GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אן סוצ'יו: אמנם יהיו פרוטוקולים אבל אני חושבת שזה רק מבהיר עד כמה הצעת החוק הזאת פוגמת בעקרונות יסוד של מערכת המשפט.
דוד רותם: אנחנו נקבע שכל אחד יוכל לבוא לדיון.
ישראל שמעוני: רציתי לענות לגבי ייחוד המקצוע.
ישראל שמעוני: לטעמי, להיות בורר זה לא להיות עורך-דין אלא זה מעל להיות עורך-דין.
ישראל שמעוני: זה לא דווקא מהפן המשפטי.
ישראל שמעוני: מניסיוני, במוסד שלנו יש גם שמאים, גם מהנדסים וגם רואי חשבון.
ישראל שמעוני: הדבר שמאפיין הוא שכאשר מגיע סכסוך ואנחנו יורדים לנימי הסכסוך, אותו בורר מקצוען שעבר הכשרה יורד מהסכסוך ומסיים את הבוררות תוך 3-4 חודשים.
ישראל שמעוני: בורר שיכול להיות שהוא עורך-דין אבל הוא לא מכיר טוב את המטריה, הוא יכול לקחת את הבוררות הזאת ולהוביל אותה שנה או שנה וחצי.
ישראל שמעוני: לכן אני מאמין בהכשרת אותם בוררים.
ישראל שמעוני: הם יעברו הכשרה כפי ששופטים עוברים הכשרה.
ישראל שמעוני: לטעמי, בורר צריך לעבור הכשרה.
דורון קופמן: מתוך הדברים שאמרה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה ומהדיון בינה לבין היועצת המשפטית של הוועדה, אנחנו בעצם חוזרים חזרה לאותה מערכת שקיימת היום בבתי המשפט.
דורון קופמן: אחת הסיבות להתמשכות הדיונים ולכך שאנחנו מוצאים עצמנו עם תיקים שמחכים 5-6 שנים נובעים מאותה בעיה.
דוד רותם: איך אתה נופל בפח הזה?
דוד רותם: זה דיבורים בין שני משפטנים עורכי-דין ויועצים משפטיים.
דוד רותם: תזכור, הם רק יועצים.
דורון קופמן: אני מנסה להגיע לאותה מטרה שהשר כיוון אליה וזה לפתור את הבעיה של אותם תיקים שנמצאים בעצם בסוג של המתנה עד אשר יגיע תורם.
דורון קופמן: אם אנחנו רוצים לפתור את התיקים ואם אנחנו רוצים ללכת למנגנון הזה של הבוררות, יש לנו חוק בוררות שכבר קיים הרבה שנים ומאפשר לפתור סכסוכים בין צדדים באמצעות מינוי בורר.
דורון קופמן: מדוע בעצם לא לנסות לדמות את המערכת הזאת ולא לחקות שוב את אותה מערכת שבעצם בה נוצרים אותם תורים ארוכים ואתן בעיות שמתעוררות?
אורית זוארץ: בגלל ההבדל היסודי ששם מדובר בהסכמה ופה מדובר בכפיה.
דורון קופמן: אני מדבר על כלל יסוד שבו אדם רוצה לקבל בסופו של דבר פסק דין.
דורון קופמן: הוא רוצה להגיע לדיון, הוא רוצה להתחיל את המהלך.
דורון קופמן: אם הוא רוצה להתחיל את המהלך וחשובה לו התוצאה ולקבל אותה באופן מהיר - - -
אורי מקלב: שם לא איכפת לו להגיע לפשרה, זה השוני בעניין הזה.
אורי מקלב: שם הוא יודע שיתכן וזאת תהיה פשרה ולא דין אלא מכוח הנסיבות.
אורי מקלב: כאן הוא מבקש להגיע לדין.
דורון קופמן: אני מדבר על דין.
אורי מקלב: גם פה זה צריך להיות בדרך של דין ולא בדרך של פשרה.
אורי מקלב: לא תמיד אלא שמגשרים ומוצאים פשרות הם גם אלה שיודעים למצוא את הדין.
דורון קופמן: אני מדבר על הגעה לפסק דין ולאו דווקא לפשרה.
עמי ברקוביץ: למה לא ממנים רואי חשבון לשופטים?
דורון קופמן: אני שואל את עצמי את אותה שאלה.
דורון קופמן: אני שואל את השאלה.
דורון קופמן: לאור הנסיבות אולי אפשר לשאול גם את השאלה הזאת.
דורון קופמן: הרבה דברים הם מובנים מאליהם.
דורון קופמן: אולי צריך לשאול שאלות?
דוד רותם: רבותיי, שמענו את ההערות הכלליות.
דוד רותם: החוק הזה חשוב והוא יחוקק די מהר.
דוד רותם: אנשי האוצר יושבים כאן בצד ומתחבאים כי הם חושבים שלא נראה אותם.
דוד רותם: הם יצטרכו לומר לנו מה גודל השיק שהם כותבים ואז נראה איך אפשר לקדם את החוק.
דוד רותם: אנחנו נקיים דיונים, חברי הכנסת כבר התחייבו להופיע.
אורי מקלב: מי שרוצה קול כפול.
דוד רותם: אני רגוע כי שמעתי שהיועץ המשפטי לממשלה יגן עלינו בחוק הזה.
דוד רותם: אני אבקש מכל מי שרוצה להתייחס לסעיפים ספציפיים לגבי נקודות ספציפיות להעביר לנו בכתב ובזמן הקרוב את ההערות שלו כדי שנוכל להזמין אותו לדיון לפי הסעיפים.
דוד רותם: על סדר-היום: תקנות החברות (הקלות לחברות ציבוריות שמניותיהן רשומות למסחר בבורסה מחוץ לישראל)(תיקון מס' 2), התשע"א-2011.
דוד רותם: משרד המשפטים יסביר לנו מה רוצה ממני שר המשפטים.
רוני טלמור: התקנות האלה באות לתקן את תקנות החברות (הקלות לחברות ציבוריות שמניותיהן רשומות למסחר בבורסה מחוץ לישראל).
רוני טלמור: יש פה כמה תיקוני נוסח בעקבות תיקון 16 ו-17 וגם שני תיקונים מהותיים.
רוני טלמור: אחד בעקבות תיקון 16 ואחד בעקבות תיקון 17.
רוני טלמור: בעקבות תיקון 16 התבקשנו לתת הקלה ליושב ראש ועדת ביקורת בחברה שהמניות שלה נסחרות בחו"ל.
רוני טלמור: כמו שאתה בוודאי זוכר, בתיקון 16 נקבע שיו"ר ועדת הביקורת צריך להיות דירקטור חיצוני.
רוני טלמור: החברות האלה ביקשו בעצם הקלה בצורה שהיא מעין הוראת מעבר שאומרת שהיו"ר המכהן, בהנחה שהוא בלתי תלוי, יוכל להמשיך לכהן 3 שנים ולקבל את הגמול שהוא קיבל קודם לכן.
רוני טלמור: זאת הקלה שקבועה בתקנה 5ג רבתי.
רוני טלמור: בתקנה 5ב המוצעת יש הקלה שאנחנו מציעים לחברת אגרות חוב שהנפיקו אג"ח בחו"ל - ותכף נדייק יותר בהגדרה – שההקלה בעצם דומה להקלה שניתנה בשעתו לגבי דירקטורים חיצוניים בחברות ציבוריות בסמוך לאחר חקיקת חוק החברות.
רוני טלמור: ההקלה היא גם מעין הוראת מעבר לגבי דירקטורים מכהנים.
רוני טלמור: אם הם "מספיק" בלתי תלויים, אז אפשר לראות אותם כדח"צים וגם להמשיך לשלם להם את הגמול שהם קיבלו קודם לכן.
רוני טלמור: כמו כן יש שתי הקלות נוספות שכבר קיימות היום לגבי דח"צים בחברות שהמניות הונפקו מחוץ לישראל.
רוני טלמור: אחת מתייחסת לתקופת הכהונה, שאפשר להמשיך ולהאריך את זה גם אחרי מגבלת קדנציות שיש בחוק.
רוני טלמור: השנייה מתייחסת להקלה לגבי מומחיות חשבונאית או פיננסית שבעצם אפשר להסתמך על הדרישות שיש בדין הזר.
רוני טלמור: זאת סקירה כללית.
דוד רותם: אם אני מאפשר לאותם יושבי ראש ועדות ביקורת להמשיך ולכהן – יכול להיות שהיום מי שמכהן הוא לא דירקטור חיצוני.
רוני טלמור: במקרה כזה הוא לא יוכל להמשיך לכהן.
דוד רותם: זה ברור שמהיום שהחוק נכנס לתוקף בעצם יושבי ראש ועדות הביקורת יהיו דירקטורים חיצוניים.
רוני טלמור: הם לא יהיו חיצוניים, הם יעמדו בתנאים שקבענו בהקלה והם יהיו בלתי תלויים במובן הזה שיתקיימו בהם הדרישות הרלוונטיות מאי התלות של דח"צים.
רוני טלמור: ההנחה היא שהם כבר עומדים בזה כי גם בחו"ל יש דרישה לדירקטורים בלתי תלויים לפי ההגדרות אצלם בוועדת הביקורת.
דוד רותם: אבל ההגדרות אצלם לא תמיד זהות להגדרות אצלנו.
רוני טלמור: לכן בכלל התקנות האלה מלכתחילה קיימות.
דוד רותם: כאשר התקנות שלהם מקלות את הדרישות הישראליות, מה קורה אז?
רוני טלמור: הדרישה שאנחנו סברנו שהיא הדרישה המהותית בעניין אי התלות היא הדרישה בסעיף 240ב בחוק החברות הקובע את האיסור על זיקה.
רוני טלמור: הסעיף הזה גם מורחב עכשיו בתיקון 16.
רוני טלמור: בתנאי הזה הם יהיו חייבים לעמוד.
דורון אביטל: מתי התקבל החוק?
דוד רותם: החוק התקבל והתיקון אחרי זה התקבל.
דוד רותם: זה תיקון 15 ו-16 שכבר העברנו אותם במליאה.
דורון אביטל: לגבי תקנות של שר.
דורון אביטל: אם לא כתוב בחוק במפורש שהן צריכות להיות טעונות אישור של ועדת חוקה, אז הן לא צריכות לעבור דרך הוועדה?
דורון אביטל: השר אוטונומי לתקן תקנות?
דוד רותם: למעט אם אלה חוקים שעוברים בוועדת חוקה.
דוד רותם: חוקים שעוברים בוועדת חוקה אז כתוב שם שהשר רשאי באישור ועדת חוקה להתקין תקנה.
דוד רותם: אם לא כתוב אז הוא רשאי.
אורי מקלב: יש אפשרות לתת סמכות לשר לתקן תקנות גם בלי שהוא מגיע?
אלעזר כהנא: למעט תקנות שמטילות אגרה, אז חייב אישור של הוועדה.
דוד רותם: אגרה או תקנות שמטילות עונשים.
דוד רותם: רבותיי, מי בעד אישור התקנות?
דוד רותם: על סדר-היום: רביזיה על חוק לגביית קנסות.
דוד רותם: כולם יודעים על מה אנחנו מדברים.
דוד רותם: אני ביקשתי את הרביזיה.
נועה ברודסקי: בדיון בנושא הצעת חוק המרכז לגביית קנסות נקבע שייעשה תיקון עקיף לסעיף 16 לחוק שירות נתוני אשראי שבו בעצם קבוע שבעל רישיון שירות נתוני אשראי יוכל לקבל מידע על חייבים מוגבלים חמורים כמשמעותם בחוק שיקים ללא כיסוי.
נועה ברודסקי: בדיון נקבע שבעצם נחריג חייבים של המרכז לגביית קנסות שהוטל עליהם להיות לקוחות מוגבלים לפי חוק שיקים ללא כיסוי כדי שבעצם לא יימסר מידע לגביהם.
נועה ברודסקי: הסתבר שבפועל בנק ישראל ממילא לא מעביר מידע על חייבים שהם מוגבלים מיוחדים ולכן, מכיוון שאין צורך בתיקון וגם אנחנו לא רוצים שישתמע כאילו אנחנו משנים מהמצב הקיים, אנחנו מבקשים בעצם לא לעשות את התיקון העקיף ולא לגעת בחוק שירות נתוני אשראי.
אורי מקלב: המהות לא משתנה.
דוד רותם: הצבעה בעד – רוב נגד – אין נמנעים – אין הרביזיה התקבלה.
דוד רותם: זאת רביזיה שאני ביקשתי.
דוד רותם: עשיתי טעות כשחוקקתי את החוק.
דוד רותם: אז לא הייתם פה אז לא היה מי שיתפוס אותי.
דורון אביטל: אז אתה תפסת את עצמך?
דוד רותם: לא, הם תפסו אותי.
דוד רותם: מי בעד החוק כפי שהוא תוקן לאחר קבלת הרביזיה?
דוד רותם: הצבעה בעד – רוב נגד – אין נמנעים אין תודה רבה, הישיבה נעולה.
דוד רותם: בוקר טוב, אני פותח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט בנושא הצעת חוק לשון הרע (תיקון – אי ייחוד העילה והוספת סעדים) של חברי הכנסת יריב לוין, זבולון אורלב, אנסטסיה מיכאלי וישראל חסון, והצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – פיצוי ללא הוכחת נזק), של חבר הכנסת מאיר שטרית.
דוד רותם: אנחנו נכין את זה היום לקריאה ראשונה.
דוד רותם: חבר הכנסת יריב לוין, אנא תציג לנו את החוק שלך ותסביר לנו מה אתה רוצה מאתנו.
יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
יריב לוין: הצעת החוק הזו נועדה לשים סוף למצב, שהוא בעיניי מצב בלתי נסבל, שאני קורא לו "חופש הביזוי".
יריב לוין: תחת כנפיים של חופש הביטוי כביכול נוצרה מציאות שבה דמם של אנשים נשפך, שמם הטוב נפגע והם עומדים חסרי אונים כאשר מתפרסמים לגביהם רים שפוגעים בשמם הטוב ללא שום בסיס אמיתי עובדתי ומבלי שיש להם יכולת של ממש להתגונן ולמנוע את הפרסום או אפילו להביא לפחות את עמדתם ואת תגובתם.
יריב לוין: היום חוק איסור לשון הרע כבר כשלעצמו קובע את הנורמה הבסיסית, שאומרת שלשון הרע אסור לא רק לעשותה אלא שבצידה יש פיצוי, שיש לו תקרה של 50,000 שקלים בלא הוכחת נזק.
יריב לוין: אבל התקרה הזו מתבררת כתקרה בלתי מספקת ומאוד נמוכה משום שההליכים נמשכים שנים, עלויות ההתדיינות הן גבוהות מאוד והתוצאה היא שנוצר מצד אחד חוסר יכולת של הנפגעים לעמוד על זכויותיהם, והר החמור יותר – נוצר תמריץ שלילי, שאומר:
יריב לוין: בואו נכתוב מהר ונפרסם מהר ואולי נבדוק אחר כך, משום שבמאזן הכולל הסיכוי שתוגש תביעה נמוך, ואם תוגש - הסיכוי שאחר כך נחויב באיזשהו תשלום פיצוי בשיעור משמעותי הוא סיכוי נמוך מאוד.
יריב לוין: ההצעה באה לקבוע שני מרכיבים עיקריים.
יריב לוין: האחד, העלאה משמעותית של סף הפיצויים בלא הוכחת נזק.
יריב לוין: על פי המוצע כאן, במקום 50,000 שקלים המדרגה תהיה 300,000 שקל.
יריב לוין: המרכיב השני הוא קביעת מדרגות שיביאו להעלאה של הפיצוי במקרים שבהם הר מוצדק בגלל חומרת המעשה.
יריב לוין: מדובר בעיקר בשני פרמטרים: האחד, כאשר מוכיח הנפגע שלשון הרע הוצאה כנגדו בכוונת מכוון על מנת לפגוע בו.
יריב לוין: במקרה כזה יש הצדקה לפיצוי שהוא מוגדל.
יריב לוין: המקרה השני, והוא בעיניי המרכזי והחמור יותר, הוא כאשר אדם מפורסם עליו ר מבלי שנתבקשה תגובתו או מבלי שפורסמה תגובתו או שתגובתו פורסמה באופן שלא משקף אותה נאמנה.
יריב לוין: אני חושב שהמצב הזה, שבו לא מתבקשת תגובה, פוגע פגיעה אנושה בזכות של אדם לפחות להביא את גרסתו ולנסות להציג את עמדתו.
יריב לוין: אבל הוא בעיקר מסיר את החסם העיקרי מפני פרסומים בלתי נכונים, משום שחזקה שכאשר אדם רוצים לפרסם לגביו משהו והוא יתבקש ויציג את תגובתו, תהיה לו אפשרות לפרוש את יריעת הרים ואולי בכך לתקן טעויות, לשכנע ולהבהיר את הרים ובכך למנוע מראש את פרסום אותם מרכיבים שאינם נכונים או אינם מדויקים.
יריב לוין: כאשר הר הזה לא נעשה ולא ניתן, אני חושב שמדובר במעשה שהוא במקרה הטוב רשלנות מצידו של העיתונאי, אבל הוא יכול להגיע אפילו לכדי חוסר תום לב מובהק.
יריב לוין: במצבים האלה ראוי לעגן את החובה לקבל את התגובה ולפרסם אותה, ומן הצד השני גם לקבוע פיצוי ורף מחמיר וגבוה באותם מקרים שהר הזה לא מתקיים.
יריב לוין: אני מוכרח לומר שבעיניי הצעת החוק הזו מגנה לא רק על הנפגעים אלא יש בה גם כדי ליצור איזון נכון גם בעבודה של התקשורת עצמה.
יריב לוין: בעיקר בעידן של היום - שהרים הם מאוד מהירים והמדיה היא מדיה בזמן אמת - הלחץ שמופעל גם על עיתונאים בכירים, מנוסים, בעלי שם לפרסם רים במהירות, לעגל פינות, הוא לחץ כבד.
יריב לוין: אני חושב שהר הזה ייצור איזון הרבה יותר נכון בעניין הזה, ולכן בעיניי הוא נחוץ וחיוני לא רק מן הצד של הנפגעים אלא גם מן הצד של התקשורת עצמה.
יריב לוין: שתי הערות אחרונות.
יריב לוין: בהצעה נכלל מרכיב שמופיע בסעיף 1, שעניינו אפשרות להגיש תביעה לא רק בעוולת לשון הרע אלא גם בעוולות אחרות.
יריב לוין: אני מוכרח לומר שאחרי הרבה מאוד שיחות שהיו לי הסעיף הזה מחייב מחשבה מעמיקה.
יריב לוין: בין היתר, משום שחוק לשון הרע קובע הגנות מסוימות, שיוצרות גם הן איזשהו איזון שצריך לשמר אותו.
יריב לוין: לכן, יכול להיות שבעניין הזה נצטרך להתכנס לתוצאה שהיא רחוקה יותר מההצעה שנמצאת כאן כרגע.
יריב לוין: הערה שניה – צריך יהיה לבצע מספר התאמות שנוגעות בעיקרן דווקא לאותם אנשים שהם לא תאגידי תקשורת גדולים או שתפוצת הרים שהם כותבים או אומרים היא תפוצה יחסית מצומצמת, כדי לא להגיע למצב של הרתעת יתר.
יריב לוין: אני חושב שאת האיזונים בוודאי נוכל לעשות, אולי את חלקם כאן, וודאי לקראת הקריאה השניה והשלישית.
יריב לוין: אני כמובן מודה לאדוני על קיום הישיבה הזאת ומקווה שההצעה תזכה לתמיכת הוועדה.
דוד רותם: בשביל זה משלמים לי משכורת, בשביל לקיים ישיבות.
יריב לוין: משלמים לך משכורת על הרבה חוקים.
יריב לוין: אתה יכול לבחור על איזה מהם תקבל משכורת ועל איזה לא.
דוד רותם: לכן אני עושה כל יום ישיבה.
דוד רותם: חבר הכנסת שטרית, בבקשה אדוני.
מאיר שטרית: אדוני היושב ראש, קודם כול תודה על זימון הישיבה.
מאיר שטרית: לחוק הזה יש היסטוריה, לפחות מבחינתי.
מאיר שטרית: התיקון המקורי של החוק נעשה על-ידִי לפני כמעט 15 שנה.
מאיר שטרית: דרך אגב, החוק המקורי שהוגש על-ידי בקריאה הטרומית היה על מיליון שקלים, ומיבי מוזר שיושב פה זוכר את הדיונים הארוכים שהיו בוועדת החוקה בזמנו.
מאיר שטרית: הסכמתי להתפשר ולהגיע ל-50,000 שקלים בלית ברירה, כי משרד המשפטים אז עמד על כך.
מאיר שטרית: לפני 15 שנה אמרתי לעצמי שקודם כול נעביר את החוק הבסיסי בסכום של 50,000, ואני מעריך שעם השנים יבוא חבר כנסת אחר ויתקן את החוק ויגדיל את הסכום.
מאיר שטרית: חזרתי אחרי 15 שנה – אחרי שהייתי בממשלה הרבה שנים - וראיתי שהחוק לא תוקן.
מאיר שטרית: החוק שלי הוא הרבה יותר פשוט – הוא מציע להעלות את הרף, במקום מיליון שקלים שהצעתי במקום ל-500,000 שקלים.
מאיר שטרית: זה כל מה שהחוק שלי אומר.
מאיר שטרית: חבר הכנסת יריב לוין, בהיותו עורך דין וגם בקי בפרטי החוק בתור עורך דין, הוא הרחיב את החוק והגדיל בתחומים שונים, ואתייחס לכמה נקודות.
מאיר שטרית: אני חושב שלית מאן דפליג שצריך להגן על שמו הטוב של אדם ואין זכות לאף אחד – לא לעיתונאי, לא לאזרח פרטי, לא לבעל טור - לפגוע בשמו הטוב של אדם.
מאיר שטרית: לשמחתי, עוד שנה אני 40 שנה בפוליטיקה, ומעולם לא תבעתי אף אחד על הוצאת דיבה, למרות שהיו לפעמים סיבות לעשות את זה.
מאיר שטרית: את החוק עשיתי משום שאז – לפני החוק שלי - היו אומרים שבשביל לתבוע הוצאת דיבה צריך להיות מלאך או שטן.
מאיר שטרית: כשהיו תובעים על הוצאת דיבה מוציא הדיבה היה אומר: אמת דיברתי, ומתחיל לשאול ולחקור את העד שאלות משאלות שונות, והוא כמובן רשאי לפרסם את השאלות שלו, לא בהכרח את התשובות.
מאיר שטרית: בקיצור, אי-אפשר היה לצאת מהוצאת דיבה.
מאיר שטרית: אדם גם היה צריך להוכיח שנגרם לו נזק, להראות את הנזק הכלכלי שנגרם לו.
מאיר שטרית: חברת הכנסת גלאון, מישהו אומר עלייך א', ב', ג' וזה לא נכון.
מאיר שטרית: את מרגישה שנגרם נזק חמור לשם שלך, את לא יכולה תמיד להוכיח נזק ממשי או כלכלי.
מאיר שטרית: לכן החוק שלי קבע בזמנו שעד 50,000 שקל לא צריך הוכחת נזק.
מאיר שטרית: אני חושב שגם העיתונאים ואנשי התקשורת מבינים שצריך לשמור על שמו הטוב של אדם ואין סיבה לאף אחד לפגוע בשמו הטוב של אדם.
מאיר שטרית: יתרה מזאת, אני חושב שעיתונאים וכלי תקשורת, וגם אנשים פרטיים, מחויבים – אנשים פרטיים אולי פחות, הם רשאים לעשות מה שהם רוצים - לדווח אמת.
מאיר שטרית: אין מצב שבו עיתון יכול לפרסם אי אמת וזה יעבור בשלום.
מאיר שטרית: זה תפקידם של העורכים, להבטיח שמה שמפורסם זה אמת.
מאיר שטרית: היו רים מעולם, שזה לא היה אמת.
מאיר שטרית: לאזרח הפשוט, אפילו לחבר כנסת, אין שום סיכוי להתמודד מול מערכות התקשורת, כי הם יכולים כל יום להרוג אותו עוד פעם אחת.
מאיר שטרית: אלא אם כן יש לך מניות ענקיות ועיתון ואתה יכול לכופף על הברכיים את הערוץ ולאיים בסגירתו, אז פתאום אתה רואה שכולם נכנעים ומוסרים מה שהוא רוצה שימסרו.
מאיר שטרית: אגב, אני רוצה לשבח את ערוץ 10, את זהר ואת מנכ"ל החדשות שהתפטרו בעקבות העניין הזה.
מאיר שטרית: כל הכבוד להם, זו מלחמה עיתונאית אמיתית על חופש הדיבור במדינת ישראל, וכל הכבוד לערוץ 10 על זה.
מאיר שטרית: אבל אני לא רואה את זה בשגרה.
אורי אורבך: אבל הם הפסידו, הם היו צריכים להתפטר.
מאיר שטרית: יש רים שהכבוד מחייב לעשות, של עיתונאי.
אורי אורבך: מה, להילחם כאריות וליפול כזבובים?
מאיר שטרית: אם היה נכון, היו צריכים כל עובדי הערוץ לעמוד לימינם, לא רק בדיבורים.
אורי אורבך: ואז לא היה הערוץ.
מאיר שטרית: שלא יהיה.
מאיר שטרית: השאלה היא כמה העניין של הגנה על אמת לטובת הציבור היא נכונה.
מאיר שטרית: אם כלי התקשורת יכולים לעשות שהם רוצים – זה ר אחר.
מאיר שטרית: בעיניי זה לא כך.
מאיר שטרית: אני מאמין שלכלי התקשורת יש תפקיד בחברה הישראלית.
מאיר שטרית: תפקידם לדווח, תפקידם לסקר, תפקידם לחקור, תפקידם לחפש, לעשות תחקירים.
מאיר שטרית: הכול בסדר, כול עוד שמדובר באמת.
מאיר שטרית: כאשר זו לא אמת עיתון לא יכול לעבור על זה לסדר היום, וגם האזרח שנפגע לא צריך לעבור על זה לסדר היום.
מאיר שטרית: לכן, לדעתי, צריך ליצור הרתעה יותר גדולה מהמצב הקיים היום, של 50,000 שקלים, על-ידי קביעת רף יותר גבוה.
מאיר שטרית: האמת, אדוני היושב ראש, שאם היה תלוי בי בכלל לא הייתי קובע רף.
מאיר שטרית: זה אולי הר הכי נכון, להגיד שאין רף.
מאיר שטרית: הרי בית המשפט קובע כמה יפסקו.
דוד רותם: זה נכון מאוד.
ישגב נקדימון: זה היה המצב הקודם.
מאיר שטרית: אבל בלי הוכחת נזק.
דוד רותם: זה גם המצב היום.
מאיר שטרית: המצב הקיים היום הוא שצריך להוכיח נזק אם תובעים מעל 50,000 שקל.
דוד רותם: יש נזק לא ממוני, שבית המשפט לא מוגבל בו ואתם עכשיו תגבילו אותו.
מאיר שטרית: הוויכוח הזה היה גם בחוק שעבר, חבר הכנסת רותם.
מאיר שטרית: יכול להיות שהר הכי נכון לעשות זה להגיד שאין רף בכלל, בית המשפט הרי ממילא פוסק.
מאיר שטרית: אין חובה שבית המשפט יפסוק 50,000 שקלים, זו לא קביעת מינימום.
מאיר שטרית: להיפך, זו כאילו תקרה.
מאיר שטרית: בית המשפט יכול לקבוע סכום שהוא רואה לנכון – על-פי מידת הנזק, מידת הפגיעה - ולכן יכול להיות שלא צריך ליצור רף אלא להגיד שבית המשפט יפסוק, רק לא צריך את העניין של הוכחת נזק לבטל.
חנא סוייד: אז למה אתה קובע?
מאיר שטרית: כי אין לי דרך אחרת.
מאיר שטרית: בדרך כלל המערכת המשפטית מתנגדת להצעה הזאת, אבל אם משרד המשפטים יסכים לבטל את הרף - אדרבא.
מאיר שטרית: נראה לי שחבר הכנסת יריב לוין הרחיב.
מאיר שטרית: אני חושש מהעניין שאתה הופך את זה לעבירה פלילית, חבר הכנסת לוין.
יריב לוין: לא, אני לא הופך את זה לעבירה פלילית.
מאיר שטרית: זה מה שמוצע בחוק - שנת מאסר.
יריב לוין: לא, אין לך את החוק הנכון.
מאיר שטרית: יש לי את הנייר של הוועדה שלך.
מאיר שטרית: על כל פנים, החוק שלי צומצם, בעיקר לקביעת רף של 500,000 שקל בלי הוכחת נזק.
יריב לוין: - - -דיני נזיקין בלבד.
מאיר שטרית: בתחום הזה, נראה לי שהר נכון לעשותו, חשבתי עוד אז שנכון לעשותו.
מאיר שטרית: אני מוכרח להגיד עוד ר אחד לגבי העיתונות.
מאיר שטרית: לצערי הרב, כאשר בעלי עיתונים ובעלי כלי תקשורת מעסיקים פרילנסרים בשכר רעב, בשכר מינימום, והם מחפשים כותרות ומחפשים להתקדם, אז הגבולות מאוד מיטשטשים.
מאיר שטרית: אני חושב שגם מועצת העיתונות לא שבעת רצון מהמצב הקיים.
מאיר שטרית: חבל שמעסיקים עיתונאים בשכר כזה נמוך.
מאיר שטרית: אני מכיר עיתונות אחרת, לפני הרבה שנים אמנם, של "סופרנו" ו"כתבנו", שאנשים התפרנסו בכבוד מעיתונות.
יעקב כץ: מתי זה היה?
מאיר שטרית: הרבה שנים אחורה, כשעיתונאים היו מאוד רציניים בטיפולם, בסיקורם, בבדיקתם, בהקדשת זמן לפני שהם מעלים על הנייר רים.
מאיר שטרית: הלוואי נחזור למועד הזה, למרות שאני לא רואה שזה יקרה.
מאיר שטרית: אני חושב שהר הזה יכול רק ליצור איזונים לכיוון הזה.
מאיר שטרית: ר אחד ודאי – אני חושב שחובתו של כל עורך, חובת כל כלי תקשורת וחובת כל אדם לא לפגוע בזולת ולא לפגוע בשמו הטוב לחינם, כשאין לזה הצדקה.
מאיר שטרית: יש הצדקה, מישהו עושה משהו ומפרסמים את זה - אז זה בסדר גמור.
מאיר שטרית: תפקידה של העיתונות לחפש את העבריינים ולכתוב, הכול בסדר גמור, אבל לא לכתוב לא אמת.
מאיר שטרית: אני לא רואה למה מישהו צריך להגן על מצב שאומר לא להעניש בחומרה יותר גדולה את מי שמוציא דיבה.
מאיר שטרית: הרי לא מדובר במי שלא מוציא דיבה, מדובר באדם שבית המשפט קבע שהוציא דיבה, ואז יש ענישה.
מאיר שטרית: אני לא מציע, חלילה, להעניש מישהו שלא הוציא דיבה, ולכן אני לא מבין למה ההתנגדות, שהיא די גורפת, לשינוי.
מאיר שטרית: קראתי את הנימוקים: זה ירתיע את העיתונות מלכתוב.
מאיר שטרית: ממש לא.
מאיר שטרית: עיתונות חוקרת אמיתית, שלא מפחדת, שחוקרת ומחפשת - אבל כותבת את האמת.
מאיר שטרית: זה כל הסיפור, לכתוב אמת, כשיש הוכחות וראיות.
מאיר שטרית: אם אין הוכחות ואין ראיות, העיתונות לא צריכה לכתוב מילה אחת נגד הבן-אדם.
מאיר שטרית: לדעתי, הר הזה מחייב אותנו לשנות את החוק ואני כמובן אתמוך בחוק.
זהבה גלאון: אני מודה שאני מאוד מזדהה עם הרים של חבר הכנסת שטרית על הצורך להגן על שמו הטוב של אדם.
זהבה גלאון: אני אומרת את זה גם ממקור ראשון.
זהבה גלאון: לא אחת, חבר הכנסת שטרית, שמי הטוב נפגע ולכן אני בעד לאפשר תביעות דיבה.
זהבה גלאון: אבל זה לא מה שעומד כאן על הפרק.
זהבה גלאון: מה שעומד כאן על הפרק זה ניסיון להפוך את האיזונים ולומר שזכותו של אדם לשם טוב – והיא זכות חשובה, הזדהיתי עם כל מילה בתיאור שלך - - -
מאיר שטרית: בחוק שלי כתוב רק העלאת הרף.
זהבה גלאון: אוקיי.
זהבה גלאון: אני משלבת בהתייחסות שלי את שתי הצעות החוק, גם של חבר הכנסת יריב לוין וגם שלך.
זהבה גלאון: אבל בעצם מה שאנחנו אומרים בהצעות האלה זה שהזכות לשם טוב או הרצון להגן על זכות הפרט גוברת על זכות הציבור לדעת.
זהבה גלאון: מה שאתם מבקשים לעשות כאן, במסגרת ההצעה הזו, זה ר שאני רוצה להתריע עליו, ברשותך אדוני יושב ראש הוועדה.
זהבה גלאון: אני ערה כבר מזה זמן למגמה, שבעיניי היא מאוד מסוכנת, בכנסת הזו, של ניסיון להתנקש בעיתונות החוקרת, ניסיון לפגוע בעיתונות החופשית.
זהבה גלאון: זו שורה של הצעות חוק.
זהבה גלאון: הכנסת הזו, באיזשהו שטף של אקטיביזם חקיקתי, רק לאחרונה חוקקה את איסור פרסום שם חשוד, כל מיני חוקים שמבקשים להטיל צווי איסור פרסום, היה ניסיון לחוקק חוק נגד "ישראל היום".
זהבה גלאון: יש כאן מגמה מאוד-מאוד מסוכנת, שמבקשת לפגוע בחופש העיתונות.
זהבה גלאון: אני רוצה לומר כאן שאני מאוד חרדה לחופש העיתונות, לחופש הביטוי, אבל לא מבקשת לר רק על חופש העיתונות וחופש הביטוי.
זהבה גלאון: בעיקר אני רוצה לר אתכם, חבריי חברי הכנסת, על אינטרס הציבור, ואינטרס הציבור הוא לדעת מה קורה.
זהבה גלאון: ההצעה הזאת, שמבקשת להגדיל את סכום הפיצויים במקרה שאין נזק מוחשי עד סכום של כמיליון שקלים - - -
מאיר שטרית: חצי מיליון.
זהבה גלאון: אוקיי, אבל אפשר להגיע בסוף למיליון.
זהבה גלאון: ההצעה הזו תביא למצב שימנעו תחקירים על שחיתות - עיתונים בסוף זה עסק כלכלי - אפילו שלא תהיה תביעת דיבה, מספיק שיהיה רק איזשהו איום בתביעת דיבה.
זהבה גלאון: זה בכלל לא קשור לשאלה אם הנושא נכון או לא.
זהבה גלאון: אפילו אם לעיתון יהיו הוכחות שהפרסום נכון, הוא בכלל לא ייקח על עצמו, הוא בכלל לא ירצה להיכנס לניהול למשפט ממושך.
זהבה גלאון: צריך לקחת גם את זה בחשבון.
זהבה גלאון: אני כבר בכלל לא מרת על בלוגרים, על ארגונים, על גופים שיש להם אתרים שהם מפרסמים.
זהבה גלאון: הר הזה בא לסתום פיות, אחרת איך אפשר בכלל להסביר את הדרישה לפיצוי של מיליון שקלים אם לא נגרם נזק, אם זו לא דרך לסתום פיות.
זהבה גלאון: זו מגמה שמאוד מטרידה אותי.
זהבה גלאון: הר הזה יגדיל את האפשרות לתביעות סרק.
זהבה גלאון: אנחנו עדים למגמה גוברת של תביעות סרק.
זהבה גלאון: ראינו מה היה במקרה המביך, ראינו את ההתנצלות המביכה של חדשות ערוץ 10 בפני שלדון אדלסון.
זