GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בתיה כהנא דרור: עד שאישה מקבלת חיוב גט, אדוני יושב הראש יודע מה האישה עוברת כדי להוכיח שמגיע לה חיוב גט, וזה לא מעט שנים.
דוד רותם: מאיפה אני יודע?
בתיה כהנא דרור: אני מתארת לעצמי שאדוני, שבילה בבתי דין רבניים, יודע.
בתיה כהנא דרור: אנחנו באמת מרים על שבעה מדורי גיהינום, ואז זהו, התיק נעצר והיא מסתובבת עם חיוב הגט.
בתיה כהנא דרור: זאת הצעה שאני חושבת שהיא גם מסר לעורכי דין, היא גם מסר לבעלים, כי היא אומרת שברגע שהוא לא ייתן את הגט יינקטו סנקציות או לפחות יהיה דיון בסנקציות, ר שלא קורה היום.
בת-שבע שרמן-שני: אבל את לא משנה את זה, עדיין לא יינקטו סנקציות.
בת-שבע שרמן-שני: יהיה דיון, ובדיון הזה יגידו לה: תוותרי, תוותרי, תוותרי; יהיה עוד דיון וגם בו יגידו לה: תוותרי ויהיה עוד דיון שגם בו יגידו לה לוותר.
דוד רותם: רגע, רגע, רקמן עוד לא אמרו מה הם חושבים.
בתיה כהנא דרור: אדוני יושב הראש, אבל לא סיימתי.
דוד רותם: אני רוצה שגם הם יתערבו בוויכוח, אחרת מה הטעם בזה?
בתיה כהנא דרור: לא, אני עומדת על כך שאסיים.
בתיה כהנא דרור: לגבי נושא של ערעור - אני לא זוכרת שיש קצבה לערעור.
בתיה כהנא דרור: זו פרקטיקה שכיחה של סרבני גט לא להגיע לדיונים, אנחנו יודעים את זה.
בתיה כהנא דרור: הם פשוט לא באים, בית הדין נותן מעט מאוד צווי הבאה.
בתיה כהנא דרור: החוק אומר שאפשר לתת סנקציות במעמד צד אחד, וזה חידוש מצוין בחוק הזה.
קריאה: אני לא יודע מה הדיינים יחליטו.
בתיה כהנא דרור: בית הדין ייתן צווי הגבלה במעמד צד אחד.
בת-שבע שרמן-שני: כל המטרה של החוק היא לפתור מציאות בעייתית, אז אנחנו יוצרים עוד חוק שגם לא יפתור את המציאות הזאת.
בתיה כהנא דרור: החוק הזה מתמודד עם עוולה שהיא ממש יומיומית.
בתיה כהנא דרור: עוד ר, אין עיכוב ביצוע במקרה של ערעור – בהחלט מצוין.
בתיה כהנא דרור: אני רוצה לספר סיפור קטן של אישה שלא יכולה הייתה להגיע.
דוד רותם: לא, לא, בלי סיפורים.
בתיה כהנא דרור: סיפור מאוד קטן, אני גוזלת ממך עוד חצי דקה.
דוד רותם: את לא גוזלת ממני, אפילו לא שניה נוספת.
בתיה כהנא דרור: אני חייבת לספר את הסיפור הזה.
דוד רותם: אחרי הישיבה תבואי ותספרי לי סיפור.
דוד רותם: אין חיוב בסיפורים.
בתיה כהנא דרור: זה סיפור אמיתי, מקרה של הרגע.
דוד רותם: אבל אין חיוב פה, זה לא חיוב.
דוד רותם: כן, הרב דיכובסקי.
שלמה דיכובסקי: החוק נועד לתת כלים לדיינים, נועד לסייע למסורבי או מסורבות גט.
שלמה דיכובסקי: לא הפורום הזה ייתן צווי הגבלה, עם כל הכבוד לכל היושבים כאן.
שלמה דיכובסקי: אני ישבתי בבית הדין שנים ארוכות, כולם יודעים, אני יושב היום בהנהלת בתי הדין ואני מכיר את המציאות גם מן הצד הדייני וגם מן הצד המנהלי.
שלמה דיכובסקי: אם אנחנו רוצים לסייע לבתי הדין לעשות את מלאכתם, אז כל המוסיף גורע.
שלמה דיכובסקי: חיובים של בתי הדין לתת צווי הגבלה במקרים שבהם אין הצדקה הלכתית לתת, אלה יהיו אותיות פורחות באוויר.
שלמה דיכובסקי: חבל על הזמן, זו טחינת מים.
שלמה דיכובסקי: מה שצריך זה לתת לבית הדין כלים מספיק טובים בכדי שיוכלו להוציא צווי הגבלה במקרים המחויבים - על כפייה ועל חיוב דיברנו, גם במקרים מתונים יותר היו מקרים שניתנו צווי הגבלה.
שלמה דיכובסקי: אני עצמי נתתי גם במקרים מתונים יותר, אבל זה כמובן בא לאחר שיקול דעת של בית הדין.
שלמה דיכובסקי: אני לא מקבל מצבים אוטומטיים של חלוף זמן, וזה יוצר צווי הגבלה.
שלמה דיכובסקי: בתי הדין לא ייתנו לזה.
שלמה דיכובסקי: בסופו של ר, מי שאמור לבצע את החוק אלו בתי הדין, ואנחנו צריכים ללכת עם בתי הדין ולא נגדם.
