GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קרול שור: אני הייתי יכולה להיות עשירה היום אם הייתי מקבלת את כל הבחורים, אבל מה אני אעשה אתם?
אופיר פינס-פז: יש יותר גברים שרוצים להשתדך מנשים?
קרול שור: ברמה של לא אקדמאים.
קרול שור: ברמה של האקדמאים יש איזון.
קרול שור: אני עובדת בדרך כלל בין הגילאים 26-27 עד 40, זה טווח הגילאים.
קרול שור: אם אני אקבל כסף מבחורים, ואין לי בנות בשבילם, תהיה לי בעיה, ואני לא אעשה את זה.
בארי שור: מר פינס, יש משהו מאוד מסוכן במה שאמרת בעניין החוק, אם זה נכון מה שאמרת.
בארי שור: אנחנו אחד המשרדים שלא מקבלים כסף מכולם, אני רוצה שתשים לב לנקודה הזאת.
בארי שור: התלונות או הטענות, אם תסכים או לא, שיש משרדי שידוכים שלוקחים כסף מאדם, כשהם יודעים מראש שהם לא יכולים לעזור לו, זה מה שאנחנו לא עושים.
בארי שור: אנשים מתקשרים אלינו, אנשים באים אלינו, וקרול אומרת: אדון, גברת, אני לא יכולה לעזור לכם, אני לא מוכנה לקבל את הכסף שלכם.
בארי שור: לפי מה שאמרת מר פינס, אנחנו נהיה חייבים לקבל אותו לקחת את הכסף, אפילו אם נדע מראש שאנחנו לא יכולים לעזור לו.
זהבה גלאון: זה לא נוסח כך.
אופיר פינס-פז: זה לא מה שאני אומר.
אופיר פינס-פז: אני אומר שאתה לא יכול להגיד לאדם, שמשום שהוא לא יהודי, אם הוא ערבי שרוצה לקבל שירות, אתה יכול להגיד לו: אין לי ערביות להציע לך.
אופיר פינס-פז: אתה לא מסרב, אלא אתה אומר: אני לא יכול לעזור לך.
אופיר פינס-פז: ואלה שני דברים שונים.
קרול שור: זה מה שאנחנו עושים.
אופיר פינס-פז: אבל אתה לא יכול להגיד: אני לא רוצה לקבל אותך, כי אתה בן 60, או כי אתה לא יהודי, או כי אתה לא אקדמאי.
קרול שור: אני אומרת להם בטלפון: אין לי.
אופיר פינס-פז: אתה יכול להגיד: אני אומר ביושר שאין לי מה להציע לך.
אופיר פינס-פז: הצטרפו אלינו עוד זוג שדכנים, משפחת פרי.
אופיר פינס-פז: אתם מכירים את הצעת החוק של חברת הכנסת גלאון?
רות פרי: למעשה היינו שותפים בזמנו לבנייה של הצעת החוק.
רות פרי: צריך לתקן עוד הרבה דברים.
רות פרי: אני עובדת 20 שנים, ואני כבר יכולה לפתוח אוניברסיטה בנושא הזה.
רות פרי: שמעתי קצת על מה שדיברתם פה.
רות פרי: נכון שיש אנשים שאנחנו לא יכולים לקבל, ברור שאנחנו לא מעליבים אותם ואומרים "אי-אפשר", אנחנו אומרים להם שאין לנו מה להציע להם.
רות פרי: הרבה ערבים מתקשרים אלינו, הרבה אנשים שלא שייכים לסוג האוכלוסייה שאנחנו נותנים להם שירות.
רות פרי: מה טוב יותר ומה פייר יותר מאשר להגיד: אין לי מה להציע?
רות פרי: זה לא פייר לקבל כסף, ואחר כך לא לתת שירות.
אופיר פינס-פז: זה ברור, אני רק אמרתי שאם יהיה חוק מהסוג הזה, אי-אפשר יהיה לסרב על הסף.
אופיר פינס-פז: זאת אומרת, לא תוכלו להגיד לאדם, שמשום שהוא בן 60, את לא מקבלת אותו.
רות פרי: אם אין לי מה להציע לו?
אופיר פינס-פז: את אומרת לו: אין לי מה להציע לך, יש לי רק כאלה וכאלה, אבל הוא יכול להתעקש ולהגיד לך: אני בן 60, אני רוצה שתשדכי לי בחורה בת 20.
בארי שור: מר פינס, מה קורה אם בן 70 רוצה בחורה בת 20, והוא יודע שיש לנו בנות 20, ואנחנו לא מוכנים לקבל אותו?
בארי שור: לפי החוק נהיה חייבים לקבל אותו.
אופיר פינס-פז: אין לי מושג, אני לא מבין במקצוע הזה.
זהבה גלאון: אני חושבת שחבר הכנסת פינס נותן לזה פרשנות מרחיקת לכת.
זהבה גלאון: אני מבינה שזה משעשע וזה מעניין בן 70 ובת 20.
זהבה גלאון: האווירה המבודחת הזאת, לדעתי, היא בבחינת חרב פיפיות לחוק.
זהבה גלאון: האווירה המבודחת הזאת, שנשמעה, עושה נזק למה שהתכוון המחוקק.
זהבה גלאון: ההצעה לא מושלמת, אני חושבת שלא חשבו על כל האספקטים, גם אחרי שכתבנו אותה הסבו את תשומת לבנו לדברים מסוימים.
