כמו שצריך ולא על-פי ההקלדות הפרטניות שקיימות כבר היום בקופה.
סיגל קוגוט: בכל כמה זמן מעבירים את הקובץ?
יואל ליפשיץ: זה תלוי בין הקופות למשרד הפנים.
יואל ליפשיץ: מה שמשרד הפנים ירצה להעביר, אנחנו לא מתערבים בנקודה הזאת.
יואל ליפשיץ: הם יחליטו ביניהם.
יואל ליפשיץ: יש שישה מועדים בשנה למעבר בין קופות החולים, כאשר פעמיים בשנה בדרך כלל עוברים.
יואל ליפשיץ: אני מניח שהקבצים מועברים לפי התקופה הזאת, כי אז החומר הזה מועבר גם לביטוח הלאומי על מנת שיחלק את כספי הקפיטציה לקופות החולים.
יואל ליפשיץ: משרד הפנים כבר מעביר את זה למוסד לביטוח הלאומי, כי היום מחלקים את הכסף לפי מגדר וגם לפי הפריפריה, זאת אומרת גם לפי הכתובת, כי מי שגר בפריפריה שווה היום לקופה יותר.
סיגל קוגוט: זה מידע שמעבירים לביטוח הלאומי.
יואל ליפשיץ: נכון, זה גם יהיה מועד שסמוך לאחר מכן יעבירו גם לקופות, שבאמת יראו מי עבר ומי לא עבר, והכתובות יעודכנו גם בין הקופות.
אוסנת ספראי: שאלה למשרד המשפטים.
אוסנת ספראי: המידע היום מועבר לגבי חלק ממקבלי הקצבאות, נכון?
אוסנת ספראי: מה העיגון המשפטי של זה היום?
שי סומך: עד 2010 לא העלו משום מה את השאלה והמידע עבר בלי עיגון משפטי.
שי סומך: ב-2010 התגלתה הבעיה, ולכן עודכן צו בנוגע להעברת מידע לגבי ניצולי שואה שמתבטא בהנחות בתרופות.
שי סומך: הגישה היתה שמכאן ולהבא לא נמנע את כל העברות המידע שהיו קודם לכן, כי אלה העברות מידע מיטיבות, אבל מכאן ולהבא כל העברת מידע חדשה שתתבקש תהיה מכוח הצו, ובאותה הזדמנות גם נתקן את ההסדרים שהיו בעבר.
שי סומך: סך הכול זו העברת מידע מיטיבה.
יואל ליפשיץ: אצל ניצולי שואה המקרה היה ברור, כי שם אף-על-פי שלכאורה יש להם זכאויות, על-פי סעיף 8 לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, לפטורים והנחות בתרופות, חלקם, בגלל שהיו להם הסכמים עם ממשלת גרמניה וקיבלו את כל ההנחות משם, לא רצו שהקופות ידעו על זה, כי אם קופה ידעה על דבר כזה היא היתה יכולה לקחת להם את ההנחה אם הם קיבלו את זה ממקור חיקוק אחר.
יואל ליפשיץ: לעומת זאת, במקבלי הבטחת הכנסה וכל שאר הגמלאות, זה מופיע בסעיף 8, הנחות ופטורים, כל הקופות נותנות, מתקרות לתרופות, ביקורי רופא ותקרת הכנסה לחולים כרוניים, מחצית מהתקרה למקבל הבטחת הכנסה, ומאוד-מאוד חשוב שהם יקבלו את זה, כי זה מאפשר להם את הנגישות הטובה יותר וניצול של הפטורים וההנחות שיש.
איילת כהן מעגן: אני מבזק.
איילת כהן מעגן: רציתי להעיר לגבי העיגון המשפטי קודם לכן.
איילת כהן מעגן: זה אומנם עניין של הביטוח הלאומי, אבל למיטב הבנתנו בשעתו הביטוח הלאומי בדק את העניין והגיע למסקנה שכשהוא עושה את הפרוצדורה של משלוח הודעה לזכאים בדבר העובדה שהוא מעביר את המידע והיעדר התנגדות מהווה עיגון מספק לעניין הזה.
