GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שאול יהלום: הרשויות עובדות לפני החוק.
שאול יהלום: אולי לחוק עוד נתנגד.
עמית ריינהרץ: בחוק הבזק אנחנו עומלים עכשיו על ניסוח רשיונות לכבלים, והמועצה לשידורי כבלים צריכה להגיש אותם תוך כחודשיים או חודשיים וחצי, ודבר כזה מלווה, מייד אחר כך, בהגשה של כללים חדשים, שיחולו על בעלי הרשיונות החדשים, וכלל ברוח הזאת אמור להיכלל באותם כללים, עם סנקציות בצדו.
עמית ריינהרץ: אנחנו, כמובן, גם נשמח להתייעץ בעניין הניסוח עם הגופים הרגולטוריים האחרים, ובאמת להגיע לנוסח ככל שיותר אחיד, ולהתייחס לאותם סייגים שקשורים לסיטואציות שונות של שידורים שונים.
שאול יהלום: אמרתי בהתחלה שאני לא בא לכפות, ואני מאוד מעוניין בעניין המצומצם, אבל הישיר.
שאול יהלום: אם זה יכול להסתדר בכללי אתיקה, אין לי שום התנגדות.
שאול יהלום: לכן ההצעה שלי היא, שינוסח מה אנחנו מבקשים מכללי אתיקה.
שאול יהלום: מר לוינסון כאן אמר, שזה צריך גם לחול על עורכים ומפיקים, זאת אומרת, לא רק על הרשויות, שינוסח הדבר בין היועץ המשפטי של הוועדה לבין משרד המשפטים.
שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, אם ישתפו אותי אני אשמח, אבל אם לא - לא, הוא יכתוב את הנוסח הזה לכל רשויות השידור שפועלות על-פי חוק במדינת ישראל, ויגיד להם שאנחנו מקפיאים את הצעת החוק, ומבקשים, שתחוקקו את העניין עם הסנקציות וכן הלאה, ואז ניתן להם זמן סביר.
שאול יהלום: במידה והם, אכן, כולם יחוקקו, נחכה, למשל, כמה שנים.
שאול יהלום: אם זה מסתדר ולא יתעוררו בעיות שמזלזלים בכללי האתיקה, זה בסדר גמור.
שאול יהלום: אם נראה שאפילו הרשויות עצמן מזלזלות בכללי האתיקה שלהן, ואין ברירה, כמו שאנחנו עושים בכמה דברים, נצטרך לכפות, אנחנו, או אלה שיבואו אחרינו.
נסים זאב: שאול יהלום, אני לא חושב שאתה צודק בהמתנה הזאת.
נסים זאב: יש פה הסכמה, לפי מה ששמעתי, על רוח הדברים, אלא שזה לא יהיה גורף מדי.
נסים זאב: כולם מסכימים להצעה שהצעת.
נסים זאב: דווקא דיברו בעד חקיקה.
אופיר פינס-פז: ממש לא.
אופיר פינס-פז: הרוב דיבר על מה ששאול יהלום דיבר.
אופיר פינס-פז: נסים זאב, אין בינינו ויכוח במהות.
אופיר פינס-פז: מכיוון ששאול יהלום, מציע החוק, הציג, בעיני לפחות, גישה מאוד עניינית, והתמקד בעיקר, ולא בדברים שלפעמים כמה מאתנו מתמקדים בהם, אני חושב שצריך לכבד את זה.
אופיר פינס-פז: אני מבקש שהדברים ייעשו בצורה כזאת שתהיה לנו יכולת לבקרה.
אופיר פינס-פז: אני מציע שמשרד המשפטים, עם היועץ המשפטי של הוועדה, ינסחו נוסח, על דעתי ועל דעתו של שאול יהלום.
אופיר פינס-פז: זה ייעשה תוך חודש.
אופיר פינס-פז: לאחר שנסכים על הנוסח, אני אעביר אותו לכל הנוגעים בדבר בכתב, ואבקש מהם התייחסות, דבר ראשון, אם הוא נראה להם, דבר שני, אם הם הולכים לחוקק את זה בכלים שלהם.
אופיר פינס-פז: אם אני אראה שיש שיתוף פעולה, והעניין הולך להחלטה מסודרת במוסדות, נסתפק בזה.
אופיר פינס-פז: אם נראה שיש התנגדות גורפת, או התנגדות עניינית - אלה שני דברים שונים - אם יש התנגדות גורפת לסעיף כזה או סעיף אחר, אפשר לדון בזה.
שאול יהלום: אז אפשר לכנס את הוועדה.
אופיר פינס-פז: אני מציע שכל הפרוצדורה הזאת תסתיים בתוך ארבעה, חמישה חודשים.
אופיר פינס-פז: בסוף כנס החורף נדע אם אנחנו הולכים לחקיקה, בלית ברירה, כי אנחנו מעדיפים שזה לא יהיה בחקיקה, או שאתם עושים מה שאתם אמורים לעשות, ונסתפק בזה.
ישגב נקדימון: חברי פה דיברו בשם הרשויות הרגולטוריות, ואני רוצה להאיר היבט מהצד של העיתונאים שעושים את העבודה בשטח.
ישגב נקדימון: חבר הכנסת יהלום דיבר על כך שזה לא צריך לחול באופן גורף, והביא לדוגמה, למשל, סיקור של אירועים אקטואליים, שעליהם אין כוונה שזה יחול.