זהבה גלאון: אבל לדבר אחד היא ודאי באה לתת מענה, ולכן מאוד לא אהבתי את השאלה: מה ילמדו אותם השדכנים.
זהבה גלאון: זאת אומרת, כל זה רק שידוכים, ומה הם ילמדו?
זהבה גלאון: סוג כזה של דיבור וסוג כזה של התייחסות - - -
איל זנדברג: הדיבור שלי היה אינפורמטיבי לחלוטין.
איל זנדברג: באמת שאלתי מה הם ילמדו שם.
איל זנדברג: לא היתה לי שום כוונה לזלזל בהצעה.
זהבה גלאון: הסברת לנו כמה החוק להגנת הצרכן נותן מענה, הכול נכון, רק זה לא מביא בחשבון דבר אחד.
זהבה גלאון: זה שיש חוקים על הנייר וזה שיש גופים שהם גופי אכיפה, זה לא מביא בחשבון שאנחנו מדברים כאן על רגשות של בני אדם.
זהבה גלאון: מוכרחים להביא את זה בחשבון, וכשמדובר בבני אדם שנפגעו, עם כל החוק להגנת הצרכן, הוא לא יודע שזה נותן לו מענה, זה לא נופל בהגדרות האלה, ואנשים לא יפנו לשם.
זהבה גלאון: צריך להיות ברור שהנושא הזה פרוץ, לא דומה הנושא הזה לשורה של בעלי עיסוקים אחרים, כמו שמאים, מתווכים וכן הלאה.
זהבה גלאון: אני חושבת שאנשים שעוסקים בענף השידוכים, נדרשת מהם איזו מידה, אני לא מדברת על כאלה שכבר עובדים במקצוע 20 שנים, ויש להם ניסיון, והחיים עושים את שלהם, אבל אנשים חדשים, שרוצים לפתוח משרדי שידוכים, נדרשת מהם מידה של הבנה גם לנפש האדם, לא יזיק שילמדו פסיכולוגיה.
אופיר פינס-פז: אפשר לכתוב שהם חייבים להיות פסיכולוגים.
זהבה גלאון: אני לא אומרת את זה.
זהבה גלאון: אני מודה ששתקתי ושתקתי, אבל לשבת פה בנימה מבודחת כזאת, זה עושה עוול להרבה מאוד אנשים.
זהבה גלאון: אני מאוד בעד שישתדכו, אני בעד לעשות טוב לאנשים, אבל צריך להביא בחשבון איזה עוול נגרם לאנשים.
זהבה גלאון: זה לא שיום אחד התעוררתי והחלטתי לעשות חוק להגביל את ענף השידוכים.
זהבה גלאון: כיוון שצריך למזער ככל שניתן את ההגבלות, אני חושבת שצריך להחליט שזה נושא שמצריך עיגון חקיקתי.
זהבה גלאון: ביחס לפרטים, יש לי פה שורה של הצעות איך לשפץ את הצעת החוק שלי.
זהבה גלאון: אבל הנימה המבודחת הזאת היא קצת לא לרוחי.
אופיר פינס-פז: אני מצטער על הנימה המבודחת.
אופיר פינס-פז: אם מישהו קיבל את זה בצורה לא נכונה, אני מתנצל.
זהבה גלאון: תאמין לי שהאישה שבאה אלי ממש לא היתה מבודחת, היא היתה עם דמעות בעיניים.
אופיר פינס-פז: אני מאמין לך, אבל עדיין אנחנו לא עושים חוקים על אישה שהיתה בדמעות בעיניים.
זהבה גלאון: אני מסכימה אתך, אבל זה לא מקרה בודד.
אופיר פינס-פז: יש כלים בחוק, כפי שאמר נציגו של משרד המשפטים, לטפל בבעיות מהסוג הזה.
זהבה גלאון: עובדה ש-50 שנה החוקים האלה לא עבדו.
אופיר פינס-פז: חבר הכנסת רביץ, בבקשה.
אברהם רביץ: ראשית כול, זה לא נורא שמדברים לפעמים על חוק בנימה מבודחת.
אברהם רביץ: החיים מבודחים.
אברהם רביץ: אני לא אדבר בנימה מבודחת, למרות שיש לי הרבה בדיחות על זה, כי זאת הצעת חוק של חברת כנסת, וצריך להתייחס בכבוד לעניין הזה.
בארי שור: אני לא מבין את העוול לאיזה צרכן שהלך לשדכן או שדכנית ולא קיבל את השירות.
בארי שור: אם הוא לא קיבל את השירות, יש תמיד בית-משפט.
בארי שור: אני מכיר הרבה מקרים ששדכנים הפסידו, והפסידו בגדול, בבית-משפט.
זהבה גלאון: אנשים מתביישים, לא נעים להם.
אברהם רביץ: השדכנות הוא מקצוע עתיק מאוד, ולכן יש להתייחס למסורת של המקצוע הזה.
אברהם רביץ: אני לא בקיא בדיוק בפעילות של המוסד הזה, שלא בציבור החרדי, אבל אני יודע שמאשימים תמיד את הציבור החרדי שמתחתנים בשידוכים, כאילו זה היה הדבר הנורא והחמור ביותר.
אברהם רביץ: נכון, אצלנו מתחתנים בשידוכים, כמעט כולם.
אברהם רביץ: רק השובבים שבחברה מוצאים את דרכם בעצמם, והם לא מספרים על כך.
אברהם רביץ: שואלים: מי היתה השדכנית?
