GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נחשון שוחט: לטעון שחזקה על עבירת התפרצות או של גניבת רכב כוללת סכנה לגופו לחייו של אדם זה לא בוסס לא אמפירית, לא מבוסס בניסיון החיים, זה לא מבוסס בנתונים שמוצגים בפני הוועדה.
נחשון שוחט: לכן חיוני לדרוש שכדי שהמדינה תוכל לטעון לעילת מעצר של מסוכנות עוד לפני שמגיעים לחלופה היא תבסס חשש במקרה הקונקרטי, היא תראה את האינדיקציה.
נחשון שוחט: כל הצעה אחרת היא קיצור דרך, היא בעצם ויתור על הצורך לבסס עילת מעצר קונקרטית בראיות.
נחשון שוחט: נשאלת השאלה גם איך נאשם יפריך אותה.
נחשון שוחט: אומרים לו, בעצם שגנבת רכב באותם עשרות אלפי מקרים - -
דוד רותם: הוא לא יכול להפריך.
נחשון שוחט: הוא לא יכול להפריך.
נחשון שוחט: זה יוצר ברירת מחדל של מעצרים, זה ייצור, לפי הנתונים, אלפי מעצרים מיותרים.
דוד רותם: הם לא תופסים.
דוד רותם: מתוך 90 אלף גניבות רכב תפסו בערך - -
נחשון שוחט: תפסו 9,000.
נחשון שוחט: יש 600 מקרים.
דוד רותם: איזה 9,000?
דוד רותם: תגיד לי, על מה אתה מדבר?
דוד רותם: תפסו 1,100.
נחשון שוחט: זה הנתונים שאמרו, לא?
דוד רותם: 1,100, 1,200 הם תופסים.
יעל אידלמן: אתה מדבר על התפרצות.
דוד רותם: 10% בשנה.
נחשון שוחט: רוצים להגיע כמעט ל-100% - -
דדו זמיר: מאלה שנתפסים.
נחשון שוחט: ברור שמתוך אלה שנתפסים.
נחשון שוחט: אלה שלא נתפסים?
נחשון שוחט: אני צריך לשאול איך מבססים חזקה.
נחשון שוחט: חזקה מבססים על פי ניסיון חיים שמראה מובהקות; שמראה שבאחוז גבוה של המקרים נלוותה סכנה.
נחשון שוחט: אם מצליחים להצביע על נתון שהוא זניח מהבחינה הזאת אז להפך – זה סותר את החזקה באופן גורף.
נחשון שוחט: הבעיה השלישית בכל שלושת סעיפי ההצעה כאן – ואני כולל גם את נושא השב"חים: האמצעי הוא מעבר לצורך משום שהחקיקה והפסיקה הקיימות מאפשרות התמודדות אפקטיבית מספקת.
נחשון שוחט: היכן שהנתונים מלמדים על חשש הימלטות שעולה מהנסיבות או מסוכנות שנובעת מנסיבות המקרה, מנסיבות הביצוע אז ממילא אפשר לעצור, ממילא נוהגים לעצור.
נחשון שוחט: העניין כאן הוא מה קורה כשאין תשתית עובדתית בעיקר בהקשר המסוכנות, ואם כאן יהיה גם עם יד קלה על ההדק.
נחשון שוחט: נקודה אחרונה: במבט השוואתי ישראל היא גם ככה מדינה שבה מדיניות המעצרים עד תום ההליכים יחסית גבוהה ביחס לנקיטת חלופות של שחרור בערובה בעבירות אלימות.
נחשון שוחט: הדבר הזה זוכה להצדקות שלו.
דוד רותם: למה אתה משווה?
נחשון שוחט: אני משווה לארצות-הברית.
דדו זמיר: יש לך בסיס נתונים או שאתה אומר את זה - -
דוד רותם: לא חשוב, הוא מתבסס כמוכם על אותם נתונים.
דוד רותם: זה פשוט תענוג לשבת פה בישיבה ולראות.
דוד רותם: יואל הדר, תשים לב , איך מבססים טיעונים.
ישי שרון: אפשר לקרוא את דוח מבקר המדינה לשנת 1994, יש דוח של האגודה לזכויות האזרח משנת 96'.
ישי שרון: עשרות מאמרים שדיברו על הדבר הזה.
דדו זמיר: לפני המהפכה של חוק המעצרים החדש.
ישי שרון: מאז חוק המעצרים החדש שיעור המעצרים רק עלה, ובמיוחד שיעור המעצרים עד תום ההליכים.
נחשון שוחט: עם כל הכבוד גם לי נודע על הצעת החוק הזאת בימים האחרונים.
נחשון שוחט: לא הייתה לי אפשרות להכין נתונים.
דוד רותם: זאת הצעת חוק שעברה קריאה ראשונה בקדנציה הקודמת, רבותיי.
נחשון שוחט: אני הכרתי אותה אתמול.
דוד רותם: זאת הצעת חוק עוד מהקדנציה הקודמת שהכנסת החילה עליה דין רציפות.
דוד רותם: זאת הצעת חוק של פרידמן, לא שלהם.
נחשון שוחט: המדיניות של מעצר עד תום ההליכים כעניין עקרוני שהוא בליבה של דיני המעצר מנומקת בהכרחיות בצורך ובכבילה למידתיות.