איילת כהן מעגן: כך למיטב הבנתנו זה היה בשעתו, כשהעניין הזה התחיל.
סיגל קוגוט: עם זאת, הקו לא היה מאויש.
סיגל קוגוט: אי-אפשר היה להתנגד.
דוד רותם: המדינה לא צריכה עיגון משפטי לשום דבר, יש לה פרקליטים, יועצים משפטיים – הכול הולך על-פיהם.
דוד רותם: אז אין עיגון.
דוד רותם: העיקר שהפרקליטות אישרה את זה.
איילת כהן מעגן: אני מבקשת להעיר שבזק היא חברה בבעלות פרטית, היא חברה נסחרת בבורסה, היא חברה עסקית.
איילת כהן מעגן: המדינה החליטה שהיא תתממן את ההטבה הזאת, ואת זה אנחנו לא פותחים כרגע, אבל בצו הזה אנחנו גם הופכים להיות גוף ציבורי, כשאנחנו לא גוף ציבורי.
איילת כהן מעגן: אני יודעת שלשר המשפטים יש סמכות לקבוע בצו לגבי גורמים מסוימים שהם גוף ציבורי, אבל אם נסתכל בצו הזה ובגופים אחרים שמצוינים שם, אין שם שום חברה פרטית, אין שם שום חברה עסקית, ולא בכדי.
איילת כהן מעגן: אנחנו לא גוף ציבורי בשום הקשר, והיכולת על-פי חוק הגנת הפרטיות היא כדי שגוף ציבורי, שהוא הביטוח הלאומי, ימסור מידע לגורם אחר שהוא לא גוף ציבורי, או לגורם אחר כלשהו, בין היתר באמצעות קבלת ההסכמה של מי שלגביו מוסרים את המידע.
איילת כהן מעגן: במהלך הזה המדינה החליטה שהיא מדלגת על השלב הזה, ושהיא קובעת את בזק כגוף ציבורי כדי לקבל את המידע, על מנת שהיא תוכל לתת את אותה הנחה.
איילת כהן מעגן: אנחנו חושבים שזה בעייתי.
איילת כהן מעגן: אנחנו לא רוצים להיות גוף ציבורי - - -
דוד רותם: תגידו לי שאתם לא רוצים, אני לא אאשר את הצו הזה.
סיגל קוגוט: לכל דבר ועניין תהיו גוף ציבורי בגלל זה?
סיגל קוגוט: זה לא מינה וביה.
דוד רותם: תגידו שאתם לא רוצים, אני לא אאשר את הצו הזה, ואני אשלח את הביטוח הלאומי לעשות הסכמים עם יס ועם הוט ועם יתר החברות, וכשתבואו אלי לבקש אני אזכיר לכם שלא רציתם.
איילת כהן מעגן: אני לא חושבת שזה קשור.
דוד רותם: זה מאוד קשור, כי רק גופים שיסכימו, אני אהפוך אותם.
דוד רותם: מי שלא רוצה, לא צריך.
איילת כהן מעגן: אגב, יש לקוחות של החברות שציינת שלא מקבלים את ההטבה הזאת.
דוד רותם: אנחנו נדאג שהם יקבלו.
איילת כהן מעגן: מבחינתנו הם היו צריכים לקבל.
דוד רותם: נעשה אתם הסכמים והם יקבלו.
איילת כהן מעגן: אנחנו מממנים אותה.
איילת כהן מעגן: אגב, בחברות האחרות לא ממנים, לכן הם לא מקבלים.
איילת כהן מעגן: כך שזה לא קשור לעניין של רצון וזה מהלך שנכפה עלינו.
איילת כהן מעגן: לגבי ההפיכה שלנו לגוף ציבורי, היא לא מסויגת פה, אם אפשר, אבקש לתקן את זה.
איילת כהן מעגן: אנחנו גם לא רוצים להימצא במצב שבגלל שכתוב פה שם ושם משפחה וכו', שאלה פרטים שאנחנו מוסרים ב-144 למשל, כמובן לא בגלל שקיבלנו אותם מהביטוח הלאומי, אלא בגלל שיש לנו אותם – אנחנו לא רוצים שמשהו פה ישתמע ויעורר בעייתיות.