אברהם רביץ: אז הם אומרים: ליבה דישדכנטע.
אברהם רביץ: ליבה זה גם שם וגם אהבה.
אברהם רביץ: הם מסתתרים מאחורי זה.
אברהם רביץ: אצלנו שידוך או שדכן זה לא מקצוע בכלל, זה חלק מחיי החברה, וגם אם משלמים במקרים רבים, ברוב המקרים לא משלמים, זה חלק מחיי החברה.
אברהם רביץ: למשל, ראש הישיבה משדך בחורים, הוא מרגיש את זה כחובה, כך גם רב וראשי קהילה.
אברהם רביץ: אמרתי בדיון הקודם שהיה בנושא השידוכים, חגי מירום, נדמה לי, הביא את הצעת החוק - - -
ירון לוינסון: רפי אלול, במסגרת הוועדה לפניות הציבור.
זהבה גלאון: זאת לא יוזמה מקורית שלנו.
אברהם רביץ: זה היה כבר בדיון, זה כבר עבר קריאה טרומית.
אופיר פינס-פז: גם הצעת החוק הזאת עברה קריאה טרומית.
אברהם רביץ: כשזה הגיע לדיון אמרתי באופן ציורי, שהשדכן, כל מה שהוא צריך שתהיה לו, לפי סיפורי עגנון ואחרים, זו קופסת טבק.
אברהם רביץ: הוא הולך ומרחרח טבק, ונותן לבחור קצת טבק להריח.
אברהם רביץ: זה היה חלק מההווי היהודי, כל הנושא של השידוכים.
אברהם רביץ: להכניס הווי יהודי למערכת חוקית, זה לא נראה לי.
זהבה גלאון: זה הדבר היחיד שהוכנס למערכת חוקית?
אופיר פינס-פז: אתה לא רואה בזה פגיעה בסטטוס-קוו הדתי?
אברהם רביץ: אוי לו לשדכן אם הוא ירמה, אם הוא ישקר, לא אם הוא יגזים, כי כל שדכן מגזים, גם עם החוק הוא ימשיך להגזים.
אברהם רביץ: חייבים להגזים קצת, לקרב את הצדדים.
אברהם רביץ: מי שמגיש הצעת החוק יודע שזה לוחץ באיזה מקום.
אברהם רביץ: אבל, אם היה אפשר לבודד את זה, אני לא יודע איך, אני יושב וחושב על זה מאז שראיתי את הצעת החוק, חשבתי איך אני מבודד.
אברהם רביץ: מחד גיסא, חברי הכנסת גלאון והירשזון חושבים שיש צורך לתקן את זה; ומאידך גיסא, זו פגיעה בציבור שאני מייצג.
אברהם רביץ: זה דבר מכובד כזה, זה דבר שלא הולכים ללמוד, החכם שבבית-המדרש, שיושב, לא בכותל המזרח, אלא דווקא ליד התנור.
זהבה גלאון: גובים כסף בשדכנות?
אברהם רביץ: אני לא יודע אם רבים או לא גובים כסף, אבל אני חושב שהרוב לא גובים.
רות פרי: לא נכון, הם גובים.
אברהם רביץ: אני מכיר, אני חי בתוך חברה שכל היום עוסקת בשידוכים.
אברהם רביץ: לי יש בת אחת, אני לא חושב שאני צריך לשלם, אולי בגלל שהיא יפהפייה.
אברהם רביץ: אתם אולי יודעים יותר טוב.
זהבה גלאון: אדוני הרב, אם לא גובים כסף, זה לא בחוק, ברגע שגובים כסף על משהו, זה הופך את זה למקצוע.
אברהם רביץ: אני מדבר על אדם שעושה את זה יותר בקביעות, ואין לו משרד, כמובן.
אברהם רביץ: פלוני לפלונית, ואחר כך נותנים לו מתנה.
אברהם רביץ: זאת פגיעה בחברה המסורתית, ששם הכול מתנהל בשידוכים.
אופיר פינס-פז: עורכת-הדין ארבל אסטרחן, היועצת המשפטית של הוועדה, בבקשה.
ארבל אסטרחן: גם אנחנו רואים בעייתיות מאוד רבה בהצעת החוק, גם מהדברים שנאמרו כאן על-ידי חברת הכנסת גלאון.
ארבל אסטרחן: מדובר בעיקר בנושא של הגנה על הצרכנים, אנשים שנפגעו, אנשים תמימים שקיבלו שירות לא טוב והם מרגישים שנעשה להם עוול.
ארבל אסטרחן: בוודאי שכל צרכן, כשהוא מקבל שירות לא טוב והוא מרגיש שנעשה לו עוול חמור, הוא לוקח את זה לפעמים יותר אישית, פחות אישית, הנושא הוא בעייתי.
ארבל אסטרחן: אבל, מכאן ועד ללכת למשטר של רישוי ולהגביל מי יכול לעסוק במקצוע, יש מרחק רב, במיוחד שהיום חופש העיסוק נחשב לזכות חוקתית וצריך מאוד להיזהר כאשר פוגעים בו, וגם זה צריך לעשות בתנאי פסקת ההגבלה.
ארבל אסטרחן: ונראה שהצעת החוק הזאת אינה עומדת בתנאים המפורטים, לא מבחינת התכלית שבה ולא מבחינת המידתיות.