ישגב נקדימון: אני רק רוצה להציג את הבעייתיות.
ישגב נקדימון: כאשר נמצא צוות צילום בשטח, שמוקדש כל כולו לסיקור הפעילות שמתרחשת, הוא לא יכול לעצור כל אדם ואדם ולבחון לגביו מה מצב אמונתו.
אופיר פינס-פז: לא בהצעת החוק המקורית, אבל בדיון כאן יש גישה מצמצמת ומרסנת.
שאול יהלום: זה גם לא חל על תום לב.
אופיר פינס-פז: אנחנו לא נלך לגישה אבסורדית.
ישגב נקדימון: זה צריך לבוא לידי ביטוי בהצעה שלכם.
אופיר פינס-פז: אנחנו נבוא עם הצעה, אני מקווה שהיא תהיה הגיונית, מאוזנת ושקולה.
דורון אבני: הייתי מציע, אם ניתן, שהניסוח הראשוני לפחות ייעשה בהתייעצות עם הרשויות הרגלוטוריות.
דורון אבני: יכול להיות שנוכל להסכים על שינוי של מילה אחת או שתיים, שיסייעו לנו אחר כך להעביר את זה.
אופיר פינס-פז: משרד המשפטים מוכן להתייעץ אתכם.
אופיר פינס-פז: הודעה בדבר תיקון בצו איסור הלבנת הון (חובת זיהוי, דיווח וניהול רישומים של מנהל תיקים), התשס"ב-‏2001
אופיר פינס-פז: ביום חמישי עסקנו בצווים שונים שקשורים למאבק בהלבנת הון, עסקנו בנושא קרוב לארבע שעות, ובסופו של דבר, גלוריה ויסמן, שאומנם היא בפנסיה, אבל היא עוסקת בעניין הזה מטעם משרד המשפטים, כתבה לי מכתב שבו נאמר: "התגלתה לנו טעות בצו שבנדון" - אני מדבר על צו איסור הלבנת הון (חובות זיהוי, דיווח וניהול רישומים של מנהל תיקים), התשס"ב-2001 - "שאושר ביום חמישי האחרון, בקשר למינוח של 'נהנה' שלגביו מחייב הצו חובות זיהוי ואימות, כפי שנעשה גם בכל הצווים האחרים כולל הצו של הבנקים.
אופיר פינס-פז: בצו שבנדון הוסיפו לנהנה גם 'אדם אחר שנתן ייפוי כוח ללקוח להתקשר עם מנהל תיקים עבורו'.
אופיר פינס-פז: נציגי הבנקים פנו אלי והעירו שאותו אדם אחר וכו' הוא הנהנה שמופיע בכל הצווים האחרים.
אופיר פינס-פז: כמו כן, העירו בצדק, ששימוש במינוח אחר עלול לעורר בעיות פרשנות לגבי הצווים שלא כוללים מינוח זה.
אופיר פינס-פז: שוחחתי על כך עם היועץ המשפטי של הועדה, השופט שלמה שהם, ועם עו"ד דניאלה גורני, ואף הם הסכימו להערה זו לעמדתנו שאין כל צורך בהוספת הדמות הזו, הנכללת ממילא בהגדרת ה'נהנה'.
אופיר פינס-פז: אודה לך מאוד אם תאשר לנו לתקן את הצו האמור באופן שבכל מקום שנאמר בו 'נהנה או אדם אחר וכו' ייאמר רק 'נהנה'.
אופיר פינס-פז: " אם זה שכנע אתכם, אני מבקש לאשר.
אופיר פינס-פז: אני חושב שצריך לקבל את זה.
אופיר פינס-פז: היה דיון מתיש, קשה מאוד, וזה דבר סביר בעיני.
שלמה שהם: זה דבר שיחסוך ביורוקרטיה.
אופיר פינס-פז: סביר שיכולה להיות טעות כזאת, כי עסקנו באין-סוף סעיפים.
אופיר פינס-פז: התיקון מאושר.
אופיר פינס-פז: על סדר-היום: הצעת חוק השידוכים, התש"ס-2000, של חברי הכנסת גלאון והירשזון.
אופיר פינס-פז: חברת הכנסת גלאון, תציגי את הצעת החוק ותנמקי אותה.
זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך, אני מקווה שבדברי אלה אני מייצגת גם את חבר הכנסת הירשזון.
זהבה גלאון: הגשנו את הצעת החוק הזאת במשותף, והצעת החוק הזאת לא נולדה יש מאין, היא נולדה כתוצאה מפניות, שכל אחד מאתנו קיבל, פניות של אנשים, שפנו למשרדי שידוכים, שרומו על-ידי אותם אלה שמתקראים משרדי שידוכים.
זהבה גלאון: הדבר הנוסף הנורא הוא, שהם חשו בושה לגשת ולהתלונן במשטרה.
זהבה גלאון: מדובר באנשים ששילמו במיטב כספם.
זהבה גלאון: כשאני אומרת "במיטב כספם", לפחות במקרה אחד של אישה שפנתה אלי, אישה משכילה ואינטיליגנטית, שרצתה להכיר מישהו באמצעות משרד שידוכים, היא נתבקשה לשלם אלפי שקלים.
זהבה גלאון: היא שילמה, ואז הסתבר שהמקום שהיא באה אליו כדי להכיר ולפגוש משמש מקום לחזרה בתשובה.