סיגל קוגוט: מה הבעייתיות שזה יעורר לטעמך?
סיגל קוגוט: זה שאת מקבלת את זה מהביטוח הלאומי, באיזה אופן זה פוגע בשירות שאת נותנת מכוח אחר?
איילת כהן מעגן: אני אסביר.
איילת כהן מעגן: אנחנו נותנים בשירות 144, מן הסתם, באמצעות שם, את מספר הטלפון.
איילת כהן מעגן: שם ושם משפחה זה חלק מהפרטים שנמצאים שם, זה חלק מהפרטים שנמצאים במדריכים, באינטרנט וכו'.
איילת כהן מעגן: זה שירות שאני רוצה לתת וחייבת לתת.
איילת כהן מעגן: בפרטי המידע שמצוינים כאן
איילת כהן מעגן: בטור ב' נמצא גם שם משפחה ושם פרטי.
איילת כהן מעגן: שוב, במקרה הזה אני מקבלת מהביטוח הלאומי, אבל יש לי את זה גם כתוצאה מכך שחלק מהלקוחות האלה הם לקוחות שלי.
איילת כהן מעגן: אנחנו לא רוצים שתשתמע איזה בעייתיות בעניין הזה לגבי היכולת להעביר לאחר את השם ושם משפחה - - -
סיגל קוגוט: על פני הדברים לא משתמע מה שאת חוששת ממנו.
סיגל קוגוט: הרי את מקבלת את השם רק בהקשר לזה שהאדם מקבל איזה תשלום שבגללו את נותנת לו הנחה, זה לא שאת מקבלת את זה סתם כך.
סורל הר לב: בתקנות נקבע שזה לצורך מתן הנחות.
סיגל קוגוט: זה אחד התיקונים שהתבקשנו לעשות כאן.
יעל מלם: אני חושבת שאין כוונה להפוך את בזק לגוף ציבורי לכל דבר ועניין.
סיגל קוגוט: זה גם לא משתמע מהדבר הזה.
יעל מלם: הכוונה פה היתה לקבוע את בזק כגוף ציבורי לצורך היישום של אותן תקנות שהוזכרו כאן, על מנת שהמוסד לביטוח הלאומי יוכל להעביר לבזק את הפרטים המפורטים בצו.
סיגל קוגוט: גם אם את חוששת, יש מבחנים בפסיקה מתי מחליטים שמשהו גוף ציבורי.
סיגל קוגוט: ברור שזה שורה שלמה של פרמטרים, והצו הזה לא מינה וביה הופך גוף לגוף ציבורי.
סיגל קוגוט: הצו הזה כולל גם את ארגון המשפחות השכולות שרצו לקבל כל מיני פרטים, על מנת שהם יוכלו לפנות למשפחות שכולות, העמותה הזאת לא הפכה מינה וביה לגוף ציבורי רק בגלל שהיא כלולה פה בצו.
סיגל קוגוט: זה שורה שלמה של פרמטרים כשבית משפט שוקל אם משהו גוף ציבורי: איזה שירות הוא נותן, שורה שלמה של חובות שמחילים או לא מחילים עליו ולא עצם ההיכללות בצו הזה מינה וביה זה מה שיהפוך אתכם לכל דבר ועניין לגוף ציבורי.
איילת כהן מעגן: זו לא פעם ראשונה שמשרבבים אותנו לעניין הזה של גוף ציבורי.
איילת כהן מעגן: המשבצת הזאת היא לא משבצת שאנחנו נמצאים בה.
איילת כהן מעגן: אם זה לצורך התקנות האלה, זה צריך להיות רשום ליד "בזק, החברה הישראלית לתקשורת".
סיגל קוגוט: כתוב כאן.
איילת כהן מעגן: לא בסוג המידע, אלא ליד ציון הגוף, בטור א'.
יעל מלם: האם אפשר להוסיף שם שבזק, החברה הישראלית לתקשורת בע"מ, לעניין כך וכך, ואז לקבוע את העניין הספציפי, מה שכתוב כרגע בטור השמאלי?
