GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אודית קורינלדי-סירקיס: ולכן אני קובע כסטנדרט, שכל אחד שיעבור איזושהי עברה, אז ההקלה בטלה.
אודית קורינלדי-סירקיס: עשינו את זה גם בלי החוק הזה.
אודית קורינלדי-סירקיס: לא היינו צריכים את החוק הזה.
אודית קורינלדי-סירקיס: ודווקא פה, לא צריך להפעיל שיקול דעת מיוחד לגבי כל תיק ותיק, כי זה לא תלוי בנסיבות של האיש הספציפי, אלא זה הסיפור הכללי.
אודית קורינלדי-סירקיס: לעומת זאת, כשמדובר באסירים פליליים, במעט מאוד מקרים בשנה הנשיא משחרר, נותן חנינה לאסירים ממאסר.
אודית קורינלדי-סירקיס: במקרים האלה, המשמעות של החוק הזה, שזו ברירת המחדל, ואם הנשיא ירצה לקבוע אחרת, הוא יקבע אחרת בכתב ההקלה שלו.
אודית קורינלדי-סירקיס: זאת אומרת, הוא יקבע, שרק אם הוא יעבור עברה מהסוג שבגינה הוא נכנס לכלא או כל מיני דברים אחרים.
אודית קורינלדי-סירקיס: זו המשמעות של החוק.
אודית קורינלדי-סירקיס: אני שוב אומרת, אנחנו לא זקוקים לחוק הזה.
אודית קורינלדי-סירקיס: אנחנו יודעים לעשות את זה לבד בכתב ההקלה, אנחנו עושים את זה גם היום, כולל באסירים הביטחוניים.
אודית קורינלדי-סירקיס: אבל אנחנו מוכנים לחיות אתו.
נעמה פויכטונגר: אני רק מבקשת להוסיף על מה שעורכת-דין קורינלדי אמרה: בהיבט אחד הצעת החוק הזאת כן מסדירה דבר שהוא חסר היום, והוא קביעת ברירת המחדל לגבי תקופת התנאי ולגבי המנגנון.
נעמה פויכטונגר: כמובן בעניינים האלה הנשיא גם יכול להחליט כפי שהוא ימצא לנכון, אבל כן חשובה לנו ברירה מחדל ברורה בחוק עצמו, לגבי מקרים שבהם הנשיא מאמץ את הקביעה הכללית.
ישי שרון: לנו יש רק הערה ספציפית לגבי אחד הסעיפים.
דוד רותם: שזה לא יהיה 40 ו-50, שזה יהיה 20 ו-30?
ישי שרון: 30 ו-40.
דוד רותם: למה 40 ו-50 לא טוב?
ישי שרון: זאת הערה שהיא לא בנפשנו.
דוד רותם: גם אם היא בנפשכם, הייתי מציע שלא תעירו אותה.
דוד רותם: זה לא בדיוק מתאים לי .
ישי שרון: אני מבין לאן אתה מכוון, אבל אני אומר ממש במשפט, למה אני חושב שזה צריך להיות 30 ו-40.
ישי שרון: ההערה היא יותר במישור של הרמוניה חקיקתית ואחידות בחקיקה, כדי שלא יהיה מצב של דיבור בשני קולות.
ישי שרון: בדברי החקיקה שלנו, גם העכשוויים וגם העתידיים, הכימות של מאסר עולם הוא 30 שנה – אם זה בסעיף 29א לפקודת בתי-הסוהר, זאת התקופה המינימלית שנקבעה לקציבת מאסר עולם.
ישי שרון: וגם שני דברי חקיקה שעתידים לבוא בפני הוועדה.
דוד רותם: עתידים לבוא, אתה יודע, "מזמור שיר לעתיד לבוא".
דוד רותם: למה לך לדבר אתי על דברי חקיקה שאולי יבואו?
ישי שרון: הם כבר בשלבים די - - -
דוד רותם: אם הם יבואו, זה יתקן אוטומטית בכל המקומות.
נעמה פויכטונגר: אדוני, דווקא בהקשר הזה, אני רוצה לדעת לאיזה הצעות חוק כיוון - - -
דוד רותם: הוא מתכוון לוועדת קרמניצר.
ישי שרון: לא, יש הצעת חוק, קודם כול, של תיקון לחוק חולי-נפש, שם התקופה המרבית של אשפוז של נאשמים ברצח היא 30 שנות מאסר.
ישי שרון: וגם בוועדת קרמניצר, העונש על עבירת הרצח הבסיסית יהיה מאסר עולם או 30 שנות מאסר.
נעמה פויכטונגר: אז מצד שני, אני רוצה רק להעיר, שבהצעת חוק מאבק בטרור – שעתידה, אני מקווה, לעלות בקרוב בפני הוועדה – דווקא שם הוצע לקבוע, שלגבי אסיר עולם בעבירת טרור, המינימום של הקציבה יהיה 40 שנה.
נעמה פויכטונגר: אומנם זה לא עבר, ואנחנו לא יודעים מה יוחלט, אבל מבחינת הצעות החוק שלנו דווקא יש יישור קו בין ההצעות.
ישי שרון: שוב, זאת לא הערה מהותית, רק היה חשוב לציין אותה.
דוד רותם: אתם צריכים לפעול שבתי-המשפט לא יפסקו עונשים כאלה בכלל, כי מאסר עולם צריך להיות מאסר עולם.