זהבה גלאון: האישה הזאת פנתה אלי.
זהבה גלאון: היא אמרה לי מראש שאין בדעתה לפנות למשטרה, היא לא יכולה להרשות לעצמה שעמיתיה, חבריה, בני משפחתה ושותפיה, ידעו שהיא נפלה קורבן למשהו שמעמיד אותה באור מביך.
זהבה גלאון: לכן, משום שהצטברו אצלנו, אצל חבר הכנסת הירשזון ואצלי, מספר תלונות, וראינו שכל הנושא של ענף השידוכים פרוץ ולא הוסדר בחקיקה, וכל מי שרוצה יכול לקום מחר בבוקר ולכנות את עצמו נותן שירותי שידוכים, חשבנו לנכון לעשות משהו בנידון.
זהבה גלאון: לכן, חשבנו שנוצר צורך למסד או לעגן בחקיקה את הענף הזה, כדי להגן על הלקוח שמבקש את שירותי השידוכים, וגם כדי למנוע מצב, שחדשות לבקרים נפתחים משרדי שידוכים שגובים כספים, שלמחרת הם נסגרים, ומוליכים שולל את הלקוחות.
זהבה גלאון: חשבתי שצריך לקבוע מספר תנאים, ורק אם עומדים באותם תנאים, יוכלו או יהיו רשאים לתת שירותי שידוכים.
זהבה גלאון: הצעת החוק שלנו היא לא הצעה חדשה.
זהבה גלאון: הצעות דומות הונחו על שולחן הכנסת.
זהבה גלאון: ניסינו ללמוד ממשרדים אחרים, כמו, למשל, מתווכים או שמאים או חברות ביטוח, שעיגנו או מיסדו את העבודה שלהם.
זהבה גלאון: מתוך רצון להגן על הלקוח, משרד שידוכים או מי שנותן שירותי שידוכים, צריך לפעול בהגינות, בנאמנות, תוך שמירה על דיסקרטיות, כדי לא לפגוע ברגשות אותם אנשים שנזקקים לשירותי שידוכים.
זהבה גלאון: אני מאוד תומכת בזה שיהיו משרדים נותני שירותי שידוכים.
זהבה גלאון: אם אנשים לא יכולים למצוא בן-זוג או בת-זוג בכוחות עצמם, טוב ויפה ונכון שיש גוף או משרד שמנסים לסייע לאנשים.
זהבה גלאון: אבל, כמו שאנחנו רוצים שיהיו גופים שמנסים לסייע לאנשים, אנחנו צריכים שמי שנותן אותם שירותים יפעל רק למען המטרה הזאת, לא ינצל אנשים שנמצאים במצוקה ולא יגבה מהם כספים.
זהבה גלאון: בשבוע שעבר התפרסמה ידיעה באתר האינטרנט של וואי-נט, למיטב זכרוני, נכתב על סטודנט נכה שהופלה לרעה על-ידי חברת שידוכים באוניברסיטה.
זהבה גלאון: הוא פנה וביקש למצוא שידוך באמצעות אותה חברת שידוכים באוניברסיטה, והוא לא התקבל משום שהוא נכה.
זהבה גלאון: הידיעה התפרסמה באתר וואי-נט ואחר כך בידיעות אחרונות.
זהבה גלאון: כדי למנוע מצבים כאלה, שיש מי שמופלה מחמת נכותו, שיש מי שמופלה מחמת גיל, שיש מי שעובדים עליו כי הוא תמים והוא נזקק והוא נמצא במצב של חולשה, באה ההצעה הזאת לפתור את הבעיה הזאת.
זהבה גלאון: אני מבינה משיחה מוקדמת אתך, אדוני היושב-ראש, שללשכה המשפטית ולממשלה יש הסתייגויות ויש הערות.
זהבה גלאון: אני פתוחה לקבל את כל ההערות, אני מוכנה לעשות הכול כדי שהצעת החוק לא תעמוד בניגוד לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.
זהבה גלאון: מי כמוני רוצה להגן על זה?
זהבה גלאון: כמו שאני רוצה להגן על החוק, אני גם רוצה להגן על אותם אנשים, ואני מוכנה לקבל הערות, לשמוע, לתקן, כדי למסד את ענף נותני השידוכים.
אופיר פינס-פז: תודה רבה, חברת הכנסת גלאון.
אופיר פינס-פז: משרד המשפטים.
איל זנדברג: הממשלה, לפי החלטת ועדת השרים לענייני חקיקה, ומשרד המשפטים, מתנגדים להצעת החוק, מבלי לגרוע מהמצוקה שקיימת בשטח, או מנתונים עובדתיים שלא הובאו בפנינו, אלא בדברי ההסבר.
איל זנדברג: אנחנו לא מזלזלים, חס וחלילה, בסבלם של אנשים שנתקלים בשירות לא טוב בתחום הזה.
איל זנדברג: עם זאת, אנחנו סבורים שהדרך של חקיקה בהקשר הזה לא נכונה, היא מיותרת לאור מערך החקיקה הקיימת, חקיקה אזרחית וחקיקה אחרת, שאני אצביע עליה.
איל זנדברג: אם מדברים על ההיבט החוקתי, אנחנו סבורים שהצעת החוק מעוררת בעיות חוקתיות לאור חוק-יסוד: חופש העיסוק, כיוון שהוא לא עומד במבחנים שקבועים בחוק-היסוד עבור חוק שיכול לפגוע בעיסוק.