שלמה דיכובסקי: כל חוק שיוליד רק טענות או תביעות או בג"צים נגד בתי הדין לא יועיל למסורבות הגט, לא יועיל למערכת ובסופו של ר, התיקון הזה יצא שכרו בהפסדו.
עתניאל שנלר: אני רוצה לשמוע קודם את הגברת, ראיתי שגם פרץ רוצה לר.
יצחק הרצוג: וגם מרכז רקמן.
דוד רותם: מרכז רקמן רוצה לר?
עטרה קניגסברג: בהמשך לרים של כבוד הרב דיכובסקי, החוק הקיים נותן את כל הכלים לדיינים.
עטרה קניגסברג: הצעת החוק שמרכז רקמן הגיש לא מרת בכלל על המועדים ועל - - -
דוד רותם: איזה הצעת חוק הגיש מרכז רקמן?
עטרה קניגסברג: לגבי המנגנון.
עטרה קניגסברג: סליחה, חבר הכנסת אורלב הגיש אותה.
עטרה קניגסברג: החוק הנוכחי נחקק יחד עם בתי הדין הרבניים - החוק שקבע את ארבע לשונות החיוב ו-30 יום - ולמרות זאת הוא לא מקוים היום.
שלמה דיכובסקי: כתוב "רשאי" בחוק.
עטרה קניגסברג: כתוב "יידון".
בת-שבע שרמן-שני: הם מפרשים את זה כ"רשאי".
עטרה קניגסברג: בסעיף 4 כתוב "יידון".
בת-שבע שרמן-שני: אבל אנחנו יודעות שהם מפרשים את זה ככה.
בת-שבע שרמן-שני: צריך לעשות תיקון לחוק, שיגיד: "יידון" משמעו חובה.
עטרה קניגסברג: בסעיף 4 כתוב "יידון", וזה - - -
עתניאל שנלר: אם החוק כל כך טוב מדוע כל כך - - - ?
עטרה קניגסברג: כי חבר הכנסת אורלב חשב שהמנגנון ייתן כלים - - -
עתניאל שנלר: הוא צדק, וצריך לחוקק את החוק הזה מהר.
עתניאל שנלר: בשביל לחוקק את החוק הזה מהר צריך להגיע להסכמות מהר, וכל עיכוב בהסכמות יעכב את כל החוקים.
עתניאל שנלר: זו התשובה.
עטרה קניגסברג: אשלים את המשפט שלי.
עטרה קניגסברג: המטרה של חבר הכנסת אורלב הייתה לתת כלי נוסף, מעבר לכלי שנתן המחוקק לפני הרבה שנים.
עטרה קניגסברג: הוא רוצה להוסיף את הכלי של המנגנון כדי שלדיינים יהיה עוד כלי ולא לגרוע מהכלים הקיימים.
עטרה קניגסברג: הדיינים יכולים להשתמש בכלים הקיימים, להישאר עם המועדים הקיימים, הם חלים על חיוב וכפייה.
עטרה קניגסברג: אנחנו יודעים מנתונים שבתי הדין מסרו שהם משתמשים בזה רק ב-1.5% מהמקרים.
עטרה קניגסברג: אז בואו נישאר עם המועדים הקיימים, אנחנו לא נשנה את הכלים.
עטרה קניגסברג: אפשר להוסיף כלי נוסף של מנגנון, אם לא חפצים בכלי הזה – שזה קצת מוזר שבתי הדין לא חפצים בכלים נוספים.
דוד רותם: הם נורא חפצים.
דוד רותם: אתם מוכנים להביא להם כסף?
דוד רותם: אתם גוף עשיר?
דוד רותם: תביאו להם כסף.
בת-שבע שרמן-שני: אי-אפשר, הם ארגון פרטי.
דוד רותם: אז מה אם הם ארגון פרטי?
דוד רותם: הם יתרמו למדינה.
עטרה קניגסברג: האמת היא שאנחנו מנסים בסדרה של חוקים ללכת יד ביד עם בתי הדין הרבניים.
עטרה קניגסברג: התאכזבנו מאוד, גם בחוק שנתן סמכות בין-לאומית שהיה כתוב שלא לכרוך עניינים נלווים ואנחנו מקבלים פניות מארגונים מחו"ל שיש מרוץ סמכויות בין-לאומי והם כורכים עניינים, ולמרות שניתנה שם סמכות להקל לעגונות זה נהיה יותר רע.
עטרה קניגסברג: החוק שכבודו סייע להעביר כשכבודו היה יושב ראש ועדת החוקה, חוק הפרוטוקולים, שבתי הדין חויבו להעביר פרוטוקולים ועד היום הוא לא מיושם, שנתיים מאז שעבר החוק.
עטרה קניגסברג: זה שניתנים כלים לבתי הדין הרבניים – ניתנים כלים.
עטרה קניגסברג: הכלים קיימים, גם בחוק הזה שהוא כבר ותיק.
עטרה קניגסברג: ככה שהמועדים החדשים הארוכים יותר לא נותנים כלים חדשים, לטעמנו הם רק מקשים ומאריכים.
שלמה דיכובסקי: אמרתי שזה חוק פלטפורמה, שעל גבו צריכים להיות דיינים שייתנו פסקי דין ראויים ועל גביהם צריך להיות שירות בתי הסוהר, שיפעיל את האכיפה בצורה לוחצת, בצורה מכבידה.
שלמה דיכובסקי: אלו הרים, החוק הוא פלטפורמה בלבד, מסגרת.
שלמה דיכובסקי: זה לא חוק שנועד להכתיב לדיינים איך לפסוק.