נחשון שוחט: ההצעה הזאת היא גם עוקפת את הצורך הקונקרטי וגם עוקפת את המדתיות, ואני מבקש שלא לקדם אותה.
דוד רותם: אדוני הסנגור.
ישי שרון: אני פחות אתמקד בבעייתיות של החוק הזה ובפוגענות שלו – הדברים האלה הם ברורים: כל מה שקשור לקביעת חזקות בהליך הפלילי והפיכת הנטל והחשש לאינפלציה במעצרים ולהודאות שווא רציונליות של אנשים שנשארים במעצר.
ישי שרון: אני אתמקד היום בנימוקים ובהצדקות שהובאו כדי לתמוך בהצעת החוק הזאת.
ישי שרון: ההסתייגויות שאני אציין אותן הן הסתייגויות שאנחנו הבענו עוד בשלבים מוקדמים בשנת 2008.
ישי שרון: כלומר היה מספיק זמן לבוא ולבדוק את הנתונים, זה לא נכון שההסתייגויות האלה הועלו בשלב מאוחר.
ישי שרון: הנימוק הראשון, ולפי מה שהבנתי – הוא נימוק די עיקרי שהמשטרה הציגה כאן מתבסס על אחוזי הגילוי הנמוכים – שקיימים אלפי תיקים שבעצם לא לוכדים את מבצע העבירה.
ישי שרון: הנימוק הזה באמת מתייחס לקשיים שבאכיפת החוק ובאיתור עבריינים, אבל בינו לבין התיקונים המוצעים אין כלום, ואין שום דבר.
ישי שרון: חזקת המסוכנות היא רלוונטית רק אם אנחנו לוכדים את מבצע העבירה.
ישי שרון: לגופו של עניין, אני חייב לומר שמאז שהצעת החוק הזאת פורסמה, ואולי קצת לפני כן, החל משנת 2006 בערך המשטרה שמה לעצמה יעד לטפל במיוחד בשתי העבירות האלה של התפרצות וגניבת רכב, וחלה ירידה של עשרות אחוזים במספר תיקי החקירה בעבירות של התפרצות וגניבת רכב.
ישי שרון: זאת אומרת אנחנו רואים שהמשטרה כן מצליחה להתמודד בצורה אפקטיבית ויעילה עם התופעה הזאת באמצעים שעומדים לרשותה – באמצעים מודיעיניים ובאמצעי מניעה.
ישי שרון: אבל אין שום קשר בין כלי המעצר לבין הסוגיה של הפחתת פשיעה וגילוי עבריינים.
ישי שרון: אז הנימוק הזה לא רלוונטי.
ישי שרון: הנימוק השני אומר שבגלל הליברליות והפתיחות של חוק המעצרים בתי המשפט פירשו בצורה מאוד מצמצמת את עילת המסוכנות, וקיימת נטייה רחבה לשחרר עצורים בעבירות התפרצות וגניבת רכבים.
ישי שרון: גם בעניין הזה לא מצאתי גיבוי אמיתי בנתונים.
ישי שרון: הנתון של 40% שהובא כאן הוא, לטעמי, אחוז גבוה, ויהיה מאוד מעניין להשוות את זה לעבירות אחרות, כולל לעבירות אלימות.
ישי שרון: בעיניי זה אחוז מאוד גבוה של מעצרים עד תום ההליכים, מה גם שאני בטוח שחלק גדול מהאנשים המשוחררים משוחררים בהסכמה, וחלקם הלא מבוטל משוחרר בתנאים מגבילים מאוד נוקשים.
ישי שרון: בתמונה רחבה יותר גם מעניין לראות את הנתונים על שיעורי המעצרים.
ישי שרון: למרות הליברליות והפתיחות של חוק המעצרים והרטוריקה היפה של בית המשפט העליון בעניין הזה, החל מחקיקת חוק המעצרים הייתה ירידה בשנה הראשונה שהחוק נחקק, אבל מאז שיעור המעצרים הולך ועולה בהתמדה, במיוחד שיעור המעצרים עד תום ההליכים, זאת למרות שיש ירידה במספר ההרשעות בעבירות חמורות וגם במספר כתבי האישום שמוגשים, וזאת למרות שיש גם גידול בשיעור האוכלוסייה בישראל.
ישי שרון: זה יכול להיות נובע מההלכות של בית המשפט העליון, לרבות עבירות רכוש.
ישי שרון: אתה ציינת שיש פסק דין פרנקל.
ישי שרון: כשהוא מסתכל על המקרה הקונקרטי, במקרה שמדובר בריבוי עבירות או בהתפרצות או בגניבת רכב מתוחכמת או שיטתית או מאורגנת או במקרה שמדובר בבן אדם מכור לסמים, במילא קיימת חזקה פסיקתית, ורוב האנשים האלה נעצרים.
ישי שרון: מניסיון שלנו האנשים האלה באמת נעצרים או משוחררים בתנאים מאוד נוקשים.
ישי שרון: הנימוק השלישי שהוצג שהוא, בעיניי, ממש ספקולציה גרידא הוא שפעמים רבות המפגש בין גונב הרכב לבין המתפרץ הוא פוטנציאל קבוע למסוכנות, הוא מבוצע בצורה שיטתית ומאורגנת.
ישי שרון: שוב, אני מסתכל על הנתון שהובא כאן ומראה על אחוז זניח שהעבירות האלה לוו במעשי אלימות.