איל זנדברג: הצעת החוק מציעה רישוי בעיסוק השידוכים.
איל זנדברג: אני לא אדבר על החשיבות של חופש העיסוק, כולנו ודאי יודעים.
אופיר פינס-פז: אתם בעיקרון מתנגדים לרישוי עיסוק?
אופיר פינס-פז: אני שואל כרגע לגבי מקצועות אחרים, עזוב רגע את השידוכים.
איל זנדברג: זה תלוי במקצוע, כיוון שרישוי של עיסוק זה האמצעי המחמיר ביותר של הגבלת העיסוק.
איל זנדברג: יש רישוי שאומר בעצם: אסור לך לעסוק.
אופיר פינס-פז: לא רק למי מותר, אלא בעיקר למי אסור.
איל זנדברג: כל מי שלא יקבל רשיון ויעבור את התהליך הזה, יעמוד בתנאים, אסור יהיה לו לעסוק בעיסוק הזה, הוא יעבור עבירה פלילית.
איל זנדברג: בתחומים שונים יש הגבלות פחות מחמירות.
איל זנדברג: למשל, חוק הגנת הצרכן אומר שמותר לך לעסוק בכל דבר שמותר לך על-פי דין אחר, אלא שבזמן שאתה עושה את זה, אתה מחויב, למשל, שהחוזה יהיה בכתב.
איל זנדברג: במקרים מסוימים, אתה מחויב בתנאים כאלה ואחרים, ואז אתה מגביל את חופש העיסוק.
איל זנדברג: אבל, אתה מגביל את דרך היישום שלו ולא את עצם בחירת המקצוע.
איל זנדברג: הצעת החוק הזאת לקחה את מודל הרישוי, ומודל הרישוי הוא המגביל המחמיר ביותר, למעט איסור טוטלי על עיסוק בתחום.
אופיר פינס-פז: איזה מקצועות מעוגנים היום בחקיקה מסודרת על-פי המודל הזה?
איל זנדברג: אפשר לחשוב על הרבה מאוד דוגמאות, אפשר גם לקטלג אותם.
איל זנדברג: למשל, בעלי מקצוע כמו רופאים או עורכי-דין - בעניין הרופאים עולה הנושא הבריאותי - או שמאים, ויש גם יועצי השקעות.
איל זנדברג: זה מקרה שבו, אם נסתכל על המאפיינים, יש גם אינטרס כספי מאוד גדול, גם יחסי אמון, גם פער מידע בין האנשים.
איל זנדברג: בדרך כלל, המקצועות שמוסדרים, האינטרס שעומד מאחורי ההסדרה - - -
אופיר פינס-פז: זה כולל גם מתווכים?
איל זנדברג: החוק היחיד שיש, זה חוק מתווכים ומקרקעין, ואני מוכרח לומר למען ההגינות, שמשרד המשפטים סבור, וזאת היתה עמדתו גם בעת חקיקה החוק, שהחוק הזה כשלעצמו לא מוצדק.
אופיר פינס-פז: העמדה שלכם מוצדקת, כי אחרת הייתי שואל מה ההבדל בין תיווך קרקעות לתיווך בין אנשים.
איל זנדברג: לפחות אנחנו עקביים, ככל שלתכונה הזאת יש ערך.
איל זנדברג: מבלי לפתוח את הדיון על החוק ההוא ועל ההצדקה שלו, אני מניח שכל חוק אפשר להצדיק בפני עצמו, ואפשר לדון כאן מה האינטרסים הקיימים.
אברהם רביץ: גם חוק המתווכים, אם ילך לבג"ץ, ייפול.
איל זנדברג: האינטרסים שמוצדקים, לשיטתנו, להגביל את חופש העיסוק, הם אינטרסים של ביטחון הציבור, בטיחות, שלום הציבור, בריאות וכדומה.
איל זנדברג: לפעמים יש גם אינטרס כספי מאוד גדול, שנוגע לכל אחד ואחד, כפי שכבר ציינתי.
איל זנדברג: במקרה של תחום השידוכים, אנחנו לא רואים הבדל בינו לבין הרבה מאוד מקצועות רגילים אחרים שיש בהם מתן של שירות.
איל זנדברג: מדובר פה בשירות שניתן, שאומנם עוסק בנקודה מאוד רגישה, כי כאן העניין הוא יחסים בין-אישיים של אנשים, אבל בסופו של דבר, זה מתן שירות.
איל זנדברג: משולם סכום כסף כדי לקבל שירות מסוים.
איל זנדברג: הדבר דומה במידה רבה, ואני מצטער על ההקבלות וההשוואות, גם למי שהוא נגר או סייד, או בתחום אחר, למשל, לתופרת שמלות-כלה.
איל זנדברג: אנשים נותנים כל מיני שירותים.
איל זנדברג: אני יכול להצביע על כך שיש בעיות בתחום הזה, שהשירות לא ניתן ברמה טובה, שאנשים לא מרוצים.
איל זנדברג: תמיד הסייד מפסיק באמצע הקיר והולך, ועדיין, אי-עמידה בתנאי שירות מסוימים, לא ראוי, וזו לא הדרך הנכונה, מעבר למבחן החוקתי, השכל הישר לא מצדיק ליצור רישוי ותנאי כשירות ולהגביל את כל העיסוק בשל כך.