דוד רותם: לא 40, לא 30, לא 20 ולא כלום, זה מאסר עולם.
עמירם עמרה: אגב, כשבתי-המשפט פוסקים מאסר עולם, זה מאסר עולם.
עמירם עמרה: מאסר עולם כשמו כן הוא.
דוד רותם: הם מתכוונים מאסר עולם עם ניקוי שליש.
דוד רותם: חבר הכנסת דנון, אתה רוצה להסביר לנו את הצעת החוק שלך?
דני דנון: אני לא ארחיב.
דני דנון: באתי ממניעים של טיפול באסירים על רקע לאומני.
דני דנון: על החזרה שלהם, שתהיה באמת חנינה על תנאי.
דני דנון: עמדת המשרד מקובלת עלי – להרחיב את היריעה לכלל האסירים, ולכן אני חושב, ברשות היושב-ראש, שנוכל להתקדם בחקיקה הזאת.
דני דנון: ובאמת, מי שיוצא ומקבל את החסד או מקבל חנינה מנשיא המדינה, טוב שיידע, שאם הוא חוזר לפשע, באופן מיידי הוא חוזר גם לבית-הסוהר.
דוד רותם: אנחנו צריכים לצרף את ההצעות, נכון?
דורית ואג: לפי סעיף 84(ד).
דוד רותם: יופי שאת זוכרת.
דוד רותם: כשהייתי מרצה באוניברסיטה לימדתי את הסטודנטים שלי, שצריך לדעת איפה לחפש, לא צריך לזכור שום דבר.
נעמה מנחמי: אז היא חיפשה.
דוד רותם: אז חיברנו.
דוד רותם: דבר שני, מה זה עבירות על רקע לאומני?
דני דנון: הכוונה לאסירים ביטחוניים, אדוני היושב-ראש.
דוד רותם: אז זה לא עבירות על רקע לאומני.
דוד רותם: אני מכיר בזמן האחרון עברות על רקע לאומני, שכשיתפסו אותם ויכניסו אותם לכלא, וייתנו להם חנינה, ואחר כך הם יעברו עוד עברה כזאת, אתה תגיד שהחוק הזה לא חל עליהם.
דני דנון: גם אותם צריך להחזיר.
דוד רותם: מישהו רוצה להעיר עוד הערות?
דוד רותם: אני יכול להצביע, אם כך.
דוד רותם: עברו אומנם רק 25 דקות, אני צריך לחכות עוד חמש דקות.
קריאה: אנחנו לא נתרעם.
דוד רותם: אתם לא תתרעמו, אבל יגיעו פתאום חברי הכנסת מהאופוזיציה, ויגידו, שעשיתי מחטף.
דני דנון: אתה לא מחויב, אדוני היושב-ראש.
דוד רותם: אני שמח על ההדרכה שבזמן האחרון אני מקבל ממך.
דוד רותם: נעמה, את רוצה לקרוא את החוק?
נעמה מנחמי: הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 12) (שחרור לפי החלטת נשיא המדינה), התשע"א–2011 פסקה (3) היא בעצם רק פסקה מבהירה, שמטרתה להבהיר, שאסיר שנקצב עונשו, סיים את תקופת המאסר שנקצבה לו, ואחרי שסיים אותה תקופה שוחרר ועבר עברה נוספת לדוגמה, לא יוחזר ליתרת העונש שהיה לו מלכתחילה, עונש המאסר הראשוני.
דוד רותם: הוא לא יוחזר ליתרה, אבל הוא יקבל אותה, משום שבהבניית שיקול הדעת קבענו שזה סעיף שצריך לקחת בחשבון.
דוד רותם: חבר הכנסת מקלב, שאלות?
אורי מקלב: זה גם יחול על פעילי טרור מצד הימין?
דוד רותם: אם המשטרה תתפוס פעילי טרור מימין, אז זה גם יחול עליהם.
דני דנון: ואם הם יקבלו חנינה, ויחזרו לפעול.
דוד רותם: נעסוק היום בהצעה לסדר בנושא: "בחינות לשכת עורכי הדין", הצעות לסדר של חבר הכנסת אדרי, חברת הכנסת רגב וחבר הכנסת אורי מקלב.
דוד רותם: חברי הכנסת המציעים יציעו ויסבירו לנו מה הם רוצים.
דוד רותם: לאחר מכן כל אחד יוכל לקבל רשות דיבור.
דוד רותם: אני מבקש, מכיוון שאנחנו משודרים, ואתם אורחים חדשים פה בוועדה – כל אחד, כשהוא מתחיל לדבר, יציג את עצמו, כדי שנדע מי המדבר.
דוד רותם: חבר הכנסת אדרי, בבקשה, אדוני.
יעקב אדרי: שלום.
יעקב אדרי: תודה לך, אדוני היושב-ראש.
יעקב אדרי: חברי חברי הכנסת, וכמובן כל הנמצאים כאן איתנו, הנושא הזה עלה בעקבות אחוז הנכשלים הגבוה מקרב הנבחנים.
יעקב אדרי: כל השנים היה אחוז סביר של נכשלים, והפעם זה קפץ לאחוז גבוה.
יעקב אדרי: התברר שהבחינה היתה בלתי עבירה, קשה מאוד.
יעקב אדרי: אני לא עורך-דין.
דוד רותם: בסדר, יש גם אנשים מושלמים.
יעקב אדרי: אני לא בדקתי את זה באופן אישי, אבל כן בדקתי מה קרה.