סיגל קוגוט: זה צריך להיות רק קוהרנטי עם כל הצו.
סיגל קוגוט: הרי הטור השמאלי הוא זה שאומר לאיזה עניין מוסרים.
סיגל קוגוט: גם לארגון המשפחות השכולות לעניין דברים מסוימים.
סיגל קוגוט: יש כאלה שמקבלים יותר מידע ויותר רחב, אבל - - -
דוד רותם: פרטים אלה לצורך מתן הנחות.
סיגל קוגוט: נכון, זה צריך להיות דומה ליתר הפרמטרים.
סיגל קוגוט: גם אם את נזהרת בצוננין, זה לא מה שיהפוך אותך לגוף ציבורי לכל דבר ועניין.
דוד רותם: תיכף נפתור את הבעיה.
רוברט אילטוב: אנחנו מדברים על חוק הגנת הפרטיות?
סיגל קוגוט: צו.
רוברט אילטוב: אני רוצה לבקש שתהיה הנחיה במקרה הספציפי הזה של הצו, שבזק כן יוכר כגוף ציבורי.
דוד רותם: הוא כבר בפנים.
סיגל קוגוט: זו מטרת הצו.
סיגל קוגוט: לא שהוא יוכר, שהוא יקבל מידע על מנת שייתן הנחה.
רוברט אילטוב: הם לא יוכלו להתנגד להעביר מידע?
דוד רותם: הם מקבלים מידע, הם לא מעבירים.
סיגל קוגוט: הם מקבלים מידע על מנת לתת הנחה.
דוד רותם: בעד – פה אחד צו הגנת הפרטיות (קביעת גופים ציבוריים (תיקון), התשע"ב – 2011, אושר.
דוד רותם: אושר הצו.
דוד רותם: בוקר טוב רבותי, אנחנו נעסוק היום בשלוש הצעות לסדר היום, דיונים מהירים, של חברי הכנסת אורי אריאל, אריה אלדד ושלמה מולה, שעוסקות באכיפת החוק ביהודה ושומרון.
שלמה מולה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
שלמה מולה: בדרך כלל אנחנו מגיעים אליך לדיונים בימי שני, שלישי, ורביעי.
דוד רותם: אתם בדרך כלל לא מגיעים – לא בשני, לא בשלישי ולא ברביעי.
דוד רותם: אל תיקח לעצמך מה שלא מגיע לך.
שלמה מולה: אני רוצה להזכיר לאדוני, שבדרך כלל אני מגיע לדיונים בנושאים חשובים שמתקיימים בוועדות.
שלמה מולה: ביקשנו שהדיון יתקיים בימים של הכנסת, אבל אנחנו מכבדים את החלטתו של אדוני.
דוד רותם: זה תואם על לשכתך.
דוד רותם: סליחה, זה לא שאני החלטתי, זה תואם עם כל הלשכות של חברי הכנסת.
שלמה מולה: ההצעות שהוצעו לנו היו ימי חמישי בלבד, ולכן אנחנו רואים את עצמנו - -
דוד רותם: בימי שני, שלישי ורביעי אני צריך לעבוד בדברים רציניים.
אורי אריאל: - - - חוק עורכי-הדין, חבר הכנסת מולה.
שלמה מולה: במקום חוק עורכי-הדין שהעסיק אותנו בתחילת השבוע, אם הדיון הזה היה מתקיים – גם לא היה קרקס, גם ראש הממשלה היה מתקפל, וגם הייתם חוסכים הרבה כאבי ראש, והיינו עוסקים בדברים הרבה יותר רציניים מאשר חוק לשכת עורכי-הדין.
נסים זאב: אבל אוהבים לראות אותך גם בימי חמישי.
דוד רותם: תעזבו אותו, תנו לו לדבר.
שלמה מולה: הנושא של ההצעה לסדר שהגשתי היה קבוע לימים שבהם הקבוצה המכונה "נוער הגבעות" השתוללו, פגעו בבסיס צה"ל, ופגעו במפקד בצבא.