איל זנדברג: כך, שבצד החוקתי, יש כאן בעיה.
איל זנדברג: כדי לפתור את אותן בעיות ששמענו עליהן, לפי ההצגה של חברת הכנסת גלאון, ואולי עוד נשמע דברים מהשטח, ואנחנו מבטיחים להתמודד גם עם זה, יש להם מענה בחקיקה הקיימת.
איל זנדברג: חוק הגנת הצרכן, הוא אולי החוק המרכזי שאולי נותן מענה, מקנה סמכויות, גם סמכויות לממונה על הגנת הצרכן, אבל גם נותן כל מיני כלים בידי הצרכן.
איל זנדברג: והמקרה של שירות של שידוך נופל בגדר ההגדרות של החוק, מטיל בעצם מגבלות על מי שעוסק במתן שירות, במקרה הזה שידוכים.
איל זנדברג: למשל, איסור הטעיה, שמוגדר בצורה רחבה בסעיף 2 לחוק.
איל זנדברג: זאת אומרת, המקרים שחברת הכנסת גלאון הצביעה עליהם.
אופיר פינס-פז: כולל המקרה שחברת הכנסת גלאון הצביעה על הנכה שלא קיבל שירות?
איל זנדברג: זה בחוק אחר, לדעתי, שמדבר על איסור אפליה במתן שירות.
איל זנדברג: יש חקיקה אחרת שקובעת איסור להפלות אדם על רקע המגבלה שלו.
איל זנדברג: גם אותו אדם, כמדומני, שבשל מוגבלותו לא קיבל שירות, מעבר לחוק שציינתי, חוק איסור אפליה, הוא יכול להיות במסגרת חוק הגנת הצרכן, אם השירות שניתן לו אינו עומד ברמה מסוימת, או אם ניצלו את מצוקתו.
איל זנדברג: אם נתייחס למצוקה הרגשית, שימו לב שסעיף 3 לחוק הגנת הצרכן אוסר בעצם ניצול מצוקת צרכן בהיבט של חולשה שכלית, גופנית, ניצול בורות או השפעה בלתי-הוגנת.
איל זנדברג: זאת אומרת, כל אותם מצבים שעומדים, לפחות לנגד עיני, של אדם שרק מחפש למצוא את אושרו ופונה למשדך, ולכן הוא נמצא באיזו מצוקה רגשית, וזה מנוצל לרעה על-ידי נותן השירות.
איל זנדברג: יש מענה לזה בחוק הגנת הצרכן.
איל זנדברג: מובן, שהקביעה של הסטנדרט של חובה שמוצעת פה, בחוק של שירות הגון, "חובת הגינות וזהירות", בסעיף 7 להצעת החוק, יש לה מענה, לא רק בחוק הגנת הצרכן, בצורה מפורשת, גם חוק החוזים הכללי שלנו נותן מענה לזה.
אופיר פינס-פז: אני מבין ומקבל חלק גדול מהטיעונים, ודאי החוקתיים, וגם הענייניים, כלפי החוק עצמו, אבל יש תחושה שהתחום הזה פרוץ לחלוטין.
אופיר פינס-פז: מנהלת הוועדה, על-פי בקשתי ביקשה מסגן השר רביץ שיביא לה שדכנים מהמגזר החרדי.
אופיר פינס-פז: אמר רביץ: בשביל מה אני אביא לכם שדכן, אני שדכן.
אברהם רביץ: במגזר החרדי יש, או שדכנים או משודכים, אין אנשים אחרים.
אופיר פינס-פז: האמת, שגם אני עסקתי בשידוכים פה ושם וגם חברת הכנסת גלאון, וכל אחד מאתנו כבר מצא כמה זוגות שהצליח להביא אותם תחת חופה וקידושים.
איל זנדברג: אבל לא בתמורה.
אופיר פינס-פז: ודאי שלא בתמורה.
אופיר פינס-פז: יש מקצועות שאתה אומר לפעמים: אם העניין כל כך פרוץ, אולי למרות שלכאורה לא צריך למסד את המקצוע הזה בחוק, כי זה באמת לא רפואה וזה לא עריכת-דין וזה לא ראיית חשבון וכדומה, אבל מצד שני, אי-אפשר להסכים לכך שכל אחד יהיה שדכן.
אופיר פינס-פז: צריך איזה כללים אלמנטריים.
איל זנדברג: כשאתה אומר שהתחום פרוץ, וכך גם קראתי בהצעת החוק, המילים "ענף פרוץ", מניחים כבר, זה לא תיאור עובדה, זאת הבעת עמדה, זה מניח שלא כל אחד יכול להיות שדכן, ועקב כך איך יכול להיות שכל אחד נעשה שדכן.
איל זנדברג: התפיסה שלנו אומרת שהחופש הוא קודם כול לעסוק, אין תנאי כשירות אמיתיים למקצוע, אני חושב שזה גם לא נמצא בהצעת החוק.
אופיר פינס-פז: צריך B.A. בשביל זה?
איל זנדברג: דובר פה על קורס להשתלמות.
איל זנדברג: אני שואל את עצמי, מה בדיוק ילמדו בקורס לשדכנות ומי ייכשל בבחינות האלה?
איל זנדברג: אין פה תנאי כשירות שהמחוקק צריך להבטיח, שיהיו בידי מי שעוסק בשדכנות.