ארבל אסטרחן: נכון שיש חוקים שעוסקים ברישוי, אבל מדובר הרבה פעמים במקצועות רפואיים, כשמדובר בחיי אדם, רופאים, רוקחים, מובילי חומרים מסוכנים - מקצועות מעין אלה.
זהבה גלאון: מתווכי נדל"ן זה קשור לחיי אדם?
ארבל אסטרחן: אני מייד אתייחס לזה.
אברהם רביץ: שאלתי את האינסטלטור שלי אם יש לו רשיון?
ארבל אסטרחן: גם אדם שאינסטלטור נותן לו שירות רע, יכול להרגיש מאוד רע, ויכול להיות שיש הרבה מאוד אינסטלטורים רמאים, וזאת אולי בעיה כללית.
ארבל אסטרחן: נחייב אותם לעבור קורס וללמוד ולעבוד רק מגיל מסוים?
ארבל אסטרחן: זה נושא מאוד בעייתי.
ארבל אסטרחן: היות ומדובר בזכויות חוקתיות, אפשר להזכיר פה גם את חוק-יסוד כבוד האדם, שמעגן את זכות הקניין, שגם בו יכולה להיות פגיעה.
ארבל אסטרחן: אדם שהיה לו משרד לשידוכים, פתאום לא יעמוד בתנאים, אומרים לו: אתה לא יכול יותר להפעיל את המשרד שלך.
ארבל אסטרחן: לגבי הנושא של חוק המתווכים במקרקעין.
ארבל אסטרחן: ציין איל זנדברג שמשרד המשפטים טען ונתן חוות-דעת כתובה בזמנו ליושב-ראש ועדת החוקה, שהחוק אינו עומד בתנאי פסקת ההגבלה של חוק-יסוד: חופש העיסוק.
ארבל אסטרחן: ניסיתי לבדוק, בדברי ההסבר של הצעת החוק, איך הסבירו את החוק הזה לאור התנאים התקפים.
ארבל אסטרחן: אפשר לציין שהצעת החוק עלתה עוד לפני קיומו של חוק-יסוד: חופש העיסוק, אבל החקיקה שם התארכה, ובאותו מקרה דובר על כך, ואני קוראת מדברי ההסבר, ש"עם בוא גלי העלייה מברית-המועצות, נוצרה בעיה אמיתית, חלק גדול מהעולים אינם מכירים את המציאות הישראלית, אין להם כלים לשפוט ולהעריך את הנכס המוצע להם להשכרה, הם לא בקיאים בתנאים הנוגעים לרכישת דירות בישראל".
ארבל אסטרחן: דובר שם על כספים מאוד גדולים.
ארבל אסטרחן: כסף של דירה זה לא כמו כסף שאתה מקבל על שירות מאדם, 500-600 דולרים, אפילו 1,000 דולרים.
ארבל אסטרחן: לכן באותו מקרה, נוצר כנראה צורך מיוחד שחברי הכנסת סברו שהצעת החוק היא מידתית ועומדת בתנאי פסקת ההגבלה.
ארבל אסטרחן: נראה שפה הדברים האלה לא מתקיימים.
ארבל אסטרחן: אני רוצה להתייחס למה שאמר חבר הכנסת רביץ קצת בבדיחות.
ארבל אסטרחן: מדובר פה בפגיעה מאוד חמורה בתחרות.
ארבל אסטרחן: לא לאפשר לכל אדם לעסוק במקצוע הזה, כשלא נדרשת איזו מומחיות מיוחדת, זו בעיה מאוד חמורה.
ארבל אסטרחן: צריך לזכור שהחוק מדבר על כל מי שעושה את זה בתמורה, כשזה גם תמורה כספית.
ארבל אסטרחן: זאת אומרת, גם מי שמקבל מתנה בכל חתונה ולא מקבל כסף, נכנס לחוק הזה.
ארבל אסטרחן: באמת צריך לבחון האם יש דרך אחרת לפקח על האנשים שמפעילים משרדים כאלה.
ארבל אסטרחן: זה שחדשות לבקרים נפתחים משרדים, טוב מאוד, זה מגביר את התחרות.
ארבל אסטרחן: ואדם שהולך לנותן שירות, צריך לברר למי הוא הולך, לשאול אנשים, לבקש מהמשרד שייתן לו שמות של אנשים שהתחתנו דרכו, לבדוק שהוא הולך לנותן שירות טוב.
ארבל אסטרחן: אם רוצים לנסות לעשות איזו הסדרה, צריך ללכת לכיוון שהוצע על-ידי משרד המשפטים, לנושא של חוק הגנת הצרכן, כי מדובר פה בנושא שהוא פרופר צרכני.
אופיר פינס-פז: דוקטור יוסי ברג, היועץ המשפטי של המועצה הישראלית לצרכנות.
יוסי ברג: אנחנו בהחלט בעד הצעת החוק, בעד הסדרת הנושא בפתרון חקיקתי.
יוסי ברג: כל הנושא של השדכנות הוא תחום כאוב.
יוסי ברג: אנחנו מקבלים במועצה תלונות.
יוסי ברג: אתמול עברתי עליהן, ויש תיק מלא וגדוש.
יוסי ברג: אנחנו מנסים לעזור אחת לאחת, אבל אני בטוח, שעל כל אחד שפונה, יש עשרות, אולי עשרות רבות שלא פונים בגלל הבושה או אי-נעימות וכן הלאה.
יוסי ברג: מבחינת סכומים, התלונות שאנחנו מקבלים, דנות גם בתשלומים של אלפי שקלים.