יעקב אדרי: וכמובן שהמספרים בלטו מיד לעומת השנים הקודמות.
יעקב אדרי: 52% נכשלים זה דבר ללא תקדים.
יעקב אדרי: כאשר העליתי את זה במליאה, אמר לי שר המשפטים בכנות רבה מאוד – הוא באמת אדם שמבין, ועל זה אני חושב שאין ויכוח – גם אני לא הייתי עובר את הבחינה הזאת.
יעקב אדרי: והוא אמר את זה בכנות.
דוד רותם: אבל הוא לא התכוון.
יעקב אדרי: הוא התכוון.
יעקב אדרי: אז עוד יותר גרוע.
מירי רגב: מי שמכיר את נאמן יודע, שאם הוא אומר משהו במליאה, הוא מתכוון אליו.
יעקב אדרי: אני מוכרח להגיד, שאני מאמין שהוא נאמן לדבריו.
יעקב אדרי: אני חושב שהוא אמר את זה במלוא הרצינות.
יעקב אדרי: הוא אמר את זה גם למתמחים, והוא אמר את זה גם בפני המליאה.
יעקב אדרי: אני חושב, שאנשים שהקדישו ארבע שנים – יש כאלה שיותר – לנושא הזה, מן הדין ומן הצדק, שאלה שעושים את הבחינות האלה, ותיכף נשמע את כל הניסים והנפלאות שזה גוף מקצועי ואובייקטיבי וכולי – הם אלה שעשו כל מאמץ, ואני אומר את זה בזהירות רבה מאוד, אבל יש לי חסינות, להכשיל כמה שיותר אנשים.
יעקב אדרי: אני אומר את הדברים הכי קשה, הכי ברור, כדרכי בקודש.
יעקב אדרי: אתם תגיבו אחרי זה.
דוד רותם: אני רק רוצה להזכיר לך, שלשכת עורכי-הדין היא חלק ממערכת המשפט, ואני מבקש לא לתקוף את מערכת המשפט.
מירי רגב: לשמוע את זה ממך, היושב-ראש, זה דבר גדול.
יעקב אדרי: אני תוקף את לשכת עורכי-הדין עכשיו.
יעקב אדרי: אל תלך לי – אני לא הגעתי לשם.
דוד רותם: אני קראתי את הדרשה של בייניש כל השבת.
מירי רגב: זה קצת לא יאומן, לשמוע את זה ממך.
יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, כאחד שמבין – ואני מאוד מעריך את המקצועיות שלך, ואני בטוח שאתה מבין את זה מכל ההיבטים – לא יכול להיות, קודם כול, שהממוצע השנה קפץ בצורה כל כך גבוהה.
יעקב אדרי: ויגידו מכללות – אחרי זה נשמע את כל הסיפורים והנפלאות.
יעקב אדרי: אני מוכרח לספר, ואני מספר את זה בכל מקום, הייתי גם שר הבריאות, והתברר לי שהגילדות נמצאות בכל מקום.
יעקב אדרי: גם בהסתדרות הרפואית מקשים כמה שיותר.
יעקב אדרי: אבל אני דורש הגינות, ואני דורש שהדברים יהיו ברורים.
יעקב אדרי: ואני אגיד למה אני מתכוון.
יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, מקובל עלי – מקצוע עריכת-הדין הוא מקצוע מאוד חשוב – שאנחנו רוצים את טובי עורכי-הדין במערכת המשפט.
יעקב אדרי: אני חושב שכולנו רוצים את זה.
יעקב אדרי: אני אגיד יותר מזה, לדעתי נכנסו לתחום הזה אנשים שלא צריכים להיות שם.
יעקב אדרי: אני אומר את זה במלוא הזהירות, במלוא הכבוד הראוי לכל בן-אדם שרוצה להיות עורך-דין.
יעקב אדרי: במקומות שאני מכיר אני שומע: זה עורך-דין, זה עורך-דין.
יעקב אדרי: אמרתי: אני מודאג.
יעקב אדרי: יחד עם זאת, אנשים, רובם, מקדישים ארבע שנים למקצוע המכובד הזה בשביל להצליח ולעבוד.
יעקב אדרי: יש שתי אפשרויות: או שמראש הרף יהיה גבוה, ואני לא מתנגד לזה.
יעקב אדרי: כאשר ניגשים לבחינה להיכנס לפקולטה למשפטים, ללמוד משפטים, אז יהיו בחינות קשות, אני לא נבהל מזה.
יעקב אדרי: זה נראה לי יותר הוגן, יותר צודק.
יעקב אדרי: גם זה כמובן צריך שיהיה במידה נכונה ונבונה.
יעקב אדרי: אבל לתת לאנשים ללמוד שלוש שנים, ארבע שנים, לפעמים יותר, ואחרי זה במבחנים מאוד קשים – אני לא תמים, איבדנו את התמימות שלנו מזמן.
יעקב אדרי: אתם עושים את זה במכוון.
יעקב אדרי: תגידו מה שתגידו, אני מנצל את החסינות שלי בשביל להגיד, שאתם פשוט לא רוצים שייכנסו.
יעקב אדרי: אתם רוצים למנוע את זה.
יעקב אדרי: אז אני אומר:
יעקב אדרי: יכול להיות שבתור גורם אינטרסנטי – אני לא רוצה להטיל דופי, חלילה, אבל הם גורם אינטרסנטי, על זה אין ויכוח.