איל זנדברג: ולכן, לכאורה כל אחד יכול לעסוק בשדכנות, כל עוד הוא עושה את זה בהגינות, כמו שכל אחד יכול להיות סייד, כל עוד שהוא עושה את זה בתנאים של הגנת הצרכן, של מתן שירות של הגינות, של תום לב, של רמת טעות מינימלית, ואין כאן פרמטרים ספציפיים של תחום השידוך, שאנחנו רוצים לקבוע אותם כסטנדרט מקצועי.
איל זנדברג: זה רואים גם בהצעת החוק, שאלה דברים כללים: הגינות, מתן שירות הולם, אי-אפליה, אי-גילוי, אי-הטעיה.
איל זנדברג: נושא הנוכלות - אין לנו ניסיון להדוף את זה ולהגיד: אין בעיה.
איל זנדברג: אם יש בעיה, אולי אפשר למצוא לה פתרון.
איל זנדברג: נושא הנוכלות לא ייפתר, להערכתי, על-ידי דרך של רישוי, כי מי שהוא נוכל, גם אם יהיה לו רשיון, הרי תנאי הכשירות לא מסננים פה נוכלים.
איל זנדברג: אדם שהוא מעל גיל 25, והוא לא פושט רגל, הוא יכול להיות נוכל מאוד מוצלח, אז הוא גם לא פושט רגל, והוא יוכל להמשיך להיות נוכל עם רשיון, ועדיין הוא ייתן שירות לא טוב, וזה מוביל אותי לעניין השני: החשש של פונים שנפגעים לפנות למשטרה, מפני החשיפה הרגשית.
איל זנדברג: לצערנו, זה יהיה גם לפי המודל המוצע פה, כי עדיין המתלונן יצטרך להתלונן לאותה ועדה מייעצת או לרשם, והוא יצטרך לחשוף את הסיפור האישי שלו.
איל זנדברג: אי-אפשר לברר תלונה בלי שמישהו נותן את הפרטים.
איל זנדברג: במקום לפנות למשטרה, הוא יפנה לגורם הזה, אלא שגם היום הוא יכול לפנות לממונה על הגנת הצרכן, ואני מפנה שוב לחוק, ואני אוכל לפרט אם יהיה צורך.
איל זנדברג: כמדומני, לא נמצא פה מישהו, נציג של הממונה על הגנת הצרכן, ממשרד התעשייה והמסחר.
אופיר פינס-פז: מי הממונה על הגנת הצרכן?
ירון לוינסון: עורך-הדין יצחק קמחי.
איל זנדברג: גם לפי חוק הגנת הצרכן, יש לו כלים עונשיים וגם כלים אזרחיים.
איל זנדברג: כל חריגה מחוק הגנת הצרכן היא גם עוולה אזרחית, והיא פותחת פתח לתביעה נזיקית.
איל זנדברג: כך שאני חושש שהצעת החוק, מצד אחד, גם מעוררת בעיות חוקתיות, גם מיותרת; ומצד שני, לא תוביל לתוצאות הדרושות.
איל זנדברג: אם יצביעו, ברמה העובדתית, על בעיות מסוימות שיש בענף הזה, יכול להיות שיהיה מקום לבחון אותן, למרות שאנחנו סבורים שדרך החקיקה היא לא הדרך המתאימה, אלא איזה תיקון בחוק הגנת הצרכן.
איל זנדברג: אני מעלה את זה רק כדי להראות את כוונותינו האמיתיות, אני לא מציע את זה כהצעה.
איל זנדברג: חוזה בכתב, או איזה רעיון אחר שיבוא מהשטח ויש בו צורך, אנחנו מוכנים לבחון.
איל זנדברג: יכול להיות שיש להם תשובה בחוק הגנת הצרכן, שכבר קבועים בו הסדרים ספציפיים.
איל זנדברג: למשל, לגבי יחידות נופש, המחוקק גילה שיש בעיה ועשה תיקון, אבל לא עשה רישוי של מוכרי יחידות נופש, הוא עשה תיקון ספציפי, כדי להתמודד עם השטח, כי המחוקק לא מנותק מהמציאות.
איל זנדברג: אולי זאת הדרך הנכונה ולא דרך של רישוי.
אופיר פינס-פז: נמצאים אתנו פה זוג שדכנים מקצועיים - קרול שור ובארי שור, ולמשרד שלהם קוראים WORLD OF SINGLES.
אופיר פינס-פז: נשמח לשמוע את חוות-דעתכם, איך אתם רואים את הצעת החוק.
אברהם רביץ: אתם, כפי שאני חש, אני לא יודע עליכם שום דבר, אתם כנראה גם עושים שידוכים בין-לאומיים.
אברהם רביץ: כאן, לפי הצעת החוק, אם אתם רוצים לעשות שידוך של מישהו מטורנטו עם מישהי מישראל, יש לכם בעיה, זה לא נותן לכם הזדמנות.
אברהם רביץ: איך מסתדר שידוך כזה לפי הצעת החוק?
אברהם רביץ: הצעת החוק תפריע לכם.
קרול שור: בכלל לא.
בארי שור: השם של העסק שלנו באנגלית הוא WORLD OF JEWISH SINGLES.
אברהם רביץ: תהיה לכם בעיה בארץ, כי יאמרו לכם שזאת אפליה וזאת גזענות, ולא ייתנו לכם לפעול אם זה יהודים רווקים.