יוסי ברג: יש גם שדכנים שלוקחים 10,000, וגם 20,000 שקלים לאדם--
אברהם רביץ: איך זה יתוקן עם רשיון, אדוני?
יוסי ברג: --כאשר חלק מהשדכנים לוקחים כסף גם בלי להבטיח תוצאה.
יוסי ברג: הם לוקחים 5,000 שקלים לשנה, חוזה לארבע שנים, 20,000 שקלים או סכומים שכאלה.
יוסי ברג: אלה סכומים שמקבילים בדיוק למה שנאמר כאן, סכומים שמקבילים לסכום שגובה מתווך מקרקעין בעד השירותים שלו.
רות פרי: אתה יודע מה ההוצאות של משרד כזה שנותן שירותים, שמחזיק יועצים?
רות פרי: הממוצע זה 1,500 דולר.
ראובן פרי: ככל שהקריטריונים יהיו חמורים יותר, יהיו פחות משרדים חובבניים.
רות פרי: אני מחזיקה שבע יועצות, חוקר פרטי, שתי מזכירות, ארבעה משרדים, פרסומים.
רות פרי: מי ישלם את זה?
רות פרי: ממשלת ישראל?
רות פרי: מי שבא ורוצה שירות פרטי, כמו שיש רופא פרטי, אז הוא הולך ומשלם כסף.
זהבה גלאון: אין לו טענה על כמה שאתם גובים, הוא מציין סדרי גודל.
יוסי ברג: מהתלונות אנחנו רואים תופעות.
יוסי ברג: ושוב, אנחנו לא יוצאים כנגד ציבור נותני שירותי השדכנות, יש הרבה כאלה שנותנים את השירותים היטב.
יוסי ברג: אבל, כשיש בעיה, מתעוררת הבעיה, יש בעיות של ניצול מצוקה, של הטעיה, של הפרות, של תנאים מקפחים בחוזים דרקוניים, בהחלט אפשר וצריך לנסות ולטפל בהם.
יוסי ברג: באופן כללי, מבחינה פרקטית, חלק גדול מהמקרים הם מקרים גבוליים, מקרים בעייתיים, שבהם יש בעיית הוכחה.
יוסי ברג: כלומר, אם אדם הולך לבית-המשפט, בית-המשפט אומר: הלכת למתווך, היית צריך לשאול עליו קודם.
יוסי ברג: כך שבהחלט יש צורך בהסדר חוקי בהגנה על הצרכנים.
יוסי ברג: ממה שאנחנו רואים אצל מתווכים במקרקעין, מבחינת התלונות שמגיעות עכשיו, סדרי גודל, כמויות, וגם האופי שלהן, אנחנו רואים שהחוק גרם לכך שקודם כול יש הרבה פחות, ומעבר לזה, גם כשיש בעיה והצרכן פונה, הרבה יותר קל לעזור לו.
יוסי ברג: פונים לרשמת המקרקעין, פונים לחוק, מסבירים לו למה הוא זכאי ולמה הוא לא זכאי.
יוסי ברג: גם במקרה שהועלה כאן לגבי מתנות, לגבי זכאי, לא זכאי, החוק לא אומר "לא יקבל אדם כסף".
יוסי ברג: אם רוצים לתת לאדם מתנה, שייתנו, בין אם הוא דתי, בין אם הוא ערבי, בין אם הוא חילוני.
יוסי ברג: כשאדם, לעומת זאת, יבוא וידרוש, ויגיד "אני זכאי לקבל את הכסף, אתה חייב לשלם לי", אפשר יהיה להגיד לו: אדוני, לא הבאת חתן, לא הבאת כלה, אינך זכאי להם.
איל זנדברג: כתוב "בתמורה".
יוסי ברג: מה האיסור?
איל זנדברג: תמורה, זה לא משנה מי שדורש, תמורה זו תמורה.
ראובן פרי: החוזים לא סטנדרטיים.
אופיר פינס-פז: עורכת-הדין ליאורה עופרי ממשרד העבודה והרווחה, בבקשה.
ליאורה עופרי: אנחנו, כמובן, מצטרפים לעמדת משרד המשפטים.
ליאורה עופרי: נוסף על כך, אנחנו מתנגדים לכך ששר העבודה והרווחה יהיה הממונה על החוק.
ליאורה עופרי: הנושא לא נוגע לאוכלוסיית היעד של המשרד, לא בתחום הרווחה ולא בתחום העבודה, אין למשרד את ההתמחויות המיוחדות בתחום המשרד, אין לנו מפקחים, אין לנו תקציב לצורך העניין הזה.
ליאורה עופרי: מאחר והנושא הוא הגנת הצרכן, ויש כבר ממונה על הגנת הצרכן - - -
אופיר פינס-פז: תהיה הסכמה ששר העבודה והרווחה לא יהיה אחראי על החוק הזה.
זהבה גלאון: אין לנו מחלוקת.
ליאורה עופרי: לגוף הצעת החוק.
ליאורה עופרי: בסעיף 10, יש כותרת סעיף "איסור העסקה", וכתוב "אדם לא יעסיק אדם אחר במתן שירותי שידוכים, אלא אם כן המועסק הוא בעל רשיון לפי חוק זה; סעיף זה לא יחול לגבי העסקת אדם בתפקיד מנהלי".