יעקב אדרי: הם אינטרסנטים והם לא רוצים עוד עורכי-דין בעסק הזה, לא יעזור כלום.
דוד רותם: ואם נניח שזה נכון, מה שאתה אומר, תסביר לי, מה פסול בזה.
דוד רותם: אתה רוצה לשנות את הדברים?
דוד רותם: תגיש הצעת חוק, תפרק את לשכת עורכי-הדין.
מירי רגב: יש הצעת חוק מוכנה.
מירי רגב: היא תעלה.
מירי רגב: זה לא קשור אחד לשני.
יעקב אדרי: לא הגעתי לשם.
יעקב אדרי: לא אמרתי לפרק.
יעקב אדרי: אני חושב שהם גוף מאוד חשוב.
דוד רותם: אתה מאשים אותם בדברים חמורים מאוד, אני מוכרח להגיד לך.
יעקב אדרי: בנושא של הבחינות, כן, חד-משמעית.
יעקב אדרי: אני כבר מסיים.
יעקב אדרי: או שנושא הבחינות – להכין את הבחינות – יעבור לגוף אובייקטיבי לחלוטין, שזה משרד המשפטים, ששם אני יכול להגיד: זה מדינת ישראל.
יעקב אדרי: ושוב, אני אומר, הגוף הזה חייב להיות, צריך להמשיך להיות.
יעקב אדרי: נושא הבחינות – אנחנו רוצים להיכנס לעומק לעניין הזה, ואנחנו ניכנס.
יעקב אדרי: לא נוותר בעניין הזה, שלא יהיה לכם ספק.
יעקב אדרי: או שמשרד המשפטים, ידידי היושב-ראש, הוא שיעשה את הבחינות, או שמראש, בבחינות, יש להעלות את הרף ולהיות הוגן עם כולם.
יעקב אדרי: ולא לבזבז הון עתק, ואת השנים הכי טובות שלהם, ואחרי זה, בבחינה אחת, להכשיל 52%.
יעקב אדרי: לזה לא נסכים, נעשה הכול.
יעקב אדרי: אני יודע, דעתך לא כדעתנו, אני מקווה שאולי בכל זאת תסייע למצוא איזה קו ביניים, שייתן איזונים נכונים בכל העסק הזה.
דוד רותם: חברת הכנסת רגב.
מירי רגב: האמת היא שחברי אדרי העלה את רוב הדברים בעניין הזה.
מירי רגב: אני רוצה לתת דגש למספר נושאים נוספים, ואני רוצה לפתוח ולהגיד לך תודה, כבוד היושב-ראש, על הדיון הזה שאתה מקיים.
יעקב אדרי: ועוד ביום ראשון.
מירי רגב: אני רואה בו חשיבות מאוד גדולה.
דוד רותם: בוועדה אצלי עובדים יום ראשון, שני, שלישי, רביעי, חמישי.
מירי רגב: אני אומרת, תודה רבה על הדיון.
מירי רגב: זה לא היה בציניות.
יעקב אדרי: להפך, אני יודע שיום שני אתה עמוס.
מירי רגב: אני אומרת שוב, אנחנו בהחלט מעריכים את זה.
מירי רגב: לשכת עורכי-הדין אמרה לא פעם, שהיא רוצה לעצור את ההצפה של המקצוע.
מירי רגב: מותר לה.
מירי רגב: מה סמכויות לשכת עורכי-הדין על-פי חוק, אנחנו יודעים.
מירי רגב: בעיני הסמכויות הן רחבות מדי.
מירי רגב: בעיני לשכת עורכי-הדין היום היא גם הרשות השופטת, המחוקקת והמבצעת.
מירי רגב: לדעתי זה לא יכול להיות.
מירי רגב: שוחחתי על זה עם שר המשפטים.
מירי רגב: יש הצעת חוק מוכנה בעניין הזה, שכולנו חתומים עליה, ועוד הרבה מאוד חברי כנסת.
מירי רגב: זה ידון בנפרד.
מירי רגב: וההצעה שלך היא נכונה.
מירי רגב: יש לנו בעיה עם נושא לשכת עורכי-הדין – נביא אותה בנפרד.
מירי רגב: דנו עליה גם עם שר המשפטים.
מירי רגב: במושב הקרוב זה עוד יעלה לוועדת שרים לחקיקה.
מירי רגב: אבל עם זאת, לא יכול להיות מצב, שמשנים את כללי המשחק תוך כדי המשחק.
מירי רגב: החלטתם לעצור את ההצפה במקצוע – מאה אחוז.
מירי רגב: יכול להיות שיש לי טענות לזה; יכול להיות שאני חושבת שצריכים להיות יותר עורכי-דין בפריפריה; יכול להיות שאני חושבת ששכר עורך-הדין הוא גבוה מדי.
מירי רגב: לא ניכנס לזה עכשיו.
מירי רגב: אבל אני אומרת דבר מאוד פשוט: החלטתם לעצור את כמות האנשים במקצוע הזה – תעשו את זה לפני הבחינות, תעשו את זה מראש.
מירי רגב: תבדקו מי הן המכללות שנותנות את התואר.
מירי רגב: תעשו בחינה, אם נכון שהמכללות האלה ייתנו את התואר.
מירי רגב: תעשו תנאי סף גבוהים יותר למכללות האלה.