שלמה מולה: אני אומר מראש, אני חושב שמי שיכתים את כל תושבי יהודה ושומרון, יעשה חטא.
יעקב כץ: מי שמכתים את כל "נוער הגבעות".
דוד רותם: חבר הכנסת כץ, מכיוון שאדוני כבר העביר השבוע חוק, אדוני ייתן לחבר הכנסת מולה לדבר.
שלמה מולה: אני אומר שמי שעושה הכללה - -
אורי אריאל: איזה חוק הוא העביר?
דוד רותם: זה מה שקוראים "גרוניס".
אורי אריאל: זה חוק "כצל'ה", לא חוק "גרוניס".
אורי אריאל: כן, סליחה מולה.
ציפי חוטובלי: כצל'ה מתמנה לשופט בית-המשפט העליון?
דוד רותם: לא, כצל'ה העביר את החוק הראשון והאחרון שלו בקדנציה.
שלמה מולה: אני רוצה להגיד מראש, זה לא נכון וזה לא יהיה צודק להכליל את כל תושבי יהודה ושומרון, שהם מתפרעים, שהם לא שומרי חוק, וזה לא נכון לעשות את זה.
שלמה מולה: חלק גדול מהמאחזים הבלתי-חוקיים נבנה ברשות ובסמכות של רשות שלטונית, שלא בדקה, לא ראתה, או עוצמת עיניים, זה עדיין לא עושה את אותם אנשים עברייני חוק בהגדרה.
שלמה מולה: אבל כאן אנחנו עוסקים בקבוצה קטנה, אלימה, שמכתימה גם את תושבי יהודה ושומרון, שזורה חול בעיני הציבור, פוגעת באנשים שאמורים לאכוף את החוק, והשיא היה פגיעה במפקד צבא הגנה לישראל שזרקו עליו אבן והמשיכו להשתולל, והכניסה שלהם לבסיס.
שלמה מולה: אני לא אגיד כמו פואד, שצריך היה לירות בהם, אבל אני חושב שצריך היה לעצור אותם, להביאם למשפט, לכלוא אותם, וזה לא נעשה.
שלמה מולה: לכן נדרשנו להצעה לסדר, כדי לברר את העובדות, לברר מה מערכת המשפט עושה בעניין, מה המערכת הצבאית והמשטרה עושות בעניין, והאם יש לאקונה בחוק.
שלמה מולה: אומרים לנו שהקבוצה המכונה "נוער הגבעות", אלה שכותבים "תג מחיר", אומרים שעוצרים אותם ושאחרי שעה-שעתיים משחררים אותם.
שלמה מולה: אם הם עבריינים – הם צריכים להיות מאחורי סורג ובריח, ואם לא – אז תגידו לנו מה הבעיה, אם יש חוקים שונים לקבוצה הזו – תאמרו לנו.
שלמה מולה: אם זה התסכול של העוסקים במלאכה, אז אולי אנחנו, חברי הכנסת, נציע את עבודתנו, אולי אנחנו רשלנים.
שלמה מולה: אני לא בטוח שעם היושבים כאן יש לי רוב להעביר חוק שכזה, אבל אני יכול, אנחנו יכולים להשתדל ולעשות מאמץ.
שלמה מולה: אני משוכנע שגם חברי הכנסת היושבים כאן, ולמרות שעם רובם אני לא אסכים על שום דבר אידאולוגי או על תפיסת עולם בענייני שלום וביטחון, אבל לפחות בנושא של שמירה על שלטון החוק אנחנו מסכימים במשהו.
שלמה מולה: ולכן, ביקשתי, אדוני היושב-ראש, לקיים את הדיון במקום הנכון להידון ולהתברר – בוועדת חוקה, חוק ומשפט, כי אמרו לנו שמערכת אכיפת החוק, ובעיקר בית-המשפט – אין להם מספיק כלים לעצור את האנשים האלה, לכלוא אותם, וכן הלאה.