ליאורה עופרי: אם פה, המטרה היא להבחין בין עובד העוסק במתן השידוכים לעומת עובד בעבודה אדמיניסטרטיבית, אפשר למחוק את הסעיף ולעגן אותו בדרך אחרת, או בהגדרת שירותי השידוכים, ושם להוציא כל פעולה מינהלית, שהיא לא שירות שידוכים, או בתנאים לקבלת הרשיון, שאדם לא יקבל רשיון אם הוא מעסיק אדם ללא רשיון.
אופיר פינס-פז: עורך-הדין לוינסון, הרשות להגנת הצרכן.
ירון לוינסון: בהמשך לדבריו של עורך-הדין ברג.
ירון לוינסון: קודם כול, הצעת החוק לא מושלמת, וצריך לעשות הרבה שינויים, אבל, בגדול, המצב של היום הרבה יותר חמור מאשר אי-שלמותה של הצעת החוק.
ירון לוינסון: אנחנו מקבלים, ברשות, פעם בשבוע תלונה בנושא הזה, וכשכבר מגיעים אלינו בתלונות זה לא כולם, מעטים מעיזים להתלונן בכלל לגוף ציבורי.
ירון לוינסון: הנושא פרוץ לחלוטין, הוא תרתי משמע פרוץ.
ירון לוינסון: יש היום עשרות מתווכים, לוקחים סכומי עתק, מבטיחים הבטחות שווא; החוזים, אמרתם שהם לא אחידים, הם אחידים ומקפחים, לא עומדים בשום מבחן של בית-משפט.
ראובן פרי: אתה אומר שיש קרטל של המשרדים?
ירון לוינסון: לא אמרתי שיש קרטל, זה שהחוזים אחידים, זה לא אומר שזה קרטל.
ירון לוינסון: אין שום קשר.
ירון לוינסון: החוזים מקפחים, חד-צדדיים, יש משרדים שלוקחים את התמורה בתחילה, ואחרי כמה זמן אין החזרה, לא ניתן לביטול, 50% קנס.
ירון לוינסון: דברים שלא ייאמנו, רק מי שרואה את זה, יכול להאמין שאכן כך הדבר.
ירון לוינסון: התלונות מסתיימות בזה שאנחנו פונים לגוף המשדכים, מקבלים את התגובה, רואים את התגובה, שהיא, כמובן, לא מספקת, ובשלב זה מפנים לבית-המשפט.
ירון לוינסון: אפרופו חוק הגנת הצרכן, ברגע זה אנשים הולכים אחורה, סופגים את ההפסד שהוא אלפי שקלים, ולא מוכנים לגשת.
אופיר פינס-פז: מה תעשה?
ירון לוינסון: נכון שבחוק הגנת הצרכן יש סעיף של ניצול מצוקה וכן הלאה, אבל אי-אפשר על החוק הזה להלביש את כל הבעיות שיש, החוק לא פותר את העניין, פה יש הרבה יותר מניצול מצוקה.
ירון לוינסון: וצריך להסדיר את זה.
איל זנדברג: אתה יכול להיות יותר קונקרטי, להצביע איזה סעדים מופיעים כאן שלא מופיעים בחוק הגנת הצרכן או בדינים הכלליים?
ירון לוינסון: תשלום מראש.
ירון לוינסון: מה פתאום לחייב אדם לשלם תשלום מראש על תמורה שהוא עוד לא קיבל?
ירון לוינסון: או, למשל, ביטול עסקה.
ירון לוינסון: כל הדברים האלה לא חלים על החוק הזה.
אברהם רביץ: מוכרים דירות על הנייר, זה לא תשלום מראש?
איל זנדברג: מה זה ייחודי לתחום השדכנות?
איל זנדברג: אדם הולך לקנות מחשב, יכול להיות שהוא משלם לפעמים יותר, או קונה מכונית.
איל זנדברג: הוא יכול לשלם הרבה יותר כסף, לשלם מראש, והוא לא יודע מה הוא יקבל.
איל זנדברג: מה הייחוד לתחום השדכנות שמצדיק חוק?
ירון לוינסון: תחום השדכנות זה תחום שלא מוסדר לחלוטין.
ירון לוינסון: יש מעשי הטעיה רבים יותר מאשר בהרבה תחומים אחרים.
ירון לוינסון: אם נבנה על זה שהצרכנים יתלוננו, לא נגיע לפתרון של המצב.
ירון לוינסון: עדיף להסדיר את השוק, ואז יהיו פחות תלונות, כמו בחוק המתווכים.
ירון לוינסון: הדרך צריכה להיות ההפך.
ירון לוינסון: זה שתבנה על כך שיתלוננו ויגישו תביעות לבית-משפט, כמו שנאמר פה, יודעים מה קורה בבית-משפט, יש בעיה של הוכחה, יש בעיות של ניצול מצוקה.
ירון לוינסון: כשהוא בא להשתדך הוא כבר במצוקה, הוא מראש נתון בבעיה.
ירון לוינסון: אין ממדים אובייקטיבים לשופט.
ירון לוינסון: יש לו בעיה להתמודד עם התופעות האלה.
איל זנדברג: גם לשיטתכם יצטרכו לפתור את זה איכשהו.
איל זנדברג: מי יכריע?
איל זנדברג: הרשם יכריע הכול?
אברהם רביץ: בחוק המתווכים, למשל, צריך שלמתווך יהיה ידע בחוקי הבנייה?
אברהם רביץ: איזה ידע צריך להיות לו פה?