עטרה קניגסברג: המטרה הייתה רק להוסיף כלים ונכון לעכשיו כל הסיפור של המועדים רק מרע מהמצב הנוכחי.
בת-שבע שרמן-שני: אז איך את מסבירה את ה-1.5%?
בת-שבע שרמן-שני: למה אתם לא מסבירים את ה-1.5%?
דוד רותם: רבותי, אתם יודעים, חוקים מגישים חברי כנסת.
דוד רותם: יש להם שתי אפשרויות: אפשרות אחת, למשוך את החוק שלהם הביתה; אפשרות שניה: להגיע להסכמות.
דוד רותם: חבר הכנסת אורלב הסכים לאותן הסכמות שהסכים חבר הכנסת שנלר.
דוד רותם: זה לא מקובל על מכון רקמן, אני מבין.
דוד רותם: תשכנעו את אורלב למשוך את החוק שלו, זה הכול.
דוד רותם: כן, בת-שבע.
בת-שבע שרמן-שני: אני חושבת שהדיון פה חידד את הנקודה שהמטרה של הצעת החוק הייתה לתקן את המילים "יידון בית הדין", שבית הדין מפרש את זה כרשאי ומשרד המשפטים מפרש את זה כחייב.
בת-שבע שרמן-שני: זה הדיון.
בת-שבע שרמן-שני: הצעת החוק, יהיה ברור שזה חייב ובתמורה אנחנו מאריכים את המועדים.
בת-שבע שרמן-שני: החוק יציין: הם ידונו - ואז אני מקווה שלא יהיה ויכוח על רשאי או חייב, ובתמורה מוארכים המועדים ל-60 יום – 45 פלוס 15 – לפי ההצעה האחרונה, במקום 30 יום.
דורון אביטל: בתור הדיוט בתחום, אני חייב לציין שזו הפעם הראשונה בדיון הזה שמישהו שם את האצבע על המהות של הדיון.
דוד רותם: חבר הכנסת הרצוג צריך ללכת, אז אני רוצה לעשות הצבעה על מיזוג ההצעות ופיצול החלק שעוסק במחשוב, סעיף 6א רבא.
מיכל לאב-שוורץ: אפשר להעיר משהו לפני שאנחנו מצביעים?
מיכל לאב-שוורץ: אני חושבת שאם אנחנו מפצלים ומוציאים את עניין המנגנון, עדיף שלא ניגע בחוק ונשאיר אותו כפי שהוא.
מיכל לאב-שוורץ: להעביר שינויים בחוק בלי להכניס מנגנון שיפקח על כל העניין זה לעשות חצי עבודה, ולעשות חצי עבודה גרועה ביותר.
אברהם מיכאלי: אין כסף.
יצחק הרצוג: ממילא אתה לא מצביע היום.
יצחק הרצוג: אולי תצליח להביא כסף עד לפגישה הבאה.
דוד רותם: אני אומר ר נורא פשוט: המיזוג ממילא צריך ללכת לוועדת הכנסת, ואחר כך הפיצול צריך לבוא למליאה, אז אני רוצה לקבל על זה החלטה פה.
דוד רותם: אם נראה שהגענו לינואר ויש כסף, אז נחבר את זה חזרה.
יצחק הרצוג: אז למה היום אתה חייב לעשות את זה?
דוד רותם: משום שאחרת זה לא יגיע למליאה ולא אוכל לגמור את החוק.
יצחק הרצוג: מה הסיבה?
דוד רותם: אין כסף.
יצחק הרצוג: אולי יהיה בינואר כסף.
דוד רותם: אולי יהיה בינואר, אז נחבר את זה אז.
דורית ואג: אבל אם זה מפוצל ונשאר על שולחן הוועדה, אתה יכול בינואר להריץ את זה.
יצחק הרצוג: הם פוחדים שזה ימות.
יצחק הרצוג: בואו נשאל את מנהל בתי הדין הרבניים.
עתניאל שנלר: כולם רוצים את זה.
עתניאל שנלר: מישהו מתנגד למחשוב?
דורית ואג: פיצול זו קריאה ראשונה חדשה.
עטרה קניגסברג: הם לא רוצים, עובדה שהוציאו מההסכמות.
דוד רותם: היה מדובר שחבר הכנסת אורלב יביא כסף.
דוד רותם: הוא התחייב.
מיכל לאב-שוורץ: מה עם משרד המשפטים?
מיכל לאב-שוורץ: משרד המשפטים יכול להביא כסף.
דוד רותם: לכן הגענו להסכמה עם אורלב.
דוד רותם: ההסכמה שלי עם אורלב היא שאני מחבר ומפצל.
יצחק הרצוג: זה לא ישנה אם בסוף יהיה כסף בינואר.
תמי סלע: המיזוג כפוף להחלטת ועדת הכנסת, והפיצול צריך לעלות להחלטת הכנסת.
דורית ואג: השאלה היא אם יכולים עכשיו גם על הפיצול או שצריך עוד ישיבה.
דוד רותם: כן, אני מחליט עכשיו גם על המיזוג וגם על הפיצול.
תמי סלע: ועדת הכנסת תאשר את המיזוג ואז.
תמי סלע: זה כפוף לאישור של ועדת הכנסת.
דוד רותם: עכשיו נעביר את זה לוועדת הכנסת, ברגע שהיא תאשר אני יכול להעביר את זה למליאה.