מירי רגב: תודיעו מראש, שחברים שילמדו במכללות האלה והאלה, אתם כלשכת עורכי-הדין, לא מוכנים לתת להם חותמת.
מירי רגב: הכול מקובל.
מירי רגב: תעשו את זה לפני, לא אחרי.
מירי רגב: לא אחרי שאנשים לומדים, משקיעים את זמנם, את מיטב כספם, בכל הגילאים.
מירי רגב: 52% נכשלים זה לא משהו שאפשר להגיד, יש סטיות לכאן ולכאן.
מירי רגב: בכל מבחן יש נכשלים, אף אחד לא מצפה שכולם יעברו את המבחנים האלה.
מירי רגב: אבל כשיש 52% נכשלים, בנוסף לאמירה מוצהרת שלכם, שאתם רוצים לעצור את ההצפה במקצוע – השילוב הזה, בעיני, מריח רע.
מירי רגב: ואם עושים צדק, אתם הראשונים שצריכים לעשות צדק.
מירי רגב: ואם עושים צדק, עושים צדק עם המתמחים האלה.
מירי רגב: כי גם זה צדק, שאותם מתמחים יקבלו את מה שמגיע להם.
מירי רגב: ואם שר המשפטים עומד מעל הבמה ועונה להצעות לסדר-היום של שלושת החברים פה, ואומר: אני בעצמי לא הייתי עונה על המבחן הזה, הוא לא אומר את זה בציניות.
מירי רגב: אם המבחן הזה לא עוסק במהות אלא בפרטים ובשאלות – שאף אחד לא מבין אפילו את השאלה עצמה, ואתה נותן לכמה עורכי-דין בכירים לענות על השאלה, וכל אחד עונה עליה אחרת, יש כאן בעיה.
מירי רגב: לא תמיד התלמיד לא בסדר.
מירי רגב: יש כאן בעיה עם מי שהכין את המבחן, למה הוא הכין אותו בצורה כזאת, והאם יכול להיות מצב כזה.
מירי רגב: בגלל שלא משנים כללים תוך כדי המשחק, יש כאן שתי אופציות, כבוד היושב-ראש.
מירי רגב: אופציה אחת, שלשכת עורכי-הדין תגיד דבר מאוד פשוט: הבנו, שמענו, בוא רגע נעיף את האגו החוצה.
מירי רגב: כולנו בני אדם, ובוא נשים את האגו בצד.
מירי רגב: אנחנו לשכה רצינית, מקצועית, שמענו את הטענות של המתמחים, הבנו את תשובת השר נאמן מעל המליאה – אם יש בעיה, נביא לכם את התשובה – נשמע מה אומר כאן כבוד היושב-ראש, ואיך הוא מסכם את הדיון הזה - -
דוד רותם: אני הייתי עובר את הבחינה בקלות.
מירי רגב: אתה מיוחד.
מירי רגב: - - ונעשה מבחן חוזר, אמיתי יותר.
יעקב אדרי: למה אין מועד ב'?
דוד רותם: רבותי, אם אתם רוצים מבחן חוזר, פקטור, מועד א', מועד ב', תביאו לי אסמכתא בחוק שאפשר לעשות את זה.
דוד רותם: לזרוק זה לא חוכמה.
מירי רגב: אנחנו יודעים שאפשר בכנסת הזאת לשנות תוך יומיים חוקים הרבה יותר רציניים מבחינה של לשכת עורכי-הדין.
יעקב אדרי: אתה עושה את זה.
מירי רגב: דרך אגב, לשר, בתקנות שלו, יש אפשרות להגיד שהוא מורה על בחינה חוזרת.
מירי רגב: אפשר לעשות את זה.
מירי רגב: אפשר למצוא את הדרך על-ידי פקטור או על-ידי בחינה חוזרת, שמי שנכשל – ייכשל, אבל מי שראוי לו לעבור את הבחינה, יעבור אותה על ענייני מהות, על הבנת החומר, על עצם היותו אחד כזה שלמד, שינן, ועשה את מה שצריך לעשות כדי לעבור את הבחינה של לשכת עורכי-הדין.
מירי רגב: אני חושבת שכזה דבר – חבל שיגיע לבג"ץ.
מירי רגב: ושוב, אם בג"ץ ייתן פתרונות במקום הכנסת, אז כנראה זה מה שאנחנו נביא על עצמנו.
מירי רגב: אבל לא יכול להיות שנשאיר את המצב כפי שהוא היום – 53% נכשלים בבחינה, שהשר הממונה על העניין, אומר שהוא לא היה עובר את הבחינה הזאת.
מירי רגב: לכן צריך לעשות שני דברים, כבוד היושב-ראש.
מירי רגב: אחד, תיקון העוול הנקודתי – לאפשר לאותם מתמחים בחינה חוזרת או שיעשו פקטור.
מירי רגב: אחרי זה, אם יהיה צריך, נטפל במכללות.
דוד רותם: עזבי את המכללות.
מירי רגב: לא, כי התשובה שנותנים היא שהמכללות הם לא גוף מוסמך, ורק מהאוניברסיטאות עוברים.
מירי רגב: ראיתי את התשובה שנתן השר, והוא הקריא חלק מהתשובה שכנראה לשכת עורכי-הדין נתנה לו להקריא.
מירי רגב: ולכן אני חושבת שזו לא טענה רצינית.
מירי רגב: בעניין סמכויות לשכת עורכי-הדין – זו סוגיה אחרת, שאני אדבר איתך עליה בנפרד.