ירון לוינסון: אני מסכים שיש כאן בעיה, צריך לשפר את הצעת החוק, אבל המצב היום הרבה יותר גרוע.
אופיר פינס-פז: המצב היום, מבחינת הצרכנים, הוא בלתי נסבל.
רות פרי: מר רביץ, השדכנים הדתיים גובים כסף.
רות פרי: הם לוקחים סכום סמלי, גם אלה שעובדים בבית.
רות פרי: אני עובדת אתם ואני יודעת.
אופיר פינס-פז: מה הסכום הסמלי שהם לוקחים?
רות פרי: של 200 דולר, 300 דולר.
רות פרי: אין להם פרסומים, הם עוברים מפה לאוזן, מבית לבית.
אופיר פינס-פז: הסכום הוא עם מע"מ או לפני מע"מ?
רות פרי: הם לא משלמים אגורה.
רות פרי: שום מס-הכנסה הם לא משלמים.
אברהם רביץ: למה את אומרת "הם"?
אברהם רביץ: אסור להגיד "הם".
רות פרי: שיהיה להם לבריאות, ודרך אגב, כתוב בתורה שצריך לשלם.
אברהם רביץ: לא שיהיה להם לבריאות, אם הם לא משלמים, הם לא בסדר.
אברהם רביץ: כנראה שיש כאלה שלא משלמים.
רות פרי: אולי.
רות פרי: יש כאלה שלא משלמים.
רות פרי: לגבי הצלחה, הם גובים לפחות 1,000 דולר ומעלה, עד 5,000 דולר, ואלה אנשים שעובדים בבית.
רות פרי: זה בדוק.
רות פרי: אני מכירה אותם.
רות פרי: מי שמשלם להם זה בסדר, זה לא פשע.
רות פרי: כתוב בתורה, מר רביץ יגיד לכם, שצריך לשלם עבור שידוך.
אברהם רביץ: צריך לשלם.
אופיר פינס-פז: לא לשלם מס-הכנסה זה פשע במדינת ישראל.
רות פרי: יש פה אנשים מאוד נחמדים שלא מבינים בנושא הזה של השידוכים, ואני מציעה לכל אלה שרוצים לחוקק חוק, ואני בעד חוק, נלחמתי על זה הרבה מאוד שנים, והגיע הזמן שזה יקרה, אבל אתם צריכים לדעת את העבודה מההתחלה ועד הסוף, אחרת לא יהיה טוב.
רות פרי: אם אתה בא ואומר: למה גובים את הכסף בהתחלה?
רות פרי: חייבים לגבות חלק בהתחלה, ממה אני אעבוד?
רות פרי: איך אני אתן את השירות?
רות פרי: זה שירות, זה כמו שירות פסיכולוגי.
ירון לוינסון: אם אחרי חודשיים רוצים להפסיק?
רות פרי: מפסיקים.
ירון לוינסון: מחזירים את הכסף?
רות פרי: רוב הכסף מחזירים, זה מעוגן בחוק.
ירון לוינסון: אני מכיר את החוזים שלכם.
רות פרי: את החוזה שלי אתה לא מכיר, אתה כמעט ולא מגיע.
ירון לוינסון: מכיר.
ירון לוינסון: גם שלכם מגיע.
רות פרי: אני רוצה להגיע לאלה שהגיעו אליכם, ואני רוצה לספר לך מה זה נקרא בן-אדם לא מרוצה משירות.
רות פרי: אני לא מוכרת לא תפוחי-אדמה ולא רהיטים.
רות פרי: בא אדם, ורוב האנשים הם אקדמאים, אנשי עסקים ואנשים מאוד עסוקים, שהדרישות שלהם מאוד גבוהות.
אברהם רביץ: מה קרה לאקדמאים שלא מוצאים בחורה?
אברהם רביץ: כולם עוסקים עם אקדמאים...
רות פרי: אתה צוחק.
ראובן פרי: ירון לוינסון, אתה הצגת את כל המסכנים והנדכאים, הצגת ניצול של מצוקות.
ירון לוינסון: מצוקה לא קשורה בכלל למסכנות, גם לאקדמאי יש מצוקה בנושא הזה.
רות פרי: הייתי מזמינה אותך אלי למשרד, במסגרת הסודית, ואתה תרים גבה.
רות פרי: גם מהכנסת יש לי אנשים.
רות פרי: אנשים שעובדים פה, במסגרת הכנסת, גם בטלפון הם לא מסוגלים לדבר, רק תבין כמה שהם עסוקים.
רות פרי: הם גם רוצים להתחתן, יש להם החיים האישיים שלהם, ויש להם הדרישות שלהם.
רות פרי: הם מתפנים רק ב-11:00 בלילה לדבר אתנו מה הם רוצים להכיר, ועד שהם פוגשים את הבחורה, זה לוקח הרבה זמן.
רות פרי: אלה אנשים שכן צריכים שיכירו להם.
אופיר פינס-פז: אני רוצה להבין, חברי כנסת שמכהנים פונים אליכם?
רות פרי: עזוב, אנשים שקשורים לכנסת, אנשים ברמה, אקדמאים.
רות פרי: אני לא אומר שמות, יש כאן אלפי אנשים שעובדים.
רות פרי: הסטיגמה, ואני רואה שהסטיגמה גם בכנסת, שמי שהולך לשדכן זה בן-אדם דפוק ומסכן.
רות פרי: אתה אומר עכשיו "חס-וחלילה", אבל זה לא נכון.