דורית ואג: הפיצול, אנחנו מניחים נייר קטן על שולחן המליאה ומצביעים.
עתניאל שנלר: והמיזוג?
דוד רותם: המיזוג הולך לוועדת הכנסת לאישור.
תמי סלע: ועל ההצעה הזו, שבעצם תהיה הצעה אחת בשם שני חברי הכנסת או בשם הוועדה, יפוצל ממנה סעיף שייחשב – אחרי שהפיצול יאושר על-ידי מליאת הכנסת - כאילו עבר קריאה ראשונה.
תמי סלע: הוא יישאר על שולחן הוועדה ואפשר יהיה לקדם אותו בכל עת.
עתניאל שנלר: נקדם אותו כמה שיותר מהר, ונקדם אותו קרוב לכסף.
עתניאל שנלר: אני רוצה לומר לפרוטוקול שבעיניי החלק המנגנוני הזה הוא חשוב מאין כמותו ואני אעשה כל מה שאני יכול לסייע כדי להשיג את הכסף הזה, כי זה סופר חשוב.
עטרה קניגסברג: אז למה אתה לא מעביר את זה עכשיו?
דוד רותם: מי בעד המיזוג והפיצול?
דוד רותם: בעד המיזוג והפיצול – 4
דוד רותם: נמנעים – 1
דוד רותם: תודה, נתקבל.
דוד רותם: חבר הכנסת הרצוג נמנע.
יצחק הרצוג: אני נמנע, לא ברור לי אם זה טוב או רע.
דורית ואג: אני מוציאה עכשיו מכתב לוועדת הכנסת על המיזוג ולמליאה על פיצול.
בת-שבע שרמן-שני: אני רוצה להשלים את ריי.
בת-שבע שרמן-שני: הוויכוח היה האם הוא חייב או רשאי.
בת-שבע שרמן-שני: כדי שיהיה ברור שהוא חייב אנחנו נותנים לו 45 יום פלוס 15, בעצם 60 יום במקום 30, והיום יהיה ברור שהוא חייב.
בת-שבע שרמן-שני: אני שואלת: אם המטרה של החוק היא לתקן את המציאות ולא את החוק – כי החוק כפי שהוא היה ברור למשרד המשפטים ולכל הנוגעים בר, למעט בתי הדין - איך אנחנו אוכפים את השינוי החדש?
בת-שבע שרמן-שני: זאת אומרת, יצרנו חוק; החוק לא פורש כהלכה ואנחנו משנים אותו כדי שיפורש כהלכה ובתמורה אנחנו מאריכים את המועדים.
בת-שבע שרמן-שני: איזו אפשרות יש לנו להיות בטוחים שהחוק החדש ייושם?
בת-שבע שרמן-שני: אם אנחנו אומרים שאין לנו שום הבטחה אז אנחנו מאפשרים הארכת מועדים על חשבון מסורבות הגט והעגונות, כשבפועל אנחנו לא יודעים איך בית הדין הרבני יפרש את זה.
בת-שבע שרמן-שני: לכן עניין המנגנון חשוב, כי כשיהיה מנגנון יהיו עיניים פקוחות, ייתכן שהגישה תהיה אחרת מכיוון שיש עיניים פקוחות ומכיוון שיכול להיות שבית הדין לא שם לב שעבר זמן ועכשיו יהיה מנגנון שיעלה אליו והוא יהיה חייב להידרש לעניין.
עתניאל שנלר: אנו בעד מה שאמרת.
עתניאל שנלר: אין כאן אף אחד שחולק עלייך.
עטרה קניגסברג: אז למה אתה בעד הפיצול?
בת-שבע שרמן-שני: אז אגיד - - -
דוד רותם: רבותי, הפיצול הוא כבר עובדה קיימת, נגמר.
עטרה קניגסברג: אז חבל - - -
דוד רותם: יכול להיות שזה חבל, זה כבר הוחלט.
עטרה קניגסברג: זה הר היחיד שיכול - - -
מיכל לאב-שוורץ: האם יוכל להירשם בפרוטוקול שהוועדה מתחייבת לקדם - - -
דוד רותם: הוועדה לא מתחייבת שום ר.
דוד רותם: היא לא נוהגת להתחייב, הוועדה.
עתניאל שנלר: בת-שבע, אני חושב שמה שהציע ד"ר פרץ מהווה תשובה, בין השאר, בסל הכלים, גם אלייך.
בת-שבע שרמן-שני: לא התנגדתי להצעה שלו.
עתניאל שנלר: מה אומר פרץ?
עתניאל שנלר: הוא אומר: בואו נשים עוד כלי בסך הכלים, שאומר שתהיה עילה להגיש בג"ץ או ערעור.
בת-שבע שרמן-שני: הבג"ץ לא יתערב, יהיה עוד כלי.
בת-שבע שרמן-שני: אבל אני מסכימה לזה.
בת-שבע שרמן-שני: למה לא נוסיף את זה לארסנל הכלים?
בת-שבע שרמן-שני: אני מסכימה.
עתניאל שנלר: אז הנוסח שעכשיו העברת אליי יהיה מקובל, אני חושב שגם על בתי הדין.
בתיה כהנא דרור: אבל בתי הדין מתנגדים לזה.
בתיה כהנא דרור: זה צריך להיות ברור שהארכת המועדים לא מקובלת גם עלינו, אנחנו משלמות את המחיר.
דוד רותם: אתן לא משלמות שום מחיר.
דוד רותם: יש לך טעות עצומה, בתיה.