מירי רגב: צריך לעשות על זה דיון בנפרד.
מירי רגב: אני אעלה את הצעת החוק שלי בלי שום קשר.
מירי רגב: אני מצפה שהיום, הדיון הזה, יעשה צדק עם 53% האנשים שנכשלו שלא בצדק, ושנעשה להם עוול.
אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.
אורי מקלב: אשתדל לא לחזור על דברי חברי, שנומקו בטעם רב.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש גם יודע, כבן של מורים, בעל של מורים ואב למורים, שכישלון של 52% אחוז בתוצאות המבחן זה כישלון של המורה, זה כישלון של הבוחן, ולא כישלון של התלמיד.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לצאת מנקודת ההנחה הברורה הזאת.
אורי מקלב: ואין לנו ספק שזאת היתה המגמה, וזאת היתה אפילו הכשלה.
אורי מקלב: במיוחד על רקע הדברים שנאמרים בתקופה האחרונה באופן מאוד בולט על-ידי לשכת עורכי-הדין.
אורי מקלב: זה היה עכשיו לקראת הבחירות שהיו בלשכת עורכי-הדין.
אורי מקלב: חלק מתעמולת הבחירות של המתמודדים היתה על צמצום עורכי-הדין בארץ, והנה התשובה והמגמה הגיעה מאוד מהר, והתוצאות במבחן האחרון הוכיחו.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, לא הבנת מה אומרת חברת הכנסת מירי רגב.
אורי מקלב: במקום להגיד: אנחנו צריכים לבדוק את עצמנו, וזה מה שהייתי מצפה מלשכת עורכי-הדין אחרי תוצאות כאלה, התשובות היו, שרוב הנבחנים היו מהמכללות, שרמת הלימודים שבהם היא נמוכה יותר, וחלק גדול מהנבחנים היו כאלה שלמדו בחוץ-לארץ, ובאו לעשות כאן את המבחן שוב, או כאלה שעשו מבחנים חוזרים.
אורי מקלב: ולכן הרמה היתה כזאת.
אורי מקלב: אנחנו ממש לא יכולים לקבל את התשובות האלה.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שהדברים האלה נעשו בכוונת מכוון, ולכן צריך לראות איך לפתור את זה.
אורי מקלב: ואנחנו צריכים לקחת בחשבון שאנשים השקיעו את מיטב כספם וזמנם.
אורי מקלב: אנשים לא באו לשחק וללמוד עוד מקצוע רק כדי שיהיה להם ברזומה תואר.
אורי מקלב: אנשים שהולכים ללמוד את זה – בשונה לפעמים ממקצועות אחרים, שאנשים צריכים את זה בשביל העבודה שהם מקבלים, ולומדים לתואר ראשון בשביל המשכורת והדרישות בעבודה שלהם – חלק גדול מאלה שלומדים משפטים לא לומדים רק בשביל התואר, אלא לומדים בשביל לעסוק בפרקטיקה אחרי זה, ולהיות עורכי-דין, וזה פוגם בהם באופן אנוש.
אורי מקלב: ואנחנו יודעים שחלק מהמחאה החברתית שיש היום היא לא רק על עליית מחירים, אלא על התנהלות קשה מול הרגולטורים, מול אלה שמחליטים ומערימים קשיים מאוד גדולים.
אורי מקלב: את הנושא הזה אנחנו צריכים לבחון בשני היבטים נוספים.
אורי מקלב: קודם כול, להחליט האם הוועדה שבוחנת היא ועדה אובייקטיבית.
אורי מקלב: זה שלשכת עורכי-הדין בוחנת את עורכי-הדין כבר כשלעצמו צריך לעבור מבחן.
אורי מקלב: זה צריך לעבור בדיקה חוזרת.
אורי מקלב: קשה להגיד שהוועדות האלה אובייקטיביות והוקמו באופן אובייקטיבי.
אורי מקלב: בניסיון שיש לנו בוועדה לפניות ציבור דנו לא פעם בוועדות הערר של ביטוח לאומי.
אורי מקלב: וגם שם באו להגיד לנו שוועדות הערר האלה מאוד אובייקטיביות: לא אנחנו עושים את זה בכלל, גוף חיצוני קצת, משרד הבריאות.
אורי מקלב: ובסוף מתברר שמי שמשלם לבוחנים, ומי שאחראי, ומי שנותן את הציון – הכול עובר דרך ביטוח לאומי.
אורי מקלב: וידענו לשנות את זה.
אורי מקלב: ויש לנו היום דרישה נחרצת לשנות את ועדות הערר של ביטוח לאומי.
אורי מקלב: לא יכול להיות אובייקטיביות, כאשר מי שעומד מאחורי זה הוא אותו ביטוח לאומי, ששם לו ועדות ערר ציבוריות מאוד.
אורי מקלב: אין בעיה לבנות ועדות ציבוריות וועדות מבחן – אלה שמכינים את המבחן, כאילו ציבורי – ויודעים מי עומד מאחורי המבחן ומי מושך בחוטים.
אורי מקלב: ומי שרוצה, יכול לראות גם מסמך שקיבלתי ממטה המאבק.
אורי מקלב: דרך אגב, כשראיתי את המסמך הזה, אמרתי: אני הייתי מעביר אותם.
אורי מקלב: מסמך כזה לבד יכול להעביר אתכם בציון עובר בעריכת-דין – מסוגנן היטב וברור.