ישי שרון: דווקא אנחנו רואים הרבה מקרים של התפרצויות לא מתוחכמות בעליל, שלא מלוות במעשי אלימות, התפרצויות של אנשים שעושים בצורה חד פעמית ולא מאורגנת.
ישי שרון: בכל דבר יש פוטנציאל לאלימות; בכל סיטואציה של מגע יש סיטואציה לאלימות.
דדו זמיר: אין פורץ לדירה או גנב רכב שזאת עבירה ראשונה שלו.
דדו זמיר: כשאתה מגיע לפריצת דירה אתה כבר עלית מדרגה.
ישי שרון: אתה מניח שוב שהוא ביצע את העבירה.
ישי שרון: אני מזכיר שבשלב המעצר לא עומדת חזקת החפות.
ישי שרון: דע לך שהיא תמיד מובלעת בכל הנימוקים שלכם, אבל נשים את זה בצד.
ישי שרון: באותה מידה אפשר לומר שבעבירות רבות אחרות יש פוטנציאל טבוע למות, ואולי אפילו פוטנציאל גדול יותר.
ישי שרון: באיומים יש פוטנציאל גבוה - - - בסחיטה יש פוטנציאל לעבירות אלימות.
ישי שרון: מדוע לא להכניס את העבירות האלה בחזקת המסוכנות?
ישי שרון: הנימוק הרביעי מתייחס לעניין של הימלטות מן הדין.
ישי שרון: הוא אומר שכתבי אישום רבים מבוטלים בגלל החלטות של בתי משפט שבהם משוחררים שב"חים בעבירות פשע.
ישי שרון: אני מסתכל על הנתונים, ואני עדיין צריך להבין מה בעצם המשמעות, האם האחוז כאן כשמדובר על שחרור הוא שחרור על-ידי בית משפט.
ישי שרון: ככל הידוע לי, וגם כשדיברנו על הנושא הזה עם הפרקליטות אני מכיר מקרים ספורים מאוד, אם בכלל, של שב"חים שמוגש נגדם כתב אישום בעבירות פשע, ובית משפט משחרר אותם.
ישי שרון: בגלל זה הנתונים האלה לא כל כך מסתדרים לי.
ישי שרון: ברוב המוחלט של המקרים של שוהים בלתי חוקיים בית המשפט מורה על מעצרם, ויכול להיות שבצדק כי באמת יש חשש שהם יימלטו מן הדין.
ישי שרון: התמונה שעולה מכל הנתונים האלה שהצגתי וההסתייגויות שהעליתי, ואני מצטער אם הדברים נשמעים קשים, אבל ככה לא בונים הצעת חוק.
ישי שרון: ככה לא בונים הצעה שבעצם משיגה לאחור את הערכים המהותיים שבבסיסם עומד חוק המעצרים – אולי אחד החוקים הכי חשובים - -
דוד רותם: הסנגוריה גם מלמדת את התביעה עכשיו איך לטעון את התיק.
ישי שרון: אני פשוט אומר שכשבאים עם הצעת החוק שמבקשת לכרסם ולפגוע בערכים המהותיים בדבר חקיקה שהיא אולי אחת החשובות שיצאה משולחנה של ועדה זו – אגב, דבר חקיקה שהיה עליו שיתוף פעולה די נדיר, יש לומר, מכל קצוות הקשת הפוליטית בכנסת הזאת.
ישי שרון: הסתכלתי על הפרוטוקולים – היה פה שיתוף פעולה בין הרב יצחק לוי לבין חבר הכנסת דדי צוקר לבין חבר הכנסת דן מרידור.
ישי שרון: הנתונים מראים שדי בחקיקה הקיימת ששומרת גם על האיזונים הנכונים כדי לתת בידי המשטרה כלים אפקטיביים להתמודדות עם התופעה הזאת.
ישי שרון: לכן לדעתי, לעת הזאת הצעת החוק הזאת צריכה להיגנז.
לילה מרגלית: אין לי באמת אלא להצטרף לדברים שנאמרו.
לילה מרגלית: אנחנו פירטנו את עמדתנו בהרחבה בחוות הדעת שהגשנו.
לילה מרגלית: צריך להבין שמעצר של אדם טרם - -
דוד רותם: רגע, למה לך לתת הרצאה?
דוד רותם: תגידי, אני מסכים, תחתמי ושלום על ישראל.
לילה מרגלית: מעצר של אדם עוד לפני שהיה לו יומו בבית המשפט, עוד לפני שהוכחה אשמתו זה למעשה נטילת סיכוי מחושב ברור לשלילת חירותו של אדם על לא עוול בכפו ולפגיעה בחפים מפשע.
דוד רותם: "על לא עוול בכפו", "חפים מפשע".
דוד רותם: לא חפים מפשע וזה לא - -
לילה מרגלית: כשאדם מוחזק במעצר למשך חודשים, ויכול להיות גם שנים, עוד לפני שהוכחה אשמתו מדובר בסיכון מחושב שהוא חף מפשע.
לילה מרגלית: יכול מאוד להיות שהאיש הזה ייצא חף מפשע.
לילה מרגלית: החברה נוטלת לידיה לשלול את חירותו עוד לפני שהוכחה אשמתו.
דוד רותם: זה נכון בתיאוריה, לא בשיטת המשפט הישראלי.