דוד רותם: אתם בסך הכול באים לפה לבכות, אחר כך אתם לא מוותרים על כלום, אנחנו מחליטים על מה לוותר.
בתיה כהנא דרור: נכון.
דוד רותם: אז אתן לא מוותרות על כלום.
דוד רותם: אנחנו דואגים לנשים המסורבות לא פחות מכן.
בתיה כהנא דרור: נכון, אני מסכימה.
שלמה דיכובסקי: המועדים האמורים הם מועדי מכסימום, לא מועדי מינימום, אני רוצה שתבינו.
שלמה דיכובסקי: נוצר מצב שלפעמים תיקים נגררים זמן רב מאוד, בלי סיבה או עם סיבה.
שלמה דיכובסקי: המועדים הללו לא נועדו להאריך את הזמן אלא לקצר, לומר: אסור לעבור את הזמן הזה.
שלמה דיכובסקי: אבל ייעשה מאמץ, וגם אין לי התנגדות שזה יירשם, שבית הדין יקיים דיון במועד מוקדם ככל האפשר, הרבה-הרבה לפני המועד הזה.
שלמה דיכובסקי: אבל המועדים האלה זה חוק ולא יעבור, כמו זמן קידוש לבנה – אי-אפשר אחרי המועד הזה.
עתניאל שנלר: אולי תקראי את השינוי שהצעתי, אולי הוא מקובל על הרב דיכובסקי.
דוד רותם: יושב ראש ארגון הטוענים הרבניים, בבקשה אדוני.
יוסף וסרמן: אני מודה ליושב ראש.
יוסף וסרמן: אני מבקש לשאול אם החוק – ואני תומך בחוק – נותן גם תשובה לגברים, למען האיזון.
יוסף וסרמן: כל הזמן מרים פה, בצדק, על נשים; אני מייצג גברים.
דוד רותם: מופיע פה גם גברים.
יוסף וסרמן: יש גבר שדן בכל הערכאות 17 שנה, ועכשיו מזה שנתיים בבית הדין הגדול.
יוסף וסרמן: הבעיה היא אם החוק נותן תשובה מתי מסתיימת תביעה, מכיוון שלא יכול להיות שנותנים לאישה 17 שנה להכשיל את הציבור והיא אומרת: אני אוהבת אותו ומחכה לו, 20 שנה, כשלבעל כבר יש ילדים מאישה אחרת.
יוסף וסרמן: אנחנו צריכים לתת תשובה, וזה רק תיק אחד שיש לי והרב דיכובסקי אולי יודע.
יוסף וסרמן: הגענו לשכנע את אחד הדיינים בבית הדין הגדול להתקדם - היום גם אין דיינים.
יוסף וסרמן: אנשים סובלים, כאשר הפתרון הטוב ביותר זה לא לקיים דיונים - אין מועדים, אין הגבלות ואין שום ר.
יוסף וסרמן: מבחינה ניהולית, לא מבחינה מהותית, החוק הזה צריך לתת איזה כוח למזכירים, למנכ"ל, להעלות את כל התיקים האלה כל חודש על שולחנם של הדיינים כדי לסיים.
דוד רותם: מר וסרמן, מה שיחול על הנשים יחול על גברים.
שלמה דיכובסקי: זה החוק.
יוסף וסרמן: בסדר, אבל החוק לא נותן פתרון - - -
שלמה דיכובסקי: יש בחוק הפניה מובנית כלפי גברים לגבי העניין שצריך שימוע אצל נשיא בית הדין הגדול וכולי.
יוסף וסרמן: בית הדין נתן החלטה: תלכו להסתדר - ומאז אי-אפשר לקיים יותר דיונים, לא ניתן, מכיוון - - -
שלמה דיכובסקי: אז החוק נותן תשובה לזה.
יוסף וסרמן: לכן אני חושב שאם במסגרת החוק ניתן פתרון, זה יהיה ר גדול למען האנשים.
פרץ סגל: אני רוצה תחילה להתייחס להצעה של חבר הכנסת שנלר, ואם הבנתי נכון, גם למה שאמר הרב דיכובסקי.
פרץ סגל: אם אני מבין נכון, הכוונה היא שכאשר לא ניתן צו ההגבלה לאחר שחלפה תקופה של 45 יום זו תהיה עילה לערעור לבית הדין הרבני הגדול, לא משנה באיזו לשון נכתב פסק הדין.
פרץ סגל: זה דבר שיוסיף, מכיוון שאנחנו יודעים שגם הערכאה הגבוהה ביותר דנה בעניין ואין הימשכות של זמן עוד ועוד ועוד, כיוון שיש לזה סוף – לא ניתנה החלטה בעניין הזה, יש בכך עילה לערעור.
פרץ סגל: מה שאנחנו עושים פה זה שאנחנו מעגנים את העניין של צו ההגבלה, נותנים לו מעמד של החלטה או פסק דין שאפשר לערער עליה.
פרץ סגל: זה דבר שיוסיף לחוק הקיים, ועל זה אני בהחלט יכול לברך.
פרץ סגל: אני פשוט רוצה לדייק, הרב דיכובסקי, משום שההצעה הראשונה הייתה תקופה של 24 חודש ועכשיו מה שאנחנו רואים זה שאין צורך בתקופה של 24 חודש, אלא אפשר יהיה לערער מיד לבית הדין הרבני הגדול.
פרץ סגל: כלומר, יש פה איזשהו מנגנון שבודק את העניין הזה.
שלמה דיכובסקי: אני רוצה שתחזור שוב.