בארי שור: מי שטוען שאנחנו גזענים זה אולי הגויים והמוסלמים, שלא יכולים להירשם אצלנו, והם יכולים ללכת, אתה יודע לאיפה.
אופיר פינס-פז: גם בארצות-הברית העסק של WORLD OF JEWISH SINGLES, אם היה בא אליך לא יהודי לקבל ממך שירות, היית חייב לתת לו שירות.
בארי שור: אנחנו בודקים את זה לפני שאנחנו מקבלים אותם.
בארי שור: גם פה בארץ, אולי אחת הסיבות שאנחנו נמצאים פה זה המוניטין שלנו, וזה מצדיק את הישיבה שלנו לפניכם ולא אחרים, כי אנחנו במשך כל חודש פה בישראל, אנחנו מסרבים לקבל יותר אנשים ממה שאנחנו מקבלים.
בארי שור: יש לנו הרמה שלנו, יש לנו הנורמות שלנו, יש לנו הדרישות של אנשים שלנו, גם בארץ וגם בחוץ-לארץ, זה מה שאנחנו מבקשים וזה מה שאנחנו מצפים מהקליינטים שלנו.
בארי שור: לכן בפרסומות שלנו, אנחנו מקבלים הרבה פניות, לא רק מאנשים מוגבלים ונכים, אלא מאנשים ללא השכלה, והם חייבים לבוא אלינו.
בארי שור: ואת רוב האנשים, בצדק, אנחנו לא מקבלים.
קרול שור: יש לי תואר בפסיכולוגיה, וזה מאוד חשוב.
קרול שור: כשאני יושבת מול מישהו, אני צריכה לדעת מיהו, על-פי שפת הגוף.
קרול שור: אני לא מקבלת כל אחד, אני עובדת עם דתיים וחילונים, כמעט כולם בארץ.
קרול שור: הבעיה היום עם הרשיון זה האינטרנט.
קרול שור: יש הרבה שעובדים באינטרנט, ומה עושים עם הרשיון שלהם?
אופיר פינס-פז: את לא עובדת באינטרנט?
קרול שור: אני כן עובדת באינטרנט, אבל אני פה בארץ ואני עובדת רק עם יהודים, אז יהיה לי רשיון.
קרול שור: מה עושים עם אנשים שבאים מכל העולם?
בארי שור: מה אתם עושים להגן על הצרכן הישראלי מחברה כמו "Jdate", שהיא חברה שנוסדה בארצות-הברית, שמפרסמת את השירות פה, ומקבלים אנשים פה ואין להם רשיון פה?
איל זנדברג: למה צריך לעשות?
איל זנדברג: למה צריך להגביל את כל האנשים שמתחרים בכם?
בארי שור: אתם צריכים לעשות את ההגדרה מה זה שדכן, כי, כמו שאמר היושב-ראש, השוק פרוץ והשוק פרוע.
אופיר פינס-פז: מה אתה מציע כהגדרה?
בארי שור: לא באתי לכאן לתת הגדרה, אתם כאן כדי לתת הגדרה.
אופיר פינס-פז: אגב, בחוק אין הגדרה לשדכן.
בארי שור: מי מתעסק בשדכנות?
בארי שור: מי שמפרסם את עצמו כשדכן?
בארי שור: איזו חברת אינטרנט שמקבלים אנשים תמורת כסף לפרסם את עצמם באתר אינטרנט?
בארי שור: אולי גם עיתונאים שמזמינים עיתונאים לשלם להם כסף כדי לפרסם את עצמם או שתגיד שזה פרסום?
בארי שור: אצל הדתיים, כל אחד שמתעסק בשדכנות, ומקבל כסף, אבל אין להם תיק במס-הכנסה ובמע"מ והם מקבלים כסף, ולפעמים הם אומרים "הכסף לצדקה", והצדקה בכיס שלהם, והם מקבלים 200-500 שקלים על השירות שהם לא נותנים.
בארי שור: אתם צריכים להחליט מה זה שדכן.
בארי שור: למשל, יש דוגמאות באינטרנט שחברה כמו Jdate או קופידון וכן הלאה, שפותחים אתר אינטרנט, הם לא שדכנים, אבל הם כן מקבלים כסף, וכסף מכובד, מכל אחד שמפרסם את עצמו, ואתם רוצים להגן על הצרכן.
בארי שור: יש גם צרכנים רמאים, כמו שכולנו יודעים שיש מקרים שאנשים מפרסמים את עצמם באינטרנט, הם משקרים לגבי הזהות שלהם, וזה יכול להיות גם מסוכן.
בארי שור: היה לנו כאן, במדינת ישראל, קורבן ישראלי אחד שמת באמצעות רמאות באינטרנט בתחום השדכנות.
בארי שור: אם אתם אומרים שאם יש לנו משרד, אנחנו חייבים רשיון, אבל מי שמפרסם את עצמו כאתר אינטרנט, לא צריך רשיון?
אופיר פינס-פז: אי-אפשר יהיה לחסום את זה.
אופיר פינס-פז: אנחנו לא מצליחים לחסום דברים הרבה יותר קשים באינטרנט.
בארי שור: אתם נמצאים פה כדי לעשות סדר.
איוב קרא: בעיקרון, אני תומך בהצעת החוק.
איוב קרא: אני חושב שזאת הצעת חוק טובה.