אורי מקלב: הנושא האחרון, אדוני היושב-ראש, שאני רוצה להתייחס אליו, הוא עצם הדיון, אם יש לנו יותר מדי עורכי-דין.
אורי מקלב: האם צריך לעשות רפורמה אצל עורכי-הדין.
דוד רותם: אני אומר לך, כמי שעסק בעריכת דין למעלה מ-30 שנה, אין לנו יותר מדי עורכי-דין.
דוד רותם: כמה שיותר עורכי-דין יותר טוב לשוק.
דוד רותם: במקום להעסיק חמישה מתמחים העסקתי חמישה עורכי-דין.
דוד רותם: המשכורת שלהם היתה זהה.
דוד רותם: יותר טוב להעסיק עורכי-דין.
דוד רותם: אין עודף עורכי-דין.
דוד רותם: כמה שיותר, יותר טוב.
אורי מקלב: אני יודע שאוהבים להגיד, שבמדינת ישראל, על כל 130 איש יש עורך-דין אחד.
אורי מקלב: בכל אופן, כשאני צריך להמליץ לאנשים על עורכי-דין אני נתקל בחסר.
אורי מקלב: אני לא חושב שאנחנו יכולים למדוד את עצמנו ביחס לכל מדינות העולם.
אורי מקלב: אנחנו חזקים מאוד בנושא הזה.
אורי מקלב: כמעט כל פקיד צריך היום עורך-דין על ידו.
אורי מקלב: אני כבר לא מדבר על נבחרים.
אורי מקלב: לכן אם יש באמת עודף של עורכי-דין, אם יש היום זילות במקצוע הזה, או איך אפשר לייקר את המקצוע הזה, למקצע אותו יותר – יכול להיות.
אורי מקלב: אבל הדיון לא צריך להיות בלשכת עורכי-הדין, הוא צריך להיות במקום אובייקטיבי יותר, כאן, בבית הזה.
אורי מקלב: לא יכול להיות שלשכת עורכי-הדין היא זו שתחליט אם יש יותר מדי.
אורי מקלב: ראינו מספיק טייקונים מאוד גדולים גם בלשכות עורכי-הדין.
אורי מקלב: אנחנו יודעים היום על טייקונים שנמצאים בכלכלה.
אורי מקלב: יש טייקונים היום במערכת המשפטית, במערכת עריכת הדין, וזה שבתקופות האחרונות יש הרבה עורכי-דין עושה טוב למערכת.
מירי רגב: זה מוזיל קצת מחירים.
אורי מקלב: אם יש דעה אחרת, שיבואו לדון בזה.
אורי מקלב: אבל לא יכול להיות שמקבלים החלטה בלשכת עורכי-הדין.
אורי מקלב: מי שעושה את המבחנים זה לשכת עורכי-הדין.
מירי רגב: זו הרשות המחוקקת, המבצעת והשופטת.
מירי רגב: צריך לטפל בכלל בארגון הזה.
אורי מקלב: היא עושה הכול.
אורי מקלב: אני, במקום לשכת עורכי-הדין, כשהיו כאלה תוצאות, של 52% שלא עברו, הייתי אומר שאני צריך לבדוק את עצמי, אני צריך לחשוב, וזה לא צריך לבוא מאנשים במטה המאבק, או מאיתנו כחברי כנסת.
אורי מקלב: אבל אם זה מגיע לשולחן שלנו, אנחנו צריכים לדון באופן אמיתי מבחינה מקצועית.
אורי מקלב: לבחון מה קורה היום במסגרת הלימודים של עורכי-דין.
אורי מקלב: ואם מצמצמים, אז מצמצמים היום?
אורי מקלב: מצמצמים לעוד ארבע-חמש שנים, כפי שעורכי-דין עצמם אמרו כאן אצלך, אדוני היושב-ראש, בוועדות, בחודש האחרון – הגיעו בכירי לשכת עורכי-הדין, אולי כל הנהלת לשכת עורכי-הדין, וצעקו על החוק שניסו לחוקק בכנסת על שינוי הבחירות בלשכת עורכי-הדין, על שינוי הייצוג.
אורי מקלב: אחרי זה היה נושא הייצוג לבתי-המשפט.
אורי מקלב: באו עורכי-דין מהלשכה ואמרו: לא משנים את כללי המשחק באמצע המשחק.
אורי מקלב: זו היתה המנטרה שלהם.
מירי רגב: ופה כן משנים.
אורי מקלב: זה היה הדגל שאחריו הלכו – לא לשנות.
אורי מקלב: והנה כאן משנים את זה באמצע.
יורם חגבי חגי: אני מציע אולי ש - - -
יעקב אדרי: אתה לא היושב-ראש.
אורי מקלב: אתה עצרת את אדוני היושב-ראש.
אורי מקלב: תחשוב שאתה נמצא בבית-משפט.
מירי רגב: עם כל הכבוד, יש פה יושב-ראש, יש פה כל מיני גורמים שרוצים להתייחס.
דוד רותם: אני לא ידעתי שהתלמידים שלי מתחילים לתת לי עצות.
דוד רותם: אבל אני רוצה לשאול אתכם, רבותי המציעים, שאלה: בואו נניח, שנחליט לתת פקטור של 10%, דהיינו כל מי שקיבל 55, יהפוך להיות 65, ויקבל רישיון לעריכת דין.