פרץ סגל: הנוסח יהיה: לא נתן בית הדין צו הגבלה לאחר שחלפו המועדים האמורים בסעיף קטן (א), זו תהיה עילה לערער לבית הדין הרבני הגדול.
דוד רותם: נכון, ובית הדין הרבני הגדול ידון ויחליט תוך 60 יום.
מיכל לאב-שוורץ: מה קורה אם החלטת בית הדין היא לדיון נוסף בעוד 40 יום, ואז - - -
דוד רותם: הניסוח יהיה: הוא לא נתן החלטה - - -
יוסף וסרמן: בית הדין הרבני הגדול לא יפסוק.
מיכל לאב-שוורץ: אבל אם בית הדין האזורי נותן החלטה - - -
תמי סלע: בעצם בכל סוגי פסקי הדין, אם לא ניתן צו הגבלה - - -
דוד רותם: אני לא יודע מי הוסיף את ההוראה הזאת, זו הוראה לא נכונה.
פרץ סגל: נקבע בנוסף כזה שיהיה כתוב שלא ניתן צו הגבלה - - -
דוד רותם: אין נסיבות מיוחדות.
דוד רותם: אני לא רוצה לפתוח את הפתח הזה שאפשר לדחות את הדיון הזה.
דוד רותם: אדוני, יש פסק דין, לא ניתנו אמצעי כפייה – זה הולך לבית הדין הרבני הגדול, שידון ויחליט.
דוד רותם: אני לא רוצה שלמישהו יש סמכות בדרך להתערב - - -
שלמה דיכובסקי: אם נשארו רק שני דיינים לבית הדין- - -
מיכל לאב-שוורץ: אולי כדאי למנות דיינים לבית הדין הרבני הגדול.
דוד רותם: הרב דיכובסקי, אם היו לי כל כך הרבה דולרים כמו החלטות של בתי דין בשני דיינים בלבד הייתי עשיר גדול.
פרץ סגל: אולי צריך שלא תהיה החלטה להחזיר את זה לדיון נוסף, אלא שבית הדין - - -
דארין דניאל: בית הדין הרבני הגדול יצטרך לקבל החלטה לגופם של דברים, לא להחזיר את זה שוב לאותה ערכאה של בית הדין האזורי.
פרץ סגל: אדוני היושב ראש, כיוון שיש לי פה הזדמנות לדבר קצת מעבר לדברים, אני רוצה להגיב למה שאמר הרב דיכובסקי.
פרץ סגל: הרב דיכובסקי, אם דייקתי בדבריו, דיבר קודם על כפייה.
פרץ סגל: החוק הזה - - -
שלמה דיכובסקי: כפיה או חיוב.
פרץ סגל: מה שאני רוצה לומר, החוק הזה נחקק לא רק ביד אחת עם בתי הדין הרבניים, כפי שציינה עורכת הדין עטרה קניגסברג, אלא גם הרב אלישיב היה שותף מלא לחקיקת החוק הזה.
פרץ סגל: הראייה של החוק והתפיסה שעומדת ביסודו איננה מדברת על מצב של כפייה אלא על הרחקה.
שלמה דיכובסקי: אני יודע היטב.
פרץ סגל: כיוון שמדובר בעניין של הרחקה, בעניין הזה גם ערכאה אזרחית רשאית לעשות את זה.
פרץ סגל: אלא משום כבוד נתנו את זה לבית הדין הרבני הגדול, שהוא יהיה זה שבשם הציבור ירחיק את אותו אדם שאיננו נשמע לתלמידי חכמים שיושבים בבית הדין הרבני הגדול.
פרץ סגל: לכן, כשבאתי בהצעה שלי לתבוע 24 חודש, לא התכוונתי לומר שבאותו מועד ייקבע פסק דין שכופים עליו.
פרץ סגל: ודאי שלא שכופים עליו, אני יודע את הפסיקה של הרב חיים פלאג'י, שלא התקבלה בעניין הזה.
פרץ סגל: אלא הכוונה שלי היא שבמקרה הזה, שמכיוון שיש רגליים לדבר שכבר לא יחזרו לחיות יחד, הרי שזו עילה לבצע את ההרחקה.
פרץ סגל: זאת הכוונה.
שלמה דיכובסקי: אני עצמי נתתי פסקי דין גם בדרגות פחותות, אבל זה במקרים מיוחדים.
פרץ סגל: אני מסכים, לכן החוק יקבע חזקה.
פרץ סגל: החזקה בחוק תאמר שכאשר עברו כך וכך חודשים – י"ח חודש, כמו שקבע הרב חיים פלאג'י - בית הדין ייתן את הדבר הזה.
שלמה דיכובסקי: ידון בית הדין.
תמי סלע: אני רוצה להבהיר מה הנוסח, שלפי הצעת היושב ראש יהיה לישיבה הבאה – אם עכשיו אין הצבעה.
תמי סלע: ההוראות שהיום מצויות בסעיף 4, שמדברות על סידור גט ודיון בצו ההגבלה, יתייחסו גם לפסק דין שכופה ומחייב וגם לפסק דין שניתן בלשון אחרת.
תמי סלע: זאת אומרת, ידברו על פסק דין ויקבעו שהתקופה למועד סידור הגט תהיה לא יאוחר מ-45 ימים מיום מתן פסק הדין, ואם לא סודר הגט – יקיים בית הדין בתוך 15 ימים מאותו מועד דיון במתן צו הגבלה.