איוב קרא: כמו שיש מתווכים בקרקעות, בנדל"ן, בכוח-אדם, שיש שם מסגרות וחוק וכל מה שמשתמע מזה, צריך גם את נושא השידוך למסד.
אופיר פינס-פז: בעדה הדרוזית יש שידוכים?
איוב קרא: בחינם, ללא תמורה.
איוב קרא: כמו אצל הרב רביץ.
איוב קרא: מה שמפריע לי זה שבסעיף 5(א)(1), אני חושב שצריך להיות קודם כול אזרח ישראלי, ולא תושב חוץ שניתן לו היתר כדין לעבוד בישראל.
איוב קרא: אנחנו לא צריכים שדכנים מחוץ-לארץ.
קרול שור: אני 28 שנים כאן.
איוב קרא: אני לא מדבר עלייך, אני מדבר על העיקרון.
איוב קרא: אנחנו רוצים שאזרחים ישראלים יעבדו במקצוע, שיהיו תושבי ישראל.
איוב קרא: מספיק יש לנו את המלחמה בסחר בנשים ובעובדים זרים וכל הסוגיה הזאת.
אברהם רביץ: מי ישדך את העובדים הזרים, בינם לבין עצמם?
איוב קרא: זאת סוגיה שצריך לחשוב עליה.
איוב קרא: לגבי סעיף 5, צריך שיהיו שבע שנים, על-פי הנוהל במשטרת ישראל, שאחרי שבע שנים ניתן לבקש בקשה למחוק רישום פלילי, וצריך להיות עבר ללא דופי, כי יש הרבה בלופים במקצוע הזה, כדי למנוע מהעוסק לבלף, ולחייב אותו לבדוק כל לקוח שנכנס ונרשם אצלו.
איוב קרא: לא מופיע בחוק סעיף על בלוף.
אברהם רביץ: מה תעשה כשהשדכן רוצה להציע שידוך והוא אומר לבחור "זאת יפהפייה", הוא הולך להיפגש אתה, והיא לא בדיוק יפהפייה, הרי כל המקצוע הזה בנוי על קצת בלוף.
איוב קרא: צריך לדאוג שיהיו כמה שפחות בלופים.
אופיר פינס-פז: הזוג שור, איך זה הולך בשידוכים?
אופיר פינס-פז: בא בחור או באה בחורה, מתי אתם מרימים ידיים, אחרי כמה דייטים?
קרול שור: אף פעם אני לא מרימה ידיים.
אופיר פינס-פז: כמה עולה להשתדך אצלכם?
קרול שור: אני מבקשת 600 דולרים עד לחתונה או 300 דולרים לשנה.
אופיר פינס-פז: כולל מע"מ?
קרול שור: כולל מע"מ, ו-500 דולר בחתונה.
קרול שור: זה מחיר יפה מאוד, כי יש משרדים שמבקשים 15,000 שקלים ו-20,000 שקלים.
קרול שור: יש אנשים שיצאו 40 פעמים בשנה, המינימום היה 15 פגישות שיצאו ביחד.
קרול שור: היו אצלנו המון חתונות.
אופיר פינס-פז: כמה חתונות יש לך בשנה?
קרול שור: אי-אפשר לדעת.
קרול שור: משום שאנחנו מבקשים כסף כשמתחתנים, אנשים לא רוצים להגיד לי כשיש חתונה.
בארי שור: יש גם צרכנים רמאים, לא רק שדכנים רמאים.
קרול שור: שמעתי על שבעה זוגות שמתחתנים בין יולי לאוגוסט ועוד אחד עכשיו, שלא אמרו לי שהם מתחתנים.
אופיר פינס-פז: איך את מגלה את זה?
קרול שור: מישהו אומר לי או שאני מתקשרת להורים לשאול מה נשמע, והם אומרים: היתה חתונה.
קרול שור: יש הרבה כאלה, וזה לא פייר.
אופיר פינס-פז: על דייט יחיד, מה שנקרא בליינד-דייט, אתם לא גובים?
קרול שור: לא, אבל אני שמה תמונות, והם יכולים לקבל תמונות דרך האי-מייל כדי לראות איך אדם נראה.
אופיר פינס-פז: אם החוק הזה יעבור, את לא תוכלי לעשות את הדברים האלה.
אופיר פינס-פז: לא תהיה סלקטיביות יותר.
אופיר פינס-פז: את לא יכולה לסרב לאדם שרוצה להשתדך.
קרול שור: אי-אפשר לעבוד כך.
קרול שור: אנשים פשוטים בדרך כלל לא באים למשרד, אולי בחורים, אבל כמעט אין בנות.
אופיר פינס-פז: אם תהיו משרד שפועל על-פי רישוי, לא תוכלו להגיד לאדם: אני לא מוכן לנסות לשדך אותך.
בארי שור: אם מישהו בא לתיווך, ואני לא רוצה לקבל אותו כקליינט, אני לא צריך לקבל אותו.
קרול שור: מה אני עושה אם 50 בחורים בעלי השכלה נמוכה באים, ואני מקבלת מהם כסף, ואין לי בנות לשדך להם?
אופיר פינס-פז: את אומרת שאין לך.
קרול שור: אין לי.
קרול שור: כך זה במשרד.
קרול שור: אני כמעט 14 שנים במשרד, ואולי שלוש בנות בלי השכלה פנו אלי, וכל יום 20-30 בחורים בלי השכלה פונים אלי.