שלמה מולה: ואני חוזר ומזהיר את כולנו, אני לא משתתף בפסטיבל ההכתמות, מהמילה "כתם", ובדרך כלל ראש הממשלה מעיר לי על העברית שלי, אבל אני מקווה שפה אני אזכה דווקא - -
דוד רותם: אתה רק מכתים את בתי-המשפט, אתה שם לב מה אתה אומר?
דוד רותם: אתה עושה דבר שקשה לי לקבל אותו.
שלמה מולה: לא הכתמתי את בית-המשפט, אני אמרתי - -
דוד רותם: אתה אומר שבית-המשפט משחרר אותם אחרי שעה וחצי.
שלמה מולה: אני רק אמרתי שאנשים שעברו על החוק ונעצרים, אז כשמשחררים אותם יש בעיה.
יעקב כץ: אבל אם הם משוחררים, אז כנראה שהם לא עברו על החוק.
דוד רותם: חבר הכנסת כץ, בוועדה הזאת מדברים רק כשמקבלים רשות דיבור.
יעקב כץ: אבל יש לי זכות כחבר כנסת לקריאת ביניים, כשהוא אומר עליהם שהם עברו על החוק.
דוד רותם: לא, אין לך זכות.
דוד רותם: אין לך זכות בוועדה הזאת.
יעקב כץ: אם בית-המשפט שחרר אותם, אז צריך לשחרר אותם, אז הם לא עברו על החוק.
דוד רותם: אין לך זכות, אמרתי לך.
דוד רותם: אדוני, לכן הדיון מתקיים - -
יעקב כץ: תיזהר בדיבור, חכמים היזהרו בדבריכם.
דוד רותם: תתחיל להיזהר.
שלמה מולה: אנחנו ביקשנו לברר אם יש חוק מיוחד לאותו עבריין ביהודה ושומרון.
שלמה מולה: אני מקווה שלא, ולכן העובדות יצטרכו להתברר כאן.
שלמה מולה: בוא נסכים עם חבר הכנסת כצל'ה שעבריינים צריכים להיענש.
יעקב כץ: על זה מסכימים.
דוד רותם: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.
אריה אלדד: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
אריה אלדד: אני מניח שכל היושבים כאן, בהזדמנות זו או אחרת, ששמעתי אותם, גינו את התופעות המכונות תופעות "תג מחיר", וסברו שהן לא מוסריות וגורמות נזק רב להתיישבות, וקראנו פעם אחר פעם להביא את העבריינים לדין ולהעניש אותם.
אריה אלדד: אני מבין את התסכול העצום של מערכת אכיפת החוק, שלא מצליחה לעשות את מה שאנחנו מבקשים ממנה כבר שנים.
אריה אלדד: מספר ההעמדות לדין וההרשעות בסעיפים הללו הוא זעום, אינני זוכר אם היה בכלל – אבל אם כן, הוא בוודאי לא גדול והתופעות לא פוסקות.
אריה אלדד: ולכן, נוקטת מערכת אכיפת החוק, על זרועותיה השונות – ובניגוד לתחומי הקו הירוק, ביהודה ושומרון המערכת מורכבת כי גם הצבא משולב בה – והחליטה לנקוט בצעדים שאינם עולים בקנה אחד עם הסטנדרטים החוקיים והדמוקרטיים של מדינת ישראל, למשל: צווים מינהליים.
אריה אלדד: אם סבורים שאדם עבר עבירה, תעמידו אותו לדין.
אריה אלדד: אבל כשמוציאים על מישהו צו מינהלי ומגלים אותו מביתו, לא מעמידים לו דיור חלופי, עבודה חלופית, לא פותרים את עבודתו, ולא מסוגלים להתמודד בבית-משפט עם הרשעה שלו – זה לא הדמוקרטיה שאני מכיר.
אריה אלדד: שמעתי גם שהסעיפים שמתכוונים להאשים חלק מהאנשים האלה הם ריגול.
אריה אלדד: ריגול, לא פחות מזה.
אריה אלדד: משום שהם, ופה אני מצטט בעל-פה מהתקשורת, משום שהם אספו מידע על תנועות צה"ל כדי להזעיק אנשים שמתנגדים לפינוי יישובים להתכנס באותו מקום כדי למנוע פינוי.