דוד רותם: 90% מהתיקים זה עסקאות טיעון הרי.
דוד רותם: אז הוא לא יהיה חף מפשע, הם יעשו איתו עסקה נוחה.
נחשון שוחט: אם כל גנב רכב ייעצר חודשים קדימה - - -
לילה מרגלית: אין ספק שאם אדם מוחזק במעצר, והמשפט שלו מתנהל כשהוא נמצא במעצר גם הסיכוי שהתיק ייגמר בהרשעה עולה בצורה ניכרת.
לילה מרגלית: לדעתי, אנחנו לא רוצים להגיד שהמערכת המשפט שלנו קיימת בתיאוריה, אלא אנחנו באמת רוצים להניח שלפני ניהול משפט של אדם אנחנו לא יכולים להניח שהוא אשם במה שמיוחס לו.
לילה מרגלית: אני באמת לא אחזור על כל הדברים, אבל כבר היום יש לבית המשפט את הכלים להתמודד עם אותם מקרים שבהם קיימת הצדקה למעצר עד תום ההליכים; הלכת פרנקל שקובעת שכאשר עבירות מתבצעות בשיטתיות יכולה להתקיים עילת מעצר, ואין שום סיבה שבעולם להפוך את הנטל ולקבוע מראש שאדם שמואשם בעבירות האלה מוחזק כמסוכן בלי שהתביעה תצטרך אפילו להניח תשתית עובדתית.
לילה מרגלית: כפי שלא הונחה תשתית עובדתית לצורך בהצעה הזאת גם התביעה לא תצטרך להניח תשתית עובדתית לצורך במעצר של האדם הספציפי.
לילה מרגלית: אני רק רוצה להסתכל פה רגע על הנתונים.
לילה מרגלית: הרי לא הובאו נתונים שמראים שאנשים שהואשמו בעבירות האלה ושוחררו, ביצעו עבירות נוספות כאשר ממתינים למשפטם, שזה בעצם הנתון המרכזי שצריך להתקיים כדי לקבוע חזקת מסוכנות, שלא לדבר על עבירות נוספות שמסכנות את הציבור מעבר לביצוע העבירה בלבד.
לילה מרגלית: זה דבר ראשון.
לילה מרגלית: כשמסתכלים כאן על הנתונים לגבי הימלטות מן הדין – ושוב, אני לא אפרט מעבר למה שקראתם במכתב – כשכתוב 8% ב-2008 כתוב קודם כול: "כמות החשודים בעבירות פשע שאינם תושבי המדינה", שזה 10,000 ומשהו; ואחרי זה "כמות הנאשמים בעבירות פשע שאינם תושבי המדינה שנעצרו עד תום ההליכים" – 8%.
לילה מרגלית: אבל מה זה 8% מסך כול החשודים?
לילה מרגלית: הנתון הזה הוא לגמרי לא סביר.
לילה מרגלית: הרי ממילא בכלל התיקים אחוז ניכר, אם לא רוב התיקים – אני זוכרת שדוח מבקר המדינה דיבר על כך שרוב התיקים שנפתחים נגד חשודים נסגרים ללא הגשת כתב אישום- -
דוד רותם: 70%.
לילה מרגלית: - - אז זה שרק 8% מהחשודים בעבירות פשע שאינם תושבי המדינה נעצרו עד תום ההליכים זה לא אומר דבר כמה מתוך אלה שהוגש נגדם כתב אישום לא נעצרו עד תום ההליכים.
לילה מרגלית: הנתון הזה מטעה באיזשהו מקום ולא מגבה את מה שהוא מתיימר לגבות.
לילה מרגלית: לכן ככל שרוצים לבסס חזקה מהסוג הזה, כמובן, שהדברים צריכים להיות מגובים בנתונים ובעובדות, והדבר הזה לא נעשה במקרה הזה.
לילה מרגלית: רק לסיום, צריך לזכור שכשאדם נעצר עד תום ההליכים אנחנו אומרים שזה "שלילת חירותו", וזה נשמע מאוד סטרילי, אבל למעשה זה אומר שהחיים שלו נהרסו.
לילה מרגלית: יכול להיות שמדובר באדם שזאת הפעם הראשונה שבה הוא נתפס או הסתבך עם החוק.
לילה מרגלית: מעצר עד תום ההליכים מביא לשלילת פרנסתו, לשלילת פרנסת המשפחה שלו, לפגיעה בשמו הטוב, לפגיעה בפרטיות שלו – למעשה, להרס חייו.
דדו זמיר: תיבחן חלופה בעניין שלו.
לילה מרגלית: אבל לפני שבוחנים חלופה צריך קודם כול להגיע למסקנה מבוססת ומושתתת על עובדות שיש הצדקה למעצר.
לילה מרגלית: מהדברים שנאמרו כאן עולה באופן מובהק שהמטרה המרכזית של ההצעה הזאת היא בעצם לייצר הרתעה שהייתה צריכה להיות נוצרת על-ידי לכידה של אחוז גבוה יותר של העבריינים על-ידי שלילת חירותו של אדם לפני שהוא נשפט.
כרמית פולק כהן: אני מהמועצה לשלום הילד.
כרמית פולק כהן: החשש שלנו הוא שהצעת החוק הזאת עשויה להביא למצב שקטינים שביצעו עבירות מעין אלה ייכנסו למעצר ממושך.
כרמית פולק כהן: דיברת על הרס פרנסה והרס משפחה – פה מדובר על עתיד הילדים, על אפשרות השיקום שלהם.
כרמית פולק כהן: בעצם כל האפשרויות שפתוחות בפניהם ייסגרו.
כרמית פולק כהן: אין ספק, שלמעצר יש השפעה הרסנית על חיים של כל ילד וקטין, ואנחנו לא מרגישים שיש הלימה בין העבירות שהוצעו פה לבין סנקציה כזאת.
דוד רותם: גבי, שמעת את ההערות.
דוד רותם: את רוצה להגן לנו על החוק?
גבי פיסמן: גם לנו היה קושי בקביעת החזקות.
גבי פיסמן: הקביעה של החזקות האלה היא לא פשוטה, ובעצם הרחבה של סעיף 21 היא בוודאי לא פשוטה כשההשלכות הן מעצר עד תום ההליכים.
גבי פיסמן: משטרת ישראל הצליחה לשכנע אותנו שמדובר בעבירות, שעל-פי מהותן ועל-פי טיבן, גוררות אחריהן אלימות, ולכן מצאנו לנכון לתמוך בהצעה הזאת.
גבי פיסמן: לגבי השוהים הבלתי חוקיים, שלזה דווקא הוועדה כמעט לא התייחסה, שוכנענו שהקושי של המשטרה ביחס לאוכלוסייה הספציפית הזאת יחד עם ההצעה להגביל את זה רק לעבירות פשע - -
דוד רותם: חזקת הימלטות מהדין זה דבר פשוט.
דוד רותם: השוהים הבלתי חוקיים – אין לו כתובת, הוא לא אזרח ישראלי, הוא בוודאי יברח מהארץ.
דוד רותם: אלא אם כן הוא פראייר.
דוד רותם: והם לא פראיירים בדרך כלל, אנחנו הפראיירים – אנחנו אפילו לא מצליחים לתפוס אותם.
דוד רותם: אבל זאת לא השאלה.
דוד רותם: הבעיה העיקרית היא באמת עניין שתי העבירות.
גבי פיסמן: בגדול זה מה שאמרתי.
גבי פיסמן: שוב אני אומרת – מדובר בדילמה לא פשוטה, ובכל זאת אופי העבירות והיכולת של המשטרה במהלך השנים שכל-כך נפגעה מההתמודדות הקשה באותם תיקים שכנעה אותנו שיש צורך לתמוך בהצעה.
דוד רותם: רבותיי, אני לא יכול להצביע היום.
דוד רותם: חג הקורבן, ויש הסכמה בין סיעות הבית שחוקים שנמצאים בוויכוח – אנחנו לא נצביע עליהם בזמן שחברינו לא נמצאים כאן.
דוד רותם: לכן יש לכם זמן למצוא לי את הנתונים.
דוד רותם: אני אדחה את המשך הישיבה, ולא אצביע היום, ואתם תספקו לנו את הנתונים כדי לשכנע אותנו שיש צורך בתיקון הזה.
דוד רותם: גברתי הנשיאה, מכיוון שאת היחידה שמבינה מהו בית-הדין הארצי לעבודה, אז תסבירי להם מה את רוצה בחוק הזה.
נילי ארד: בפתח הדברים, אתן סקירה קצרה על בתי-הדין ומהותם של בתי-הדין לעבודה.
נילי ארד: לאחר מכן אעבור להוראות החוק, לתיקונים העיקריים בהוראות החוק, במובן המהותי.
נילי ארד: חלק מסוים מאותם תיקונים תשלים השופטת גברת לאה גליקסמן-כוכבי, שופטת בית-הדין הארצי לעבודה, שגם היא מסייעת בידי בהכנת החוק הזה.
נילי ארד: קודם אפתח על בתי-הדין לעבודה בקצרה.
נילי ארד: על רק סכסוכי עבודה ושביתות, שפקדו את המשק הישראלי בשנות ה-60, נחתם ב-10 לינואר 1667 הסכם קיבוצי כללי בין ההסתדרות לבין התאחדות התעשיינים.
נילי ארד: במסגרת אותו הסכם, הוחלט על הקמת בית-דין לעבודה, כשהרציונל שביסודו היה: שפיטה במקום שביתה.
נילי ארד: בהתאם, חוקק חוק בית-הדין לעבודה 1969-התשכ"ט.
נילי ארד: החוק הזה מבוסס על שותפות משולשת והיא: עובדים, מעבידים והריבון.
נילי ארד: המבנה הזה בא לידי ביטוי במשך כל שנות קיומו של בית-הדין לעבודה, ובחוק גופו, בהרכב השופטים בבית-הדין לעבודה, במוטבי בית-הדין – מוטב זה הרכב השופטים שיושב לדין – שופט מקצועי ושני נציגי ציבור: נציג עובדים ונציג מעבידים.
נילי ארד: לאור השותפות הזו, בית-הדין לעבודה לא נקרא בית-משפט אלא בית-דין.
נילי ארד: הכינוי או השם שלו "בית-דין" נובע מכך שיש בו שופט מקצועי אחד ושני נציגי ציבור.
נילי ארד: מכאן גם שמו: "בית-הדין לעבודה".
נילי ארד: בבית-הדין לעבודה שתי ערכאות: ערכאה ראשונה, ערכאה דיונית, היא ערכאה של בית-הדין האזורי, ערכאת הערעור ובית-הדין הארצי.
נילי ארד: בתי-הדין האזוריים ממוקמים בחמישה האזורים שבהם ממוקמים בתי-משפט מחוזיים, והם: בית-הדין האזורי בנצרת, בית-הדין האזורי בחיפה, בית-הדין האזורי בתל אביב, בירושלים ובבאר שבע.
נילי ארד: סך הכל חמישה בתי דין לעבודה ומעליהם ערכאת ערעור אחת, היא ערכאת הערעור בבית-הדין הארצי לעבודה, שמקום מושבו בירושלים.
נילי ארד: על פסק דין של בית-הדין הארצי בדרך-כלל – חוץ ממקרה שתיכף אציין אותו – יש אפשרות של עתירה לבג"ץ.
נילי ארד: לא ערעור, אלא עתירה לבג"ץ.
נילי ארד: על פסק דין של ערעור במשפט בהליך פלילי יש אפשרות לבקשת ערעור לבית-המשפט העליון - רק בפלילים.
נילי ארד: לבית-הדין לעבודה סמכות ייחודית במגוון רחב ביותר של נושאים, שמוקנים לו בחוקים השונים, למשל – אתן בתור דוגמא כללית – נושאים בתחומי יחסי עבודה, משפט העבודה והביטחון הסוציאלי, חוקים חדשים בתחומי משפט העבודה הסוציאלי, בעיקר הורחבו, וגם במשפט העבודה, למשל: חוק למניעת הטרדה מינית, חוק שוויון הזדמנויות בעבודה, וכן - לאחרונה ממש – חוק הזכות לישיבה בעבודה והזכות להפסקה בעבודה לצורך הליכה לשירותים, במסגרת תיקון 13 לחוק שעות עבודה ומנוחה, שהתקבל ב-2009.
נילי ארד: עילות נוספות שמקורן בתקופה שקדמה להיווצרות - - -
דוד רותם: סליחה בבקשה, הנשיאה, או המשנה או העוזר, חוק בוררות חובה, איך הוא משפיע על בית-הדין לעבודה?
אורית זוארץ: הוא חל רק על בית-המשפט שלום.
דוד רותם: אני מניח שעוד ירחיבו אותו בהמשך, כפי שאנחנו יודעים.
אורית זוארץ: אני לא מניחה כך.
דוד רותם: יחילו אותו עוד מעט על בית-המשפט העליון אפילו.
נילי ארד: - - וכיוצא באלה.
נילי ארד: בתחום משפט העבודה יש לנו תביעות יחיד בין עובדים למעבידים, כגון יחסי עובד מעביד, זכויות מכוח חוקי מגן, הטרדה מינית, הגנה על חושפי שחיתויות וכיוצא באלה.
נילי ארד: אני מונה את הדברים האלו כדי שנראה אחר-כך איך אנחנו מתייחסים, אם בכלל, לדברים האלה בתיקון לחוק.
נילי ארד: סכסוכי עבודה קיבוציים, בכלל זה שביתות, כגון סכסוך הרופאים.
נילי ארד: עכשיו יש לנו את סכסוך הרכבת, שהיום אחר הצהריים אנחנו נדרש לו.
נילי ארד: שביתת נמלים, שביתת מורים לדורותיה, שביתה בנוגע לאי תשלום שכר עובדי רשויות מקומיות וכולי וכולי, כיוצא באלה.
נילי ארד: סכסוכים בין ארגוני עובדים על יציגות במקום עבודה, כגון סכסוכים בין "ההסתדרות הכללית" לבין ארגון "כוח לעובדים" באוניברסיטה הפתוחה, חברת "אקרשטיין" וכולי.
נילי ארד: ביטחון סוציאלי, תביעה לזכויות מכוח חוק הביטוח הלאומי, זכויות שמוקנות לתושבי ישראל – וכאן אני פותחת סוגריים, אבל עם סימן קריאה, כמעט הייתי אומרת – כל החקיקה שנמצאת בסמכותו הייחודית של בית-הדין לעבודה בתחום משפט העבודה והביטחון הסוציאלי אופפת חיי אדם מלפני הלידה ועד לאחר המוות.
נילי ארד: בכל אחת מתחנות חייו, כל אדם תושב מדינת ישראל נזקק לחוקים, שסמכותו הייחודית של בית-הדין לעבודה פרוסה עליהם.
נילי ארד: תודה לאל, מיעוטם, באופן הכללי – יש לנו אוכלוסייה של 7,000,000 – מגיעים לבית-הדין לעבודה לבירור.
נילי ארד: אבל המיעוט הזה גם הוא מסתכם במספר ניכר ביותר של תביעות.
נילי ארד: בנוסף על כך, יש לבית-הדין לעבודה סמכות מקבילה לדון בהליכים פליליים – בעניין הפרת חוקי עבודה, בעניין העסקת עובדים זרים שלא כדין, מכוח חוק עובדים זרים, התשנ"א-1991.
נילי ארד: סמכות ייחודית נוספת הוקנתה לבית-הדין לעבודה בכל הנוגע לרישוי מתווכי עבודה לפי חוק שירות התעסוקה ולרישוי חברות כוח-אדם וחברות ניקיון ושמירה.
נילי ארד: העתירות מגיעות ישירות לבית-הדין הארצי, דוגמת עתירות לבג"ץ בכל הנוגע לרישוי.
נילי ארד: חשוב ביותר להטעים: בית-הדין לעבודה הוא חלק אינטגרלי ממערכת המשפט בישראל, בהיבט הניהולי והמשפטי.
נילי ארד: עם זאת, כחלק אינטגרלי ממערכת המשפט בישראל, בית-הדין לעבודה פועל כמערכת ייחודית, כפי שציינו – מערכת ערכאה ראשונה וערכאת ערעור.
נילי ארד: לא אחזור על כך.
נילי ארד: פסיקתו של בית-הדין הארצי לעבודה היא פסיקה מנחה לבתי-הדין האזוריים.
נילי ארד: הפסיקה הזאת מקורה והתפתחותה במומחיות המיוחדת שבית-הדין לעבודה – ובמיוחד בית-הדין הארצי בפסיקתו המנחה – קנה לו בתחומי השיפוט הייחודיים לבית-הדין לעבודה.
נילי ארד: מעט נתונים מספריים: בבתי-הדין האזוריים 52 שופטים ו-12 רשמים.
נילי ארד: בבית-הדין הארצי שבעה שופטים ורשם של בית-הדין הארצי, שהוא גם שופט בית-דין אזורי.
נילי ארד: כיום הוא במינוי זמני בבית-הדין הארצי.
נילי ארד: בכל בתי-הדין האזוריים: 501 נציגי ציבור, מתוכם 256 נציגי מעסיקים ו-245 נציגי עובדים.
נילי ארד: בבית-הדין הארצי: 50 נציגי ציבור, 31 נציגי מעסיקים ו-19 נציגי עובדים.
נילי ארד: מספר התיקים בכלל בבתי-הדין האזוריים לעבודה, נכון ל-13.9.2011: 41.446 תיקים.
נילי ארד: ביום 31.12.2010 המלאי הכולל היה 45,417.
נילי ארד: בשנת 2010 נפתחו בבתי-הדין לעבודה 50,227 תיקים.
נילי ארד: עד כאן סקירה כללית על מהות בית-הדין לעבודה וחוק בית-הדין לעבודה, כפי שהוא כיום.
נילי ארד: מכאן, אבקש לעבור לתיקון לחוק בית-הדין לעבודה, כפי שהוא מונח לפני הוועדה הנכבדה הזו.
נילי ארד: היבטים כלליים: מאז חקיקתו של בית-הדין לעבודה בשנת 1969 נעשו בחוק תיקונים רבים.
נילי ארד: מרביתם של התיקונים האלה, כתיקונים עקיפים בחוקים אחרים, כגון: הוספת סמכות לבית-הדין לעבודה לדון בחקיקה חדשה; סעיף 65 לחוק ביטוח בריאות ממלכתי – חוק ביטוח בריאות ממלכתי בתחומים רבים נתון לסמכותו הייחודית של בית-הדין לעבודה; סעיף 16 לחוק מניעת הטרדה מינית, תשנ"ח-1998.
נילי ארד: תיקונים שונים בחוק בתי-המשפט הוחלו על בית-הדין לעבודה במסגרת האחדת החקיקה, כגון הגבלת כהונת נשיא וסגן נשיא לשבע שנים.
דוד רותם: מתבטל בשבוע הבא.
נילי ארד: אז זה יחול עלינו, כל מה שחל על הנשיא וסגן הנשיא.
דוד רותם: שיחול גם עליכם.
נילי ארד: תודה.
נילי ארד: הגבלת כשירות לשמש במשרות אלה, מינוי שלוש שנים לפחות לפני הפרישה.
נילי ארד: מטבע הדברים, נוצר צורך ברענון החוק ובהתאמתו למציאות יחסי העבודה המשתנה, למציאות המשתנה, בחלוף למעלה מארבעה עשורים.
נילי ארד: כאן אני רוצה להוסיף הערה: משפט העבודה הוא משפט מאוד-מאוד אקטיבי.
נילי ארד: הוא משתנה חדשות לבקרים, גם בחקיקה וגם בפסיקה, לאור המציאות המשתנה ביחסי העבודה הכלליים, ואותו הדבר במה שנוגע למשפט הביטחון הסוציאלי.
נילי ארד: במסגרת זו, בנוסף למהות, אנו חותרים באופן מתמיד לשיפור ניהול ההליכים וההתדיינות – לייעל ולקצר את התמשכותם.
נילי ארד: בנוסף, נדרשים שינויים בחוק לשם האחדת ההסדרים החלים על בתי-הדין לעבודה עם אלה החלים במערכת המשפט הכללית.
נילי ארד: עד כאן הקדמה כללית, כשסיכום הדברים הוא, שהתיקון הזה, בחוק הזה, הוא תיקון ישיר שבא למעשה להעמיד את חוק בתי-הדין לעבודה בהתאמה למציאות הקיימת היום, מתוך התנסות רבת שנים.
נילי ארד: אביא בפניכם את עיקרי הדברים, לאחר מכן, כמובן, אם יהיו שאלות - - -
דוד רותם: את החוק תציג המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, גברת אורית קורן.
דוד רותם: יש לנו - - -
נילי ארד: רק רציתי להגיד את העקרונות.
