GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלעזר במברג: תחת התפיסה הזאת אמרנו, על מנת למפות את אותם אנשים, לשמר לאותו דייר זכות לבוא ולומר: הדירה שלי היא אמנם דירת ארבעה חדרים כמו כל הדירות בבניין הזה, ועדיין, יש לה מאפיינים ייחודיים שבגינם היא שווה קצת יותר.
אלעזר במברג: זה ברור לחלוטין שזה צריך להוות חריג - - -
דוד רותם: אתם לא כתבתם את זה.
דוד רותם: את זה אנחנו כתבנו.
עינת גנון: לא, אנחנו כתבנו - יש שני הבדלים.
עינת גנון: אנחנו חילקנו את זה לשני שלבים.
עינת גנון: קודם כל, השמאי יעשה איזושהי שומה כללית.
עינת גנון: לאחר מכן - - -
כרמית יוליס: בהתייחס לדירות האופייניות במתחם.
כרמית יוליס: זה יצא מנקודת הנחה שבמתחמים מהסוג הזה יש קווים זהים בין הסוגים של הדירות.
כרמית יוליס: זה מה שהמציאות מראה – שיש דירות של שלושה חדרים, של ארבעה חדרים, של חמישה חדרים.
כרמית יוליס: אפשר לאפיין דירה טיפוסית, ועל סמך הדירה הטיפוסית הזאת השמאי קובע מה השווי שלה במצב הנוכחי, ואיזו תמורה היא תמורה כדאית עבורה אחרי עסקת פינוי-בינוי.
דוד רותם: אני טוען שהדירה שלי היא משהו מיוחד.
עינת גנון: אוקיי, מה שאתה יכול לעשות – אחרי שהשמאי קבע את השומה הכללית שלו, לפנות אליו ולהגיד: בוא תעשה לדירה שלי שומה פרטנית.
כרמית יוליס: כי הדירה שלי שווה יותר.
דוד רותם: כי אז מי ישלם לו?
עינת גנון: אותו בן אדם שטוען שהדירה שלו - - -
דוד רותם: את מבינה איזה מצב אתם משאירים?
דוד רותם: הרי אני לא פראייר של אף אחד.
דוד רותם: את הטענה שהדירה שלי היא אופיינית, מיוחדת ושווה הרבה יותר, אני אטען תוך כדי הדיונים, ואז אני אגיד לשמאי: לפי הסעיף ההוא תבוא אלי אחר-כך ואני אשלם לך.
דוד רותם: עשה לי שומה נוספת.
דוד רותם: אסור לשמאי הזה לקבל ממני – בחוק, הכנסנו – אסור לקבל מאחד הצדדים שם כסף לעבודה פרטית.
דוד רותם: איזו תקופה עשינו?
דוד רותם: תקופה ארוכה.
נעמה מנחמי: לדעתי, שנה.
דוד רותם: את מבינה, זה בחיים לא.
כרמית יוליס: אחרי שהוא גומר להיות שמאי פינוי ובינוי, עוד תקופת צינון.
אלעזר במברג: במסגרת תקנות שכר טרחה זה מעוגן הרי.
אלעזר במברג: כאשר אדם - - -
דוד רותם: רציתי בחוק שזה לא יקרה, אז אתה אומר לי עכשיו – אני הכנסתי את זה בדרך האחורית.
אלעזר במברג: אנחנו מסבירים שבאופן נורמאלי יש את המנגנון של שכר טרחה, אבל כאשר בסיטואציה הזאת – ששוב, היא ייחודית, היא חריגה – בא אדם ואומר: הדירה שלי היא יוצאת דופן.
אלעזר במברג: זה לא אמור להיות 100% מהאנשים, זה אמור להיות חלק מאוד קטן מהאנשים, ובתקווה שזו גם טענה מבוססת.
אלעזר במברג: ההנחה היא שאם לא היתה לזה עלות מסוימת, לא תהיה שום סיבה שלא יבואו 100% מהאנשים - -
עינת גנון: כולם ירצו.
אלעזר במברג: - - ויגידו: יש לי דירה מיוחדת.
אלעזר במברג: אגב, כל אדם מאמין שדירתו מיוחדת.
דוד רותם: סליחה, אני רוצה רק להגיד לכם דבר אחד.
דוד רותם: אני כנראה מעריך את השמאים יותר מכם.
דוד רותם: אני מניח - - -
אוהד דנוס: תודה אדוני, תודה רבה.
דוד רותם: לא, אל תתייחס - - -
דוד רותם: אני לא אומר בציניות.
דוד רותם: אל תיקח את זה בצורה רצינית מידי, כי הם בכלל לא מעריכים אתכם.
אוהד דנוס: אז זה שאני אומר שאני מעריך - - -
אוהד דנוס: זה מצב שאנחנו צריכים לשנות.
דוד רותם: אז זה שאני מעריך יותר מהם, זה לא אומר שאני מעריך אתכם הרבה מידי.
דוד רותם: בואו אני אגיד לכם משהו, אני מאמין ששמאי מקרקעין שבא לדבר כזה – הוא שמאי פינוי, כדי גם להרגיע את השטח, הוא יגיד לכל אחד: אני רוצה לראות את הדירה שלך, מה מיוחד בה.
דוד רותם: אז מתחם של 60 דירות ייקח לו עוד ארבע שעות להסתובב בשטח.
עינת גנון: זה לא ארבע שעות, זה לתאם עם כל אחד ואחד.
דוד רותם: רבותי, לתאם עם כל אחד - - -
נעמה מנחמי: הביקור זה לא העניין.
נעמה מנחמי: נניח שהוא יבקר ב-60 דירות, אבל איזה תוצר שומתי הוא יוציא בסוף?
נעמה מנחמי: אנחנו לא רוצים שהוא יקבע - - -
אורי מקלב: קודם כל, מה שאמרת - - - של אמון גם חשוב.
נעמה מנחמי: זה יהיה מאוד קשה, זה מאוד יכביד על ההליך, אם הוא יצטרך להעריך כל דירה באופן פרטני כבר מ - - -
דוד רותם: יש לכם טעות, הוא בסוף יוציא רק הערכה אחת ויחידה.
דוד רותם: הוא יגיד: לאחר שעברתי בכל הדירות, ושמעתי את כל הטענות, הגעתי למסקנה שהתמורה המוצעת על-ידי היזם היא הוגנת.
דוד רותם: הוא לא צריך להגיד לי כמה הדירה שלי שווה.
עינת גנון: בשביל זה הוא לא צריך להיכנס לכל דירה ודירה.
דוד רותם: רבותי, הוא כן צריך להיכנס, כי אולי בדירה יש קירות מזהב.
אלעזר במברג: אדוני, הוא צריך לפעול בהתאם לתקנות, ואז השאלה היא – כרגע, בשולחן שלנו – האם התקנות ינחו אותו או יחייבו אותו לעבור דירה דירה בתוך 60 הדירות האלה - - -
נעמה מנחמי: לא, כתוב כאן "סוג אופייני של דירה".
אוהד דנוס: הוא לא צריך לעבור בכולן בכל מקרה, הוא צריך לעבור רק אצל הסרבנים.
עינת גנון: רק אצל הסרבנים שטוענים שהדירה שלהם היא ייחודית.
אורי מקלב: - - - תמיכה נלהבת במה שאתה אומר.
אורי מקלב: אני לא הבנתי, לא האמנתי שהוא יכול לתת שמאות בלי שבכלל היו ברוב הדירות.
אורי מקלב: קל וחומר אם מישהו סרבן.
אורי מקלב: אני לא מבין איך עושים את זה בלי זה.
אורי מקלב: כרמית, מתי אתם פעם תיכנסו לראש של הדיירים עצמם, ולא רק ראש במקום אחר, מתי יגיע הזמן הזה?
אורי מקלב: שאני לא אצטרך - - -
דוד רותם: הם כל הזמן בראש של הדיירים, אבל הם רוצים שגם הדיירים שרוצים לעשות את העסקה - - -
אורי מקלב: אה, שרוצים.
אורי מקלב: אז שלא רוצים, לא יוכלו - - -
דוד רותם: יש פה גם דיירים שרוצים עסקה, אז גם בהם צריך להתחשב.
אורי מקלב: אז מה השאלה, של מה?
אורי מקלב: של יותר זמן?
אורי מקלב: העלות של השמאי, אם אין לו ביקור – אני ראיתי שמאויות על סכומים קטנים, לא מדובר כאשר מוציאים אותך מהדירה, משלמים לך על הדירה, על דברים קטנים.
אורי מקלב: תמיד אני רואה בדוח של השמאי שזה פרטי וכנראה שזה עולה לו כסף, ביקרתי בנכס, ראיתי את המקום.
כרמית יוליס: ברור, זה הסכם התקנות החלות עליו - -
אוהד דנוס: אנחנו צריכים להתמקד רק בסרבנים, הרי - - -
כרמית יוליס: - - חלק מכללי האתיקה מחייבים אותו להיכנס לכל דירה שהוא עושה לה שומה.
כרמית יוליס: אבל עוד פעם, אני רוצה להסביר מה הוביל אותנו לקביעת ההסדר הזה.
כרמית יוליס: אנחנו ישבנו עם השמאי הממשלתי הקודם – כי הם כבר התחלפו מאז – וצירפנו לדיון את הנציגים של המשרדים הרלוונטיים, ביחד עם עוד שני שמאים אחרים, שאנחנו מכירים אותם, שיש להם הרבה ניסיון עם פינוי-בינוי.
כרמית יוליס: ניסינו לחשוב איך השומה הזאת בסופו של יום צריכה להיראות.
כרמית יוליס: הם אמרו שמהניסיון שיש להם – זה לא סביר שאם מדובר על מתחם עם 80 יחידות דיור, שהשמאי ייכנס לכל יחידת דיור ויקבע לגביה באופן ספציפי מה התמורה הכדאית לגביה.
כרמית יוליס: וביחד עם זה, הם אמרו שבמתחמים האלה, שהם לרוב מתחמים מאוד ישנים, בהחלט אפשר לזהות מה שנקרא "דירות טיפוסיות" – שיש איזושהי דירה שככה בנו בשנות ה-80 או ה-70 או ה-60 - -
אוהד דנוס: שיכונים.
כרמית יוליס: נכון שיש כאלה ששדרגו את הדירות שלהם, ושיפצו אותן, והפכו אותן לארמונות, והשווי שלהן - -
עינת גנון: ארמונות – לא צריך להיסחף.
כרמית יוליס: - - לא דומה לאותה דירה טיפוסית.
כרמית יוליס: ויחד עם זאת, בהחלט אפשר לומר שבכל מתחם פינוי-בינוי כזה, איש מקצוע יודע לאפיין דירות אופייניות.
כרמית יוליס: ולכן אמרנו שהשלב הראשון של העבודה יהיה לבחון את אותן דירות אופייניות, שיאמר לגביהן איזו עסקה שמוצעת על-ידי היזם היא כדאית כלכלית.
כרמית יוליס: אחרי שכל הדיירים במתחם מקבלים את ההכרעה הזאת, ואדם אחד מרגיש שנעשה לו עוול עם ההחלטה הזאת, כיוון שהדירה שלו מלכתחילה היתה שווה הרבה יותר, הוא רשאי לשלם סכום, שהוא בסך הכול מאוד סמלי – הוא 1,500 שקל.
דוד רותם: שמונה אגורות לא ישלמו.
דוד רותם: אתם מבינים, אתם עוקפים לי את החוק בעניין הזה, ואני לא אתן לכם, כי אני התעקשתי שם על הנושא הזה של ניגוד העניינים.
דוד רותם: אני מוכרח לומר לכם דבר אחד: זה לא קורה לי הרבה, אבל לפחות היום זה קורה לי – שהוועדה חושבת אחרת מכם.
כרמית יוליס: בסדר גמור, רק בוא נחדד את הדבר הזה - - -
דוד רותם: אפשר גם לעקוף את החוק בזה ולא להביא את זה לאישור הוועדה הזאת.
אורי מקלב: תבוא בכל יום ג' – יש את הרפורמה בתכנון ובנייה, ותראה אם הוועדות מסכימות או לא מסכימות.
אורי מקלב: בדיוק בנקודות האלה.
כרמית יוליס: אדוני, מדוע אתה סבור שזה ניגוד עניינים מעצם טבעו?
דוד רותם: כי אנחנו כתבנו בחוק שברגע שאדם היה שמאי שלי, הוא לא יכול לקבל ממני שכר למשך תקופה של שנה אחרי שהוא גמר.
עינת גנון: אבל הוא לא היה קודם לכן שמאי שלך.
דוד רותם: עכשיו הוא שמאי שלי, ואחר-כך אני רוצה שהוא - - -
עינת גנון: לא שלך.
כרמית יוליס: הוא הגורם שמכריע בסוגיה שאתה דן בה.
דוד רותם: הוא גורם בסוגיה שאני מעורב בה - -
כרמית יוליס: נכון, אבל הוא לא מטעמך.
דוד רותם: אסור לי אחר-כך, כי זה פוסל אותו.
דוד רותם: תראי בחוק את העניין של ניגודי העניינים.
כרמית יוליס: אני אסתכל בחוק ונראה.
מירי כהן: כרמית, יותר מזה, השאלה היא מה ההיגיון - - -
דוד רותם: אני לא זוכר שנתתי לך רשות דיבור, אני נתתי לו.
אריאל יוצר: אנחנו רצינו לעשות הליך שמייעל את נושא הפינוי והבינוי, ולמעשה מוציא את העגלה הזאת מ- - - לעניין מתי מגיעה השומה הפרטנית, היא חייבת להגיע אחרי שיש איזשהו benchmark או איזשהו קנה-מידה למה היא דירה טיפוסית במתחם.
אריאל יוצר: אחרת, כל דייר יבקש שיעשו לו שומה פרטנית, ובמקום שומה אחת טיפוסית למתחם שלם, אנחנו נצטרך לעשות 60, או 100 שומות.
אריאל יוצר: אני לא מדבר על ביקור בנכס.
אריאל יוצר: ברור לי שהשמאי יצטרך לבקר בכמה דירות כדי להבין איך נראה הבניין ומול מה מתמודד.
אריאל יוצר: אבל לערוך שומה, הרי דיברנו על זה שהשומה היא שומה - - -
דוד רותם: שומה אחת הוא יעשה.
אריאל יוצר: שומה אחת.
דוד רותם: הוא צריך לכתוב האם השכר המוצע לדירות הוא הגון או לא.
אריאל יוצר: אוקיי, מאה אחוז.
אריאל יוצר: אם הוא עושה שומה אחת זה מצוין.
אריאל יוצר: עכשיו השאלה היא מה קורה עם אדם שאומר: לי יש דירה יותר טובה מהשומה.
דוד רותם: אז הוא כותב בשומה: "התמורה לדירה אופיינית של אדון פלוני היא לא הוגנת".
אריאל יוצר: אין בעיה, השאלה כמה זמן לוקח לו התהליך הזה.
כרמית יוליס: אתה אומר שצריך לעשות 60 שומות קטנות , אבל הוא יכלול אותן במסמך אחד.
נעמה מנחמי: זה לא 60, כי המשיבים מלכתחילה יכולים להיות לכל היותר 50%.
אוהד דנוס: מדובר רק בסרבן.
כרמית יוליס: אדוני, אני רוצה לחזור לחוק.
נעמה מנחמי: וגם - - - יגיד להם שהדירה שלהם היא לא דירה - - -
דוד רותם: אני גומר את הישיבה.
אורי מקלב: הוא מבקש ביקור.
כרמית יוליס: אנחנו יכולים רק להתייחס לסעיף הקטן הזה, שאתה אומר שבהוא בעייתי, מה שאנחנו מציעים?
כרמית יוליס: פשוט, אני קוראת אותו לגמרי אחרת.
כרמית יוליס: 2א(ה) לחוק.
כרמית יוליס: זה סעיף שאדוני ביקש להכניס כשדנו בהצעת החוק.
כרמית יוליס: "שמאי פינוי-בינוי או אחר מטעמו ובעבורו לא יקבל טובת הנאה במישרין או בעקיפין ממי שעניינו נידון לפניו, וממי שהיה צד לדיון שהתקיים לפניו, זולת שכר והחזר הוצאות שקיבל לפי סעיף קטן זה".
כרמית יוליס: זה בדיוק שכר.
כרמית יוליס: גם הכרעה פרטנית היא שכר.
כרמית יוליס: המטרה של הדבר הזה היא לא שאתה תבוא להתדיין בפני ביחס לעסקת פינוי-בינוי, ואחר-כך אני אשכור את השירותים שלך בדרך אחרת, או אשלם לך שכר בדרך אחרת.
אריאל יוצר: בכל דרך אחרת אנחנו נגיע להרבה מאוד שמות - - -
דוד רותם: תודה רבה רבותי, אנחנו נדון בזה בישיבה הבאה.
דוד רותם: צהרים טובים.
דוד רותם: תקנות בתי הדין השרעיים (אגרות) (תיקון), התשע"ב-2011; תקנות בתי הדין הדתיים הדרוזיים (אגרות) (תיקון), התשע"ב-2011; תקנות הדיינים (אגרות) (תיקון), התשע"ב-2011; תקנות בית המשפט לענייני משפחה (אגרות) (תיקון), התשע"ב-2011; תקנות הירושה (אגרות בתי הדין הדתיים) (תיקון), התשע"ב-2011.
דוד רותם: גברתי.
שיר בן-גיגי: התיקון המוצע קובע פטור מאגרה על בקשת עיון בתיק בית דין דתי או בית משפט לענייני משפחה.
שיר בן-גיגי: שני הנימוקים המרכזיים המוצעים לתיקון הם: 1.
שיר בן-גיגי: השוואת המצב בבתי הדין הדתיים ובית משפט לענייני משפחה, לבתי המשפט הרגילים ובית הדין לעבודה, בהם כבר קיים פטור מאגרה על בקשת עיון בתיק.
שיר בן-גיגי: חשוב לי לציין שהפטור הזה לא קבוע בדין, הוא בתקנות.
שיר בן-גיגי: הוא ניתן מכוח - - -.
שיר בן-גיגי: בפועל הוא ניתן.
שיר בן-גיגי: לפיכך מוצע להשוות את המצב.
שיר בן-גיגי: אין הצדקה להבחין בין הערכאות השונות בנושא הזה.
שיר בן-גיגי: ישנם הבדלים נוספים בין בתי המשפט הרגילים לבית הדין הדתי ובתי משפט לענייני משפחה, כפי שעלה במסקנות הצוות לבחינת אגרות בענייני משפחה בערכאות השיפוט.
שיר בן-גיגי: המסקנות נמצאות על שולחן שר המשפטים.
שיר בן-גיגי: בהתאם להמלצות הצוות גם מוצע לתקן את התקנות האלה.
שיר בן-גיגי: 2.
שיר בן-גיגי: הנימוק השני לקביעת הפטור נעוץ בעקרון פומביות הדיון, ממנו נובעת זכות העיון בתיק בית משפט.
שיר בן-גיגי: בעניין בתי הדין הדתיים ובית המשפט לענייני משפחה, החוק קובע ברירת מחדל של אי-פרסום שוטף של החלטות ופסקי דין, מאחר והדיונים מתקיימים בדלתיים סגורות.
שיר בן-גיגי: לאור אי-פרסום ההחלטות, חשוב עוד יותר לתת זכות גישה לעיון בתיקי בית משפט ללא אגרה.
שיר בן-גיגי: אזכיר בסוף את בג"ץ ד"ר מוסא אבו רמדאן נגד הנהלת בתי הדין השרעיים, בעקבותיו מוגש התיקון הזה.
שיר בן-גיגי: בבג"ץ נמתחה ביקרות חריפה על הנהלת בתי הדין השרעיים על אי-פרסום החלטות ועל הטלת אגרה על בקשה לעיון בתיק.
שיר בן-גיגי: לפיכך, שר המשפטים החליט לפעול ולתקן את התקנות, לקבוע פטור מאגרת עיון.
דוד רותם: יש למישהו הערות על הדברים שנאמרו?
דוד רותם: יש לך הערות, צפת?
אורי צפת: יש לי הערות.
אורי צפת: סליחה, כל דברי הדוברת – אני פשוט לא יודע אם אני נמצא במקום הנכון.
אורי צפת: הנימוק הראשון - - -
דוד רותם: קודם כל, התשובה היא לא.
אורי צפת: התשובה יא לא – זה בסדר.
דוד רותם: אתה נציג לשכת עורכי הדין?
אורי צפת: כן.
דוד רותם: אתה לא במקום הנכון.
אורי צפת: ובכן כך, הנימוק של השוואת האגרות בבית המשפט לענייני משפחה – כל האגרות הן שונות מבתי המשפט לחלוטין.
שיר בן-גיגי: לכן הזכרתי את צוות הבדיקה.
שיר בן-גיגי: יש שורה של הבדלים שהוא ממליץ שם לתקן.
שיר בן-גיגי: אבל זה דוח שהוא עוד לא רשמי, הוא הוגש לשר המשפטים, ואני מניחה שיפעלו ל- - -
אורי צפת: אני רק יודע שלפני שבועיים-שלוש נדחתה פה הצעת חוק לחייב בכל בש"א לשלם אגרה.
אורי צפת: הלקוחות שלנו משלמים על כל בש"א 300 שקלים, שבתוך זה 90 שקלים, או 70 שקלים – אגרת הקלדה.
אורי צפת: על כל בש"א, על כל בקשה.
אורי צפת: זה לא קיים בשום בית משפט.
אורי צפת: אז כבר זה שונה.
שיר בן-גיגי: יש המלצה גם בעניין הזה בדוח.
שיר בן-גיגי: הדברים קיימים וידועים.
שיר בן-גיגי: כרגע, אנחנו מתקנים רק נושא הפטור מאגרה על בקשת עיון בתיק.
אורי צפת: זה הנושא הראשון.
אורי צפת: הנושא השני הוא העיון – ממה נפשך.
אורי צפת: בבית המשפט לענייני משפחה התיקים הם סודיים, הם בדלתיים סגורות.
אורי צפת: מי בא לעיין בתיק?
אורי צפת: אם אני בא לתיק, רוצה לבוא לעיין, אני לא צריך לבוא – יש לי את "נט המשפט" – אני מעיין בו, גם בפסק הדין.
אורי צפת: אם אני רוצה לחדור לתיק אחר – ויש לי סיבה לחדור, כי בתיק האחר מתבררת הבגידה של האישה עם הלקוח שלי, למשל, אישה אחרת, אז אני רוצה לחדור.
אורי צפת: אבל הדלתיים הסגורות לא נותנות.
אורי צפת: עכשיו, את נימקת את זה שבגלל שזה דלתיים סגורות, נוכל לעיין – אין אפשרות לעיין.
שיר בן-גיגי: לא, תוכל להגיש בקשה לבית המשפט או לבית הדין, והוא יחליט, יכריע, לאור האיזון בין פומביות הדיון לזכויות אחרות, כמו הזכות לפרטיות.
אורי צפת: אני לא מוצא סיבה מדוע יאפשרו למישהו לעיין בתיק גירושין או בתיק מזונות, או בתיק אחר - - -
שיר בן-גיגי: אם הוא חוקר או עורך דין - - -
דוד רותם: בוא נאמר, מתוך אותה סיבה שאתה אמרת – שם יש הוכחות על הבגידה של הלקוחה שלך עם הקליינט שלי.
אורי צפת: אבל לא ייתנו לי לעיין, משום שזו בדיוק המטרה של הדלתיים הסגורות.
אורי צפת: אין לי נגד זה שזה יהיה חינם אין כסף, בוודאי שאני בעד החינם.
אורי צפת: כל דבר שהוא חינם הוא רצוי.
אורי צפת: אבל נימוק העיון הוא פשוט קצת תמוהה, דווקא בבית המשפט הזה, או בבית הדין השרעי, וכנ"ל בבית הדין הרבני.
שיר בן-גיגי: אני רק רוצה להבהיר ש- - -
אורי צפת: מי נותן לעיין בתיקים של אחרים?
דוד רותם: תגיש בקשה, אם תקבל – אתה לא תשלם.
שיר בן-גיגי: כל עיון כזה מוגש לבית - - בקשת הפטור היא - - -
אורי צפת: אני יודע – אנחנו מגישים בקשות, והן נדחות.
תמי סלע: אבל היא אומרת שבגלל שאין אפשרות להגיע לפסקי הדין – הם לא מפורסמים – אז לפעמים מישהו שהוא חוקר או עיתונאי – שאלו מקרים שלפעמים בבתי המשפט הרגילים אפילו מקבלים היתר כללי לעיון בתיקים –אין לו דרך למצוא את זה דרך האינטרנט או בפרסומים רגילים, ולפעמים הוא צריך להשתמש דווקא בדרך הזו.
אורי צפת: אני מסכים איתך ש - - -
תמי סלע: זה לא משנה את האיזון שיעשו בבקשות.
תמי סלע: זה רק מוריד את החסם הכלכלי הזה של האגרה מהפנייה.
אורי צפת: האגרה זה כלום לעומת זה שכתוב בעוד סעיף שעל כל צילום מדף, אני משלם חמישה שקלים.
אורי צפת: אני עובר מהר את האגרה של העיון – של 30 שקלים.
אורי צפת: אבל זו פרשה אחרת.
אורי צפת: אני עדיין רוצה להבין – פסקי דין של משפחה כן מתפרסמים.
אורי צפת: יום-יום באתר של בית המשפט העליון אנחנו קוראים – רק לפני יומיים פורסם פסק דין שלי - - -
אדם אבזך: - - - בית משפט לענייני משפחה - - -
אורי צפת: לא, זה מפורסם באתר של העליון בלשכת הדוברות, כל פסקי הדין מפורסמים - -
דארין דניאל: כן, יש פרסום, אתה צודק.
אורי צפת: - - ואנחנו יכולים לקורא אותם.
אורי צפת: מה שאני מחפש – זה לא את זה.
אורי צפת: אני מחפש את העדויות, את התצהירים, את המסמכים, את התמונות.
דוד רותם: תגיש בקשה - -
אורי צפת: אני אגיש.
דוד רותם: - - אם תקבל – תקבל, אם לא - - -
אורי צפת: הבנתי.
אורי צפת: תודה.
דארין דניאל: אני נציגת משרד המשפטים.
דארין דניאל: אני רוצה להשיב למה שאמרת.
דארין דניאל: קודם כל, התיקון הזה הוא מאוד ספציפי – הוא לבקשת עיון.
דארין דניאל: בעניין הזה יש את דוח ההשוואה בין אגרות בתי המשפט לבין אגרות בתי הדין הדתיים.
דארין דניאל: יש על זה דוח מאוד מפורט.
דארין דניאל: אחת ההמלצות של הדוח הזה – שהוא עדיין לא רשמי – זה להשוות את האגרה הזאת.
דארין דניאל: לגבי בתי המשפט הרגילים, וגם בתי הדין לעבודה, יש את תקנות העיון – תקנות ספציפיות לנושא הזה, לא תקנות האגרות הרגילות, היותר רחבות.
דארין דניאל: בבתי הדין הדתיים אין תקנות ספציפיות לעיון בפסקי דין, מה שגרם במהלך השנים לכך שהבקשה הזאת תסווג כבקשה אחרת.
דארין דניאל: לפי התקנות הקיימות של תקנות האגרות – שהן לא כוונו למקום הזה של עיון בתיקי בית דין – נגבתה אגרה.
דארין דניאל: הנושא הזה לא עומד במבחן בג"ץ, יש על זה תיק שתלוי ועומד בפני בג"ץ.
דארין דניאל: שר המשפטים – כשאנחנו נחשפנו לנושא הזה, חשבנו שראוי להשוות את המצב למה שקיים בבתי המשפט הרגילים, בהתייחס לבקשה לעיון בתיק.
דארין דניאל: עכשיו, מה זה בקשה לעיון בתיק?
דארין דניאל: זה כבר קיים שנים בבתי משפט רגילים.
דארין דניאל: הכוונה העיקרית היא למחקר אקדמי, זה משהו שהוא מאוד רלוונטי לכל מערכת משפט כדי שהמערכת הזאת תתפתח כמו שצריך.
דארין דניאל: התוצאה, התוצר שלה צריך להיות פתוח לציבור.
דארין דניאל: יש על זה לא רק מחקר אקדמי, יש בזה כל מיני אינטרסים שפומביות הדיון באה לשרת אותם.
דארין דניאל: אנחנו לא התכוונו בתיקון הזה לחרוג מגדר מה שמקובל היום בעניין הזה בבתי המשפט הרגילים.
דארין דניאל: זה גם אגב, התיק הזה.
דארין דניאל: עכשיו, אין פרסום יזום בבתי דין דתיים.
אדם אבזך: יש, למה אין?
אדם אבזך: יש.
אורי צפת: יש.
דארין דניאל: לא, שנייה.
אורי צפת: למה לא?
דארין דניאל: שנייה, אני אגיד.
תמי סלע: לא שוטף.
דארין דניאל: אני אשלים את המשפט שלי.
דארין דניאל: לא התכוונתי להגיד שאין בכלל.
דארין דניאל: אין ברמה ובהיבטים שאתה מכיר אותם במערכת המשפט הרגילה.
דארין דניאל: אלו מערכות יותר מצומצמות.
דארין דניאל: יש פרסום – אין במאגרי מידע –באתר של משרד המשפטים, שזה משהו שהוא בהתחלה שלו.
דארין דניאל: אלו גם דיונים יותר מסובכים, לפי דין דתי, לא לפי כל הכללים שאנחנו מכירים במשפט האזרחי.
דארין דניאל: אני חושבת שזה דווקא יקדם את העניין להשוואה למה שקיים בערכאות הרגילות, וגם טוב שכך, גם כשזה בדלתיים סגורות.
דארין דניאל: פרטים מזהים נמחקים, אין פה חששות ל - - -
אורי צפת: סליחה, זה לא צריך לבוא בצורה של בקשה לעיון, אלא להיפך, בדחיפת פסקי הדין לפרסום.
תמי סלע: גם וגם.
דארין דניאל: לא, זה גם וגם.
דוד רותם: יבוא בכל מיני דרכים, אבל זה בסדר.
שיר בן-גיגי: אלו שני מסלולים מקבילים.
תמי סלע: זה לא סותר.
דוד רותם: כן, שיר, את רוצה לקרוא לנו?
אדם אבזך: אני רק רוצה להעיר דבר אחד – אני נציג בתי הדין השרעיים – אנחנו פרסמנו די הרבה פסקי דין, לפחות של הערעור – שזה היה נושא העתירה של הבג"ץ – והגענו ליותר מ-1,300 תיקים.
אדם אבזך: זה יותר מאשר כל ערכאה אחרת, אם זה בית משפט לענייני משפחה, או בית דין רבני אחר.
אדם אבזך: הדיונים שלנו הם, כפי שנאמר פה, דיונים סודיים.
אדם אבזך: כדי לפרסם צריך לעשות ממש השוואה, הקפדה – צריך לבדוק כל פסק דין על-ידי ערכאה - - - להחליט אם כן מפרסמים או לא מפרסמים, לפי התקנות המצויות – משום שהדבר הזה, כל עניין כתוב באופן גורף, אז חייבנו באגרות.
אדם אבזך: אין לנו ברירה, לפי התקנות הקיימת.
אדם אבזך: הבעיה היא משום שהבקשות שהופנו על-ידי העותר הספציפי, אבו רמדאן.
אדם אבזך: הוא רצה פרסום של כל פסקי הדין, לא באופן ספציפי.
אדם אבזך: הוא סופר אותם, הרי כל שנה הוא מוציא אחד, שתיים, שלוש או מאה.
אדם אבזך: מזה אנחנו חוששים, שאם הוא לא יהיה חייב לשלם אגרה, אז הוא ירצה לעיין בפסקי דין מ-100-1.
דוד רותם: שיבקש.
דוד רותם: הוא צריך לתת על כל אחד - - -
אדם אבזך: - - - אני לא איך נצא מהפלונטר הזה.
דוד רותם: הוא צריך לתת על כל בקשה כזאת נימוקים – למה הוא רוצה לעיין, ואתם תחליטו לא לתת לו.
אדם אבזך: אני יודע, אבל אם זה חינם, הרי אתה - - -
דוד רותם: הגיע הזמן שמשהו יהיה בחינם.
אדם אבזך: - - - 150.
אורי צפת: תעודות פטירה הן חינם במדינה.
תמי סלע: הללויה.
דוד רותם: כן, שיר.
שיר בן-גיגי: תקנות בתי הדין הדרוזיים (אגרות), התשל"ג–1973.
שיר בן-גיגי: בתקנה 13 העוסקת בעניינים הפטורים מאגרה מוצע להוסיף פסקה (7), ונוסחה הוא: " בעד בקשה לעיון בתיק בית הדין".
שיר בן-גיגי: תקנות הדיינים (אגרות), התשי"ז–1957.
שיר בן-גיגי: בתקנה 14 העוסקת בעניינים הפטורים מאגרה מוצע להוסיף סעיף משנה בפסקה (9): "בעד בקשה לעיון בתיק בית הדין".
תמי סלע: אותו נוסח.
שיר בן-גיגי: כן, אותו נוסח.
שיר בן-גיגי: תקנות בית המשפט לענייני משפחה (אגרות), התשנ"ו–1995.
שיר בן-גיגי: בתקנה 7 מוצע להוסיף אותה הפסקה, פסקה (5): " בקשה לעיון בתיק בית משפט".
שיר בן-גיגי: בתוספת הראשונה לתקנות האלה מוצע למחוק את פריט 10, שנוסחו הוא: "עיון בתיק המצוי בארכיון בית משפט, כשעברה שנה מיום שניתן פסק הדין, לתקופה קצובה של שבועיים רצופים, 30 שקלים".
דוד רותם: מתבטל.
שיר בן-גיגי: מוצע לבטל.
שיר בן-גיגי: תקנות הירושה (אגרות בתי הדין הדתיים), התשנ"ט–1999.
שיר בן-גיגי: מוצע להוסיף תקנה 4(א): "לא תשולם אגרה בעד בקשה לעיון בתיק בית הדין".
שיר בן-גיגי: ובתוספת לתקנות האלה, מוצע למחוק את פריט 7: "עיון בתיק הנמצא בארכיון בית הדין – 30 שקלים".
שיר בן-גיגי: תקנות בתי הדין השרעיים (אגרות), התשכ"ח–1968.
שיר בן-גיגי: בתקנה 13, מוצע להוסיף פסקה (7): "בעד בקשה לעיון בתיק בית הדין".
שיר בן-גיגי: אותה פסקה, כמו הראשונה.
דוד רותם: בעד – פה אחד הבקשות אושרו.
דוד רותם: בוקר טוב תקנות המאבק בארגוני פשיעה (דרכי ניהול רכוש שחולט ומימושו), התשע"א-2011.
ענת זוהר: מדובר בתקנות שמסדירות את ניהול הרכוש שחולט לפי חוק המאבק בארגוני פשיעה על-ידי האפוטרופוס הכללי.
ענת זוהר: בדיון קודם שהתקיים כאן בוועדה למעשה קראנו את כל התקנות, ולגבי כולן היתה הסכמה, למעט על תקנה 3.
ענת זוהר: אנחנו נבקש להתמקד בתקנה זו, להסביר מה הוסכם, ולאשר את התקנות.
ענת זוהר: בהתייעצות פנימית שערכנו בעקבות הדיון הקודם בוועדה חזרנו למשרד המשפטים.
דוד רותם: מה הוסכם במשרד המשפטים?
ענת זוהר: נבקש את אישור הוועדה לכל התקנות.
יהודה שפר: הוועדה ביקשה מהממשלה לחזור עם הצעה מוסכמת.
דוד רותם: התכוונתי שהיא תחזור עם הצעה מוסכמת עלי.
ענת זוהר: לגבי תקנה 3 – בנוסח קודם דובר על כך שבית המשפט יודיע לאפוטרופוס הכללי על צו חילוט שהוא חלוט.
ענת זוהר: הנהלת בתי המשפט בדיון הקודם התנגדה לכך משום שהיא טענה שאין לה אפשרות לעדכן את האפוטרופוס הכללי לגבי צו חלוט.
ענת זוהר: לכן הסכמנו להשמיט את המלה "חלוט".