דוד רותם: אתם מוכנים לקחת על עצמכם את האחריות שמחר, כשיהיה נגדי תיק, אני אלך לעורך-דין כזה והוא ייצג אותי?
דוד רותם: האיש לא עבר את הבחינה.
דוד רותם: אתם מעבירים אותו את הבחינה באופן לא אמיתי.
יעקב אדרי: אבל מבחן הסף אפשר?
מירי רגב: אבל המבחן הוא לא אמיתי.
דוד רותם: מי שאל, מה הקשר?
דוד רותם: אני אסביר לך מה הקשר.
בן קרפל: אני גם אוכל לענות לך אחרי זה.
דוד רותם: אתה בוודאי תוכל לענות לי.
אורי מקלב: אתה ביקשת מאיתנו.
דוד רותם: נכשלת בבחינה?
בן קרפל: נכשלתי.
בן קרפל: לא נכשלתי, סליחה, הוכשלתי.
דוד רותם: הוכשלת בבחינה?
דוד רותם: קיבלת 55?
בן קרפל: יותר.
בן קרפל: אבל זה רק עניין של מזל.
בן קרפל: הייתי יכול לקבל גם 65.
דוד רותם: המשמעות היא שלא ענית על 60% מהשאלות נכון.
בן קרפל: אני יכול לשאול אותך שאלה?
דוד רותם: בכוונה עשו לך את זה, אני אומר לך כבר.
בן קרפל: לא בכוונה.
בן קרפל: יש לי שאלה אחרת, שאלה מהותית, גם לאנשים פה מהלשכה.
בן קרפל: שמי בן קרפל, בוגר מכללת נתניה בכבוד.
בן קרפל: לא צלחתי את הבחינה האחרונה.
בן קרפל: אתה שואל אם תוכל לקחת על זה את האחריות.
בן קרפל: בעיני כן.
דוד רותם: לא אני, הם.
דוד רותם: אני לא אקח על עצמי שום אחריות.
בן קרפל: כולם, מדינת ישראל וכנסת ישראל – אם תוכל לקחת על עצמה את האחריות.
בן קרפל: חד-משמעית כן.
בן קרפל: בבחינה האחרונה, האנשים שקיבלו 55, 57, 65 – ההבדלים האלה בנקודות הם באמת עניין של מזל.
בן קרפל: הסטטיסטיקה לא משקרת.
בן קרפל: אני אשאל אותך משהו אחר: בחינה אמריקאית נכתבת מראש.
בן קרפל: כלומר האנשים שכותבים את הבחינה, אני לפחות מצפה, שהם יידעו את התשובות לבחינה, נכון?
בן קרפל: אני לא חושב שהם כל כך ידעו את זה.
בן קרפל: אני חושב שלקח להם יותר מדי זמן לפרסם את התשובות.
דניאל פלג: בבוקר הבחינה שתי שאלות נפסלו.
בן קרפל: ברגע שיש שאלון אמריקאי, יש תשובות אמריקאיות.
בן קרפל: ברגע שמסיימים את הבחינה, מפרסמים את התשובות.
בן קרפל: מה לקח כל כך הרבה זמן לפרסם את התשובות?
יעקב אדרי: כמה זמן זה לקח?
בן קרפל: ארבעה ימים, חמישה ימים.
בן קרפל: יש לי תשובה למה זה לקח כל כך הרבה זמן.
בן קרפל: הם חיכו שחברות ההכנה יפרסמו את התשובות שלהם.
בן קרפל: קודם כל, היה שוני בין חברות ההכנה.
בן קרפל: המומחים, שבזה הם מתעסקים.
בן קרפל: אנחנו חשבנו שהוועדה הבוחנת, שבה יושבים עשרה אנשים, גדולי המשפט, מחברים את השאלות בעצמם.
בן קרפל: לתדהמתנו גילינו, שהם לא מחברים את השאלות בעצמם.
בן קרפל: הם מפריטים את השאלות.
בן קרפל: כלומר יכול להיות שמתמחה חיבר לי את השאלה.
בן קרפל: אתה מבין את האבסורד?
בן קרפל: זאת אומרת, זה רק עניין של מזל.
בן קרפל: כששואלים אותי אם קרקעית הכינרת היא קרקע ציבורית או ייעודית – מעולם לא נשאלנו.
בן קרפל: היו שם דברים, אני מצטער, לא אזוטריים – הזויים, שכוונתם להכשיל.
בן קרפל: אחרת אף אחד מאיתנו לא היה מתבזה – כי הלשכה מציגה אותנו כציבור של נכשלים.
בן קרפל: יושב-ראש מחוז חיפה קרא לנו, סליחה שאני אומר את זה בפורום הזה, מטומטמים.
בן קרפל: ככה כולנו הרגשנו כשקראנו את הדברים שלו.
בן קרפל: כל הסיטואציה שנוצרה פה, היא פשוט מוזרה.
יורם חגבי חגי: אני יכול משפט אחד, כבוד היושב-ראש?
קריאה: קודם העמדה של המתמחים.
דוד רותם: אתה תיכף תצטרך לענות לכל הטענות.
יורם חגבי חגי: משפט אחד לבחור.
דוד רותם: יורם, שב.
דוד רותם: תן להם להגיד קודם את כל מה שיש, אחר כך תענו.
ענת שיחור: קיבלתי 62 בבחינה.
ענת שיחור: חסרות לי שלוש נקודות.