ראובן פרי: כך חברי המלומד הציג את זה.
ראובן פרי: הוא אמר: הנדכאים וניצול המצוקות.
רות פרי: מה זה משרד היכרויות מכובד, שמכבד את עצמו?
רות פרי: אני אתחיל קודם כול עם אלה שנפתחים ונסגרים, והם רוצים לעשות כסף קל.
רות פרי: הם מקלקלים, וזה מעיב על כל המשרדים, ופה באמת צריך לחוקק חוק.
רות פרי: אני בעד.
רות פרי: אני הראשונה שאבוא ללחוץ לך את היד.
רות פרי: אבל צריך לחשוב על שני הצדדים, גם על המשרד.
רות פרי: תדע לך, שיש הרבה אנשים שהם פשוט רמאים, הם מנצלים את המשרד, מתחתנים דרך המשרד, ולא רוצים לשלם כסף, למרות שיש להם חוזה, ואנחנו תובעים אותם.
רות פרי: אני יכולה להראות לך תביעות שאני תובעת, ואני לא עושה את זה בשמחה, אני עושה את זה בכאב כפול, כי הייתי בסדר, וזאת התודה רבה שהם נותנים לי, וזה קורה להרבה מאוד משרדים.
איל זנדברג: מטרת החוק היא להגן על משרדי השידוכים או על הצרכנים?
אופיר פינס-פז: גם וגם.
רות פרי: למה לא?
ראובן פרי: המטרה היא משותפת: גם על הצרכן וגם על המשרד.
רות פרי: הכסף שלי הוא לכפרות?
רות פרי: למה?
רות פרי: מרגע שפותחים את המשרד ועד לרגע שאנשים מתחתנים יוצא המון כסף.
רות פרי: יש הוצאות של אלפי שקלים.
רות פרי: פרסומים, אף אחד לא משלם לנו, זה לא פרסום שכתוב בו שלי קוראים רות פרי, ואני בעלת משרד היכרויות ויש לי בעל וילדים, זה לא מעניין אף אחד, אני שמה מודעות כדי שייכנסו - - -
אופיר פינס-פז: למה את מעסיקה חוקר פרטי?
רות פרי: חוק פרטי בודק שלא יהיה עבר פלילי לפונים.
אופיר פינס-פז: אנשים יודעים שחוקרים אותם?
רות פרי: ודאי, זה כתוב בחוזה שהוא מוותר על סודיות.
רות פרי: אני חייבת לעשות זאת, אני לא יודעת מי האנשים.
רות פרי: דווקא אנשים מאוד מרוצים מכך.
רות פרי: אני ישנה טוב בלילה והם ישנים טוב בלילה.
רות פרי: אני מבקשת אישור רפואי מכל אחד, כי הכול אפשר לעשות, אבל עניין הבריאות אף אחד לא יכול לבדוק.
רות פרי: אני מבקשת אישור רפואי שאדם בריא ואין בעיות.
אברהם רביץ: לאדם חולה אסור להתחתן?
רות פרי: אני אסדר לו מי שירצה אותו.
רות פרי: אני צריכה לספר לבחורה את מי אני מציעה לה.
רות פרי: אם לאדם יש לו מחלת אפילפסיה, שזאת מחלה שהרבה נרתעים ממנה, אם קיבלתי את הבחור או הבחורה, אני צריכה להגיד לצד השני?
אברהם רביץ: לא בפעם הראשונה.
ראובן פרי: הצעת החוק הציגה קריטריונים חלביים לגבי מי רשאי לעסוק או לפתוח משרד וכן הלאה.
ראובן פרי: ככל שנחמיר את הקריטריונים, יהיו פחות משרדים שעושים את הפויילעשטיקים, שפוגעים באנשים, ואז יהיו פחות תלונות ופחות בעיות.
איל זנדברג: תהיה פחות תחרות.
אופיר פינס-פז: אם נחליט בהצעת החוק שרק מי ששם המשפחה שלו פרי יכול להיות שדכן, זה יהיה הכי טוב.
ראובן פרי: עזוב את זה.
ראובן פרי: גברת גלאון, אני חושב שהקריטריונים פה לא מספיק קשוחים.
ראובן פרי: הם כלליים, סימפתיים אפילו.
רות פרי: העניין של ההוצאות והגבייה של הכספים.
רות פרי: אני לא יכולה לעבוד לבד, אם יש לי אלפי אנשים, אני צריכה לתת שירות, זה שירות אישי.
רות פרי: אני לוקחת יועצות שהן פסיכולוגיות, הן עובדות משמרות.
רות פרי: הן לא יקבלו משכורת?
רות פרי: יש עלות.
אופיר פינס-פז: ברור שלמשרד היכרויות או שידוכים יש הוצאות.
רות פרי: אנחנו לא מכריחים שום אדם לבוא אלינו.
רות פרי: יש פרסום, ושומעים מפה לאוזן, מי שרוצה בא.
רות פרי: כל אחד יכול לקנות בגדים היכן שהוא רוצה, לאכול היכן שהוא רוצה, ופה אותו דבר.
בארי שור: יש פה נציגה ממשרד העבודה והרווחה.
בארי שור: בסעיף 5(א)(3).
בארי שור: את יכולה להגיד לנו מה תוכן ההשתלמות?
זהבה גלאון: היא נגד זה שזה יהיה בחסות משרד העבודה והרווחה, אז היא לא יכולה להגיד לך.