תמי סלע: חשוב להדגיש שזה הרבה יותר מאשר החוק היום נותן – היום זה 30 יום, ופה זה יוצא 60 יום, גם לפי המועדים המחמירים.
תמי סלע: תהיה הוראה שתאמר שאם לא ניתן צו הגבלה, רשאי יהיה בעל דין להגיש ערעור לבית הדין הגדול, שידון במתן צו הגבלה בתוך 60 יום.
דוד רותם: שייתן החלטה בעניין צו ההגבלה בתוך 60 יום.
מיכל לאב-שורץ: סתם הכפלנו את המועדים.
מיכל לאב-שורץ: מה עשינו?
בת-שבע שרמן-שני: גם הכנסנו המלצה וגם יכולת לערער.
דוד רותם: אני לא רוצה להוציא אף אחד, זה ארגוני נשים.
עתניאל שנלר: תמי, אני רוצה להתייחס למה שאת מציעה.
עתניאל שנלר: יש כאן שתי בעיות שאני חייב לומר אותן.
תמי סלע: אני מנסחת רגע את מה שעלה פה כהצעת יושב הראש.
עתניאל שנלר: אז אני רוצה להתייחס להצעת יושב הראש.
תמי סלע: יש רק עוד עניין.
תמי סלע: אם אנחנו קובעים שלא ניתן צו הגבלה אז רשאי בעל דין לערער ויהיה דיון בבית הדיון הרבני הגדול, אין טעם בסעיף (ג1), שבו יש את דיוני המעקב.
תמי סלע: אמרנו: ניתן צו הגבלה - יתקיימו דיונו מעקב, בהנחה שפסק דין לא קוים למרות שניתן צו הגבלה, כדי לראות אם צריך לשנות את צו ההגבלה, להחמיר אותו, עד שיקוים פסק הדין; במקרה שלא ניתן צו הגבלה - אם זה עולה לבית הדין הגדול, אין טעם שבית הדין האזורי ימשיך ויקיים את דיוני המעקב, כי עכשיו זה עלה דרגה.
תמי סלע: אז את זה אני צריכה להוריד.
תמי סלע: הייתה פה גם הוראה, שעלתה כהצעה ולא הבנתי אם זה נכנס או לא, של עילת פנייה לבית הדין הרבני הגדול.
תמי סלע: לאו דווקא לקרוא לזה ערעור, כי זה לא ערעור על שום החלטה, אלא זאת עילה לפנות בגין חלוף תקופה מסוימת.
בת-שבע שרמן-שני: זה נכון גם ב"לא ניתן צו הגבלה".
בת-שבע שרמן-שני: לא כערעור, אלא עילת פנייה.
בת-שבע שרמן-שני: הם יכולים לא לדון ולא להחליט, אז גם זה לא ערעור.
מיכל לאב-שורץ: אפשר באותה הזדמנות גם להחזיר סמכות לבתי המשפט האזרחיים.
עתניאל שנלר: כולם פה מדברים, אני לא מצליח להבין על מה אתם מדברים.
דוד רותם: רבותי, עכשיו אני מבקש דממה.
דוד רותם: חבר הכנסת שנלר רוצה להבין על מה אנחנו מדברים.
תמי סלע: ניתן פסק דין – כל סוג של פסק דין, בכל לשון - בתוך 45 ימים מיום מתן פסק הדין ייקבע מועד לסידור גט.
תמי סלע: לא ניתן הגט במועד סידור הגט, צריך להתקיים תוך 15 ימים דיון במתן צו הגבלה.
תמי סלע: לא ניתן צו הגבלה, רשאי בעל דין – ופה זאת לא חובה, זה תלוי בבעל דין לפי מה שהוחלט פה בינתיים - להגיש ערעור על כך לבית הדין הגדול.
תמי סלע: בית הדין הגדול ידון - ויושב ראש הוועדה הציע: ידון ויחליט - תוך 60 ימים.
תמי סלע: אני מציעה לעשות הבחנה בין מועד הדיון, לתת גם 15 ימים להחלטה, אבל זה לשיקולכם.
תמי סלע: זה שלב אחד.
תמי סלע: אם ניתן צו הגבלה, וזה כבר היום הנוסח, כפי שאושר בדיונים הקודמים, ובעקבות מתן צו ההגבלה לא קוים פסק הדין, כי גם זה הרי קורה, אז בית הדין צריך להמשיך ולקיים דיוני מעקב כל 90 יום, לפי הנוסח כרגע, עד שיקוים פסק הדין.
תמי סלע: אם לא ניתן צו הגבלה, כיוון שזה עולה לבית הדין הרבני הגדול והוא אמור לתת החלטה, פה צריך לחשוב איך, כי יכול להיות שהוא ייתן החלטה לא לתת צו הגבלה ואז עדיין צריך להמשיך בדיוני מעקב.
עתניאל שנלר: הוא יצטרך את דיוני המעקב.
מיכל לאב-שוורץ: אין נוודא שיהיו דיוני מעקב?
דוד רותם: לדיינים יהיה פנקס בכיס והם - - -
מיכל לאב-שוורץ: אנחנו הצענו הרבה יותר טוב מפנקס.
דוד רותם: אני יודע שהצעתם, תביאו כסף.
מיכל לאב-שוורץ: זה לא כל כך הרבה כסף.
מיכל לאב-שוורץ: למה לא להקים מערכת ממוחשבת?
יוסף וסרמן: זה לא תפקיד הדיינים, זה תפקיד המזכירים.
תמי סלע: צריך אולי לומר שאם לא ניתן צו הגבלה ולא הוגש ערעור - אז ימשיכו דיוני המעקב כפי שזה קבוע היום בחוק.
תמי סלע: אם כן הוגש ערעור – בית הדין הרבני הגדול הוא שיעקוב.
תמי סלע: זה כבר בידיו והוא זה שיקיים מעקב, אולי במתכונת יותר של 90 ימים.
דוד רותם: אני מבקש שקט.
עתניאל שנלר: אני מודה לאדוני על ההצעה ורוצה להתייחס אליה.
עתניאל שנלר: באשר למנגנון המוצע - שניתן פסק דין - לוחות הזמנים שנקבעו והמעקב מקובלים לחלוטין מבחינתי.
עתניאל שנלר: לגבי מצב שבו לא ניתן צו הגבלה – אני מקבל בהחלט את "רשאי לערער לבית הדין".
עתניאל שנלר: אני רוצה להצטרף לאמרה שאי-אפשר לדרוש מבית הדין הגדול זמן לכתיבת הפסק בצורה שנאמר, זה גם לא נדרש מבית משפט עליון.
עתניאל שנלר: אין בשום חוק שאני מכיר, כמעט, חובה לקבוע כך וכך.
עתניאל שנלר: אני חושב צריך להיות יותר רכים בעניין הזה לגבי בית הדין הגדול לכתיבה.
עתניאל שנלר: אני רוצה לבקש להוסיף מעקב של בית הדין הגדול עצמו כל 120 יום, אחרת זה יישאר תקוע - - -
דוד רותם: אחרי 120 יום?
דוד רותם: אחרי 90 יום.
עתניאל שנלר: 90 יום, לא חשוב.
עתניאל שנלר: אני רק אומר שבית הדין הגדול גם כן יערער.
תמי סלע: אז מה אתה מציע?
תמי סלע: דיון תוך 60 בהחלטה - - -?
עתניאל שנלר: מה מפריע לי?
עתניאל שנלר: שני דברים קטנים מפריעים לי, ממש קטנים.
עתניאל שנלר: אחד, מפריע לי שאם זה יהיה הניסוח, אני לא בטוח שלא יימשכו הדיונים עד אין קץ, כי החוק לא שם סוף לדיון אלא מרגע ההחלטה.
עתניאל שנלר: אם ברור שאתה חייב לתת סנקציות תוך 45 יום, אני לא משוכנע שבית הדין יזדרז לתת החלטה.
עתניאל שנלר: לכן סברתי שאולי יש מקום להציע שעד שילכו לערעור לבית הדין ניתן גם לבית הדין האזורי עוד תקופת מעקב, של עוד 45 יום, כך שהוא יוכל לעקוב אחרי המימוש של צו ההגבלה שהוא נתן.
דוד רותם: אתה יודע מה האסון הכי גדול?
דוד רותם: ששני בתי דין, בשתי ערכאות, דנים בתיק אחד.
דוד רותם: מה שקורה זה, שלפי ההצעה שלך זה יהיה גם בבית הדין הגדול וגם בבית הדין האזורי.
עתניאל שנלר: הוא לא יוכל להגיש לעליון עד אחרי התקופה השניה, זו ההצעה.
דוד רותם: זאת אומרת, להאריך את זה עוד יותר.
עתניאל שנלר: הערה אחרונה - אני מבקש עוד פעם לחשוב היטב האם אנחנו חושבים שזה יהיה הכרחי שהזמן יהיה אחוד – זה בעצם 60 יום, 45 פלוס 15 - ולא 90 יום או 105 יום, כמו שביקש הראשון לציון.
דוד רותם: האם אנחנו בטוחים?
דוד רותם: כן, אני בטוח.
עתניאל שנלר: אתה בטוח.
דוד רותם: אתה לא בטוח, אני יודע.
עתניאל שנלר: אני בטוח שזו תהיה שגיאה, מסיבה פשוטה - אני רוצה לתת מחויבות מלאה, במלוא מובן המילה, של נשיא בית הדין הרבני הגדול למול הרכבי בתי הדין לנהוג על פי החוק.
דוד רותם: איזה נשיא בית הדין?
עתניאל שנלר: הרבני הגדול.
דוד רותם: הנוכחי.
עתניאל שנלר: הנוכחי.
דוד רותם: ומה יקרה בעוד שנה וחצי, כשיחליפו את נשיא בית הדין הרבני הגדול?
עתניאל שנלר: השם ישמור.
מיכאל איתן: אני רוצה להעיר שהמועדים האלה, שחבר הכנסת שנלר מדבר עליהם, הם הצעה של בחינה של ישימות החוק הזה.
מיכאל איתן: החוק הזה הוא אופרטיבי, כדי לתת כלים לבתי הדין הרבניים לתת את צווי ההגבלה האלה.
מיכאל איתן: הנשיא רואה את התיקים, הוא רואה כמה זמן זה לוקח.
מיכאל איתן: ניתחנו את זה עם הדיינים ואנחנו יודעים שהזמנים האלה, שניתנו על-ידי חבר הכנסת שנלר ולא הזמנים האחרים, הם הזמנים שיכולים לעבוד יותר טוב בשביל המסורבות.
מיכאל איתן: אז אדוני אומר דברים אחרים – אני רוצה שייקח לתשומת ליבו שאנחנו חושבים אחרת, כי אנחנו יודעים אחרת.
דוד רותם: בבקשה, בת-שבע.