דוד רותם: הם יציגו את החוק.
דוד רותם: זה חוק של הממשלה.
נילי ארד: בסדר, אין בעיה.
נילי ארד: תודה רבה, אדוני היושב-ראש והוועדה הנכבדה.
דוד רותם: בעיקר הוועדה הנכבדה.
אורית זוארץ: הצעת החוק הזאת נולדה בעיקרו של דבר מתוך דוחות של מספר ועדות שדנו במהלך השנים בנושא הזה, בראש ובראשונה ועדת זמיר וועדת אליאסוף.
אורית זוארץ: מטבע הדברים, לא את כל ההמלצות שהיו בדוחות הוחלט לאמץ למסגרת החקיקה.
אורית זוארץ: יש גם דברים נוספים שלא נדונו על-ידי הוועדות – וחשבנו שנכון – כל אותם שיקולים כלליים שהנשיאה הנכבדה עמדה עליהם להוסיף להצעת החוק.
אורית זוארץ: כך נולדה הצעת החוק הזאת שעוסקת בכמה נושאים עקרוניים.
אורית זוארץ: נושא עקרוני אחד שבו עוסקת הצעת החוק הוא הדרכים למינוי נציגי ציבור – הסדרה של הנושא הזה בדרך יותר מודרנית, יותר מאוזנת, עם מתן אפשרות למינוי שנעשה באמצעות ועדה עם שופט בדימוס בראשה, כפי שמקובל היום לגבי הרבה ועדות שאחראיות למינויים רגישים שונים כאלה ואחרים.
אורית זוארץ: בנוסף לכך, הצעת החוק כוללת הוראות שונות שנועדו לטפל בסדרי הדין של בית-הדין לעבודה – בחלק מהמקרים לאפשר יתר-יעילות.
אורית זוארץ: זה שיקול מאוד מרכזי.
אורית זוארץ: בתיקונים מהסוג הזה, חלקם הגדול הם תיקונים שמקבילים לתיקונים שנעשו בכלל מערכת המשפט, ואשר נמצא לנכון לקלוט אותם גם בהקשר הזה.
אורית זוארץ: תיקונים אחרים נועדו לאפשר התמודדות של בית-הדין לעבודה עם סוגיות עקרוניות, מורכבות ורגישות.
אורית זוארץ: במסגרת הזאת, גם מבחינת חלוקת הסמכויות בין בית-הדין האזורי ובין בית-הדין הארצי לעבודה מוצעים שינויים וגם מבחינת היכולת של בית-הדין הארצי עצמו לדון בהרכב מורחב בנושאים כאלה ואחרים.
אורית זוארץ: השאלה: האם בשלב הזה הוועדה מעוניינת שנציג את ההוראות באורך מפורט יותר?
אורית זוארץ: כמובן שנעשה זאת בשמחה.
דוד רותם: - - - שאלה אחת ויחידה: למה שר התמ"ת קשור לחוק הזה?
דוד רותם: למה ועדת הכנסת שעוסקת בתעשייה ומסחר קשורה לחוק הזה?
דוד רותם: אז אני יודע, פעם זה היה שר העבודה, אבל אין שר העבודה.
דוד רותם: אז כשהעבירו אותו העבירו לו את כל הסמכויות.
דוד רותם: אני מוכרח לומר לכם, לפחות בכובע השני שלי, בוועדה לבחירת שופטים: זה דבר גרוע.
אורית זוארץ: בסופו של דבר, המודל של חוק בית-הדין לעבודה נעשה במכוון לא כחלק ממערכת המשפט הרגילה – במתכונת הרגילה של בתי-משפט והדרך שבה הם מוקמים ומתמנים עליהם שופטים – אלא כדי ליצור איזושהי ערכאה שיש לה מאפיינים ייחודיים, שגם משתפים בה גורמים שונים מתוך מערכת יחסי העבודה, מתוך גישה שזה יעשיר את מערכת השיפוט של בית-הדין לעבודה וגם ינגיש אותה בצורה טובה יותר לציבור שנוגע בדבר.
אורית זוארץ: באופן יחסי מדובר בציבור שאחוז האנשים המוחלשים בו הוא גדול יותר.
אורית זוארץ: מתוך נקודת המוצא הזאת נעשתה איזושהי מערכת שהיא שונה.
אורית זוארץ: השוני הוא קודם כל בהרכב של בית-הדין.
אורית זוארץ: זה שוני שהוא בולט וקיים בכל מקרה אל מול בית-המשפט הרגיל בכך שמצורפים לשיפוט – בעיני זאת העבודה הקרדינלית והכי מאפיינת ומייחדת את בית-הדין לעבודה – לא רק שופטים מקצועיים אלא גם נציגים של מעסיקים ונציגים של עובדים, כמובן.
אורית זוארץ: לצד זה, יש את ההגדרה הספציפית של התחומים שבהם עוסק בית-הדין לעבודה, שהם תחומים של דיני עבודה – גם האישיים וגם הקיבוציים – ונושא של ביטחון סוציאלי.
אורית זוארץ: כל המאפיינים הייחודיים האלה מצדיקים את המבנה השונה, גם בהיבט של אילו שרים מופקדים על המערכת הזאת, אילו ועדות בכנסת מעורבות בתהליכי קבלת ההחלטות האלה.