ענת זוהר: כלומר, מזכירות בתי המשפט הודיעה לאפוטרופוס הכללי על צו חילוט, כשהאפוטרופוס הכללי למעשה יהיה רשאי לפעול על-פי צו החילוט עוד לפני היותו חלוט על בסיס אותה הודעה של מזכירות בתי המשפט.
ענת זוהר: בפועל, היות שהאפוטרופוס הכללי לא רוצה להתחיל לפעול לפני שהצו חלוט, הוא יוכל – זה לא ייקבע בתקנות, אלא בנהלים פנימיים של האפוטרופוס – להמתין 45 יום, ואפילו אולי עוד מספר ימים, לפי שיקול דעתו, על מנת לוודא שבאמת חלף הזמן שבו ניתן להגיש ערעור, ורק אז הוא יוכל להתחיל לפעול למימוש הצו.
ענת זוהר: זו ההסכמה שהתקבלה.
ענת זוהר: כדי להבהיר את הסמכות של האפוטרופוס הכללי לפעול על-פי הצו שניתן לפי תקנה 3 גם הובהר בתקנה 4 שהסיטואציה היחידה שבה האפוטרופוס הכללי יהיה מנוע מלפעול על-פי הצו היא אך ורק אם הוגשה בקשה לעיכוב ביצוע צו החילוט לידי האפוטרופוס הכללי על-ידי מבקש עיכוב הביצוע.
ענת זוהר: זה למעשה מה שהוסכם לגבי תקנה 3.
דוד רותם: יש לך בעיות עם התקנות האלה?
דוד רותם: גם לי לא.
דוד רותם: לך יש?
חיים אברג'ל: לא, אדוני.
דוד רותם: בעד אישור התקנות – פה אחד
דוד רותם: תקנות לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור (תיקון), התשע"א-2011, משרד המשפטים בבקשה.
איה דביר: בוקר טוב.
איה דביר: אני עורכת-דין במחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים.
איה דביר: מדובר בתקנות שאנחנו עובדים עליהן כבר כארבע שנים.
איה דביר: הן מגיעות בעקבות תיקון לחוק לעידוד טוהר המידות.
דוד רותם: כמה אתם עובדים עליהן, ארבע שנים?
איה דביר: קרוב לארבע שנים, מייד אני אפרט למה.
איה דביר: מדובר בתיקון לתקנות שכבר קיימות, שמטפלות בפרוצדורה להפעלתו של חוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור.
איה דביר: החוק חוקק ב-1992, והוא לא הופעל מעולם ככל הנראה, לפי הידוע לנו.
איה דביר: זה מה ששמענו בדיונים בוועדה לביקורת המדינה.
איה דביר: נעשו בו תיקונים לאורך השנים – ב-1998 תוקן פעם אחת, ואחר-כך שוב ב-2007, מן הטעם שחשבו שאולי הוא לא מספיק ברור, ולכן יש קושי להפעיל אותו.
איה דביר: ובכל תיקון המנגנונים בו הורחבו מעט.
איה דביר: מאז התיקון של 2007, שבמסגרתו בין היתר שינו את ההגדרות בחוק, מהמינוח "תלונה מוצדקת" עברו למינוח "תלונה מבוססת", אנחנו מקבלים פעם אחר פעם מכתבים מתנועות שמטפלות בשחיתויות ובשמירה על איכות השלטון בטענה שאי-תיקון התקנות מונע את היישום שלו, ולכן התקנות האלה תוקנו.
איה דביר: במקור המחשבה היתה רק להתאים את המינוחים לתיקון שחל בחוק, אבל במשך הזמן, כאשר ניסינו לרדת לעומק הסיבה שבשלה החוק הזה איננו מופעל, הבנו שהרשויות שנדרשות להפעיל אותו מעט מתקשות.
איה דביר: קודם כול מתקשות בהתמקדות במתלונן.
איה דביר: החוק הזה עוסק במתלונן שמסר את התלונה, והרשויות האוכפות והבודקות הן בדרך כלל מתמקדות בנאשם, במי שביצע את מעשה השחיתות או את המעשה הפוגע בטוהר המידות, ולכן הן מתקשות לקבוע לגבי המתלונן שתלונתו מבוססת.
איה דביר: אלה רשויות שמורגלות להכרעה שיפוטית, שנעשית בידי מערכת בתי המשפט או בית הדין המשמעתי, ואין אינן נוטות לחלק ציונים לתלונות בעצמן.
איה דביר: גם מבחינת המועד שבו צריך לתת את האישור הזה, הן מתקשות לתת אישור שתלונה היא מבוססת באמצע ההליכים.
איה דביר: היות שהדברים לא היו ברורים כל צורכם בתקנות הישנות, חשבנו שהדרך הנכונה לטפל בתקנות האלה היא להבנות מסלולים מאוד-מאוד ברורים, שיבהירו ויפקיעו את שיקול הדעת המעין שיפוטי שהרשות הבודקת צריכה להפעיל פה, ותחתיה יבנו מנגנון שהוא כמעט טכנוקרטי, שקובע מושגים ברורים מתי מקבלים תעודת ממצאים.
איה דביר: זה מצריך מינימום של מתן אינפורמציה בידי הגוף הבודק בעצמו ויותר הסתמכות על הכרעות שכבר התקבלו במסגרת הכרעות שיפוטיות, ככל שהתיק הועבר אליהן, ככל שהתלונה טופלה על ידן.