אריה אלדד: זאת זכותו הדמוקרטית של כל אזרח למחות כנגד הריסת ביתו, ומי שאומר אחרת, לא חי במדינה דמוקרטית.
אריה אלדד: אני לא אומר שמישהו רשאי לנקוט באלימות כשבאים להרוס את ביתו, אבל זכותו למחות, וזכותו לעצור בכל האמצעים הלא-אלימים שיש בידו את אותם גורמים שבאים להרוס את ביתו – נאמרה והוכרה אלף פעמים.
אריה אלדד: אנחנו מכירים בזכותם של עובדים לחסום את כביש הכניסה למפעל שלהם, ולהדליק צמיגים, ולא עוצרים אותם אם מישהו הולך לסגור להם את המפעל, שלא לומר, להחריב את ביתם או את יישובם.
אריה אלדד: אז אי אפשר לדון דין שונה למי שמתכוון לקרוא מפגינים לעזרה ולחסום, אבל פה טוענים שהם מרגלים.
אריה אלדד: אדוני, אני מאוד מודאג.
אריה אלדד: אני ידעתי מה זה מרגלים במדינת ישראל: היה מרקוס קלינגברג, היה אודי אדיב, היה ישראל בר, היה כהן המרגל בקומה השנייה – זה לא הכהן אני, זה הכהן למעלה.
אריה אלדד: אנחנו ידענו מה זה מרגלים במדינת ישראל, והפעם אנחנו למדים שמי ששלח אס.
אריה אלדד: אם.
אריה אלדד: אסים שיש שש סוואנות נוסעות על כביש 60 עם טרקטור, הוא מרגל.
אריה אלדד: אני שמעתי עיתונאי מודיע בתקשורת שכוחות יס"מ, יחידת סיור מיוחדת, ופרשים מתרכזים בכניסה לירושלים כדי למנוע ממפגינים לחסום את הכניסה לעיר.
אריה אלדד: הוא מרגל?
אריה אלדד: הלא המפגינים יכולים לשמוע אותו וללכת לעצור את הכניסה לתל-אביב.
אריה אלדד: הוא אסף מידע על כוחות הביטחון, והוא משחרר את המידע הזה כדי שאנשים יוכלו ללכת להפגין במקום אחר – הוא מרגל.
אריה אלדד: מי שמאותת בכביש לנהג שבא מולו כי יש מכמונת משטרתית מאחוריו, אסף מידע על כוחות הביטחון כדי להכשיל אותם במילוי תפקידם – הוא מרגל?
אריה אלדד: לאן הגענו?
אריה אלדד: הלא האבסורדים שאנחנו מגיעים אליהם כדי לפתור את התסכול של משטרת ש"י, שהיא האגף הכושל ביותר של משטרת ישראל, ואנחנו יכולים להביא את הסטטיסטיקה שפרסמה משטרת ישראל: הכי הרבה שוטרים לנפש, הכי מעט הצלחות – על-פי הנתונים שפרסמה המשטרה בהשוואה לכל שאר המחוזות.
אריה אלדד: אז כדי לפתור את התסכול הזה מוציאים צווים מינהליים, מחליטים להעמיד לדין על ריגול.
אריה אלדד: איבדנו את הצפון, אדוני היושב-ראש.
דוד רותם: הצפון – לא איבדנו אותו, אנחנו רק צריכים לייהד אותו.
דוד רותם: חבר הכנסת אריאל, בבקשה.
אורי אריאל: תודה, היושב-ראש.
אורי אריאל: היום עשירי בטבת, אז אני אשתדל ברוח היום.
אורי אריאל: בתחילה, אני רוצה לשאול אם יש פה נציג ראש הממשלה ונציג היועץ המשפטי לממשלה.
אורי אריאל: גם לא נציג היועץ המשפטי לממשלה?
דוד רותם: לא, יש פה נציגים ממשרד המשפטים ומפרקליטות המדינה.
קרן דהרי-בן-נון: אני פה.
אורי אריאל: משרד המשפטים פה, מצוין.
אורי אריאל: אני אסביר תיכף את דעתי לגבי פעולת המשטרה, אבל חלק גדול מההתנהלות היא התנהלות 'שב"כית' שהיא באחריות ישירה של ראש הממשלה, ומי שמתכוון להשאיר את זה לפתחו של שוטר זה או אחר, או מפקד זה או אחר, טועה.
אורי אריאל: אלה הנחיות ראש הממשלה והיועץ המשפטי לממשלה.
אורי אריאל: ברוך השם, טוב שאת פה, ודאי תוכלי להתייחס לדברים הללו.
אורי אריאל: אין שאלה ואין צורך לומר על החשיבות של שמירת החוק.
אורי אריאל: כידוע, ואמרו חכמינו: ללא מוראה של מלכות איש את רעהו חיים בלעו, ואני לא אגיד על זה יותר מכך.
אורי אריאל: יש דרישה שלי ושל חברַי – לאורך שנים, לא מהיום, לא מלפני חצי שנה ולא מלפני שנה – שכל מי שעובר על החוק ייעצר, ייחקר, ויועמד למשפט.
אורי אריאל: זה לא התחיל מהיום – אני, אישית, אמרתי את זה לראש השב"כ היוצא, דיסקין, אמרתי את זה למפכ"ל היוצא ולמפכ"ל הנכנס, אמרתי את זה לשרי המשטרה לדורותיהם.
אורי אריאל: אבל אתם בוחרים לעסוק באכיפה לא שוויונית שמפלה אזרחים ישראלים לעומת אחרים, מנתינים זרים דרך תושבי האזור שאינם אזרחי מדינת ישראל, שאינם נושאים בעול המוטל על כולנו, ואתם בטח תסבירו לנו למה.
אורי אריאל: אני רוצה לתת מספר דוגמאות בקצרה.
אורי אריאל: אתם עושים מעצרים מינהליים בסיטונות – רק אמש נעצרו כעשרה, אני לא יודע את המספרים המדויקים.
אורי אריאל: אתם לא נוהגים ככה כלפי אלה שנמצאים כל יום שישי – שש שנים, ויותר – בנעלין ובבילעין.
אורי אריאל: דיברתי על זה עם ראש השב"כ היוצא, והוא אמר לי: אנחנו, על יצהר ועל עוד כמה מקומות, שמנו X ואנחנו נטפל בהם.
אורי אריאל: שאלתי אותו: סלח לי, מי זה אנחנו?
אורי אריאל: אתה שב"כ, אתה תטפל בהם?
אורי אריאל: הוא אמר לי: אנחנו נטפל בהם.
אורי אריאל: ואכן מטפלים בהם, כי אתם פועלים, כולל המשטרה בעניין הזה, במקרים רבים, לא בכל המקרים, לפי הנחיות השב"כ ואלוף פיקוד מרכז.
אורי אריאל: שאלתי, למה אתם לא מעמידים אותם למשפט.
אורי אריאל: אמרו, אין לנו ראיות שעומדות בבית-משפט.
אורי אריאל: אמרתי, אז איך אתם נותנים להם צו מינהלי.
אורי אריאל: אמרו, זה בדיוק העניין, אנחנו יכולים לתת להם צו מינהלי, זה בידינו – בשביל לעצור אותם בכלא, להעמיד אותם למשפט, אנחנו צריכים ראיות אחרות.
אורי אריאל: בסוף הדיון אמרתי להם, אתם לא יכולים, אתם לא מסוגלים להביא ראיות – תתפטרו.
אורי אריאל: חברים, בסוף, אם מישהו לא יכול – אני לא אומר את זה כלפיו בטינה, אני לא מכיר אישית את האנשים, לא מכיר את אלה שפֹּה, לא מכיר את האחרים – תלכו הביתה, תלכו לתפקיד אחר, אל תלכו הביתה.
אורי אריאל: להכניס אנשים למעצר מינהלי, ולא אחד.
אורי אריאל: מילא אם יש אחד יוצא דופן כזה מסוכן, אבל הפכתם את זה לשיטה?
אורי אריאל: לסיטונאות?
אורי אריאל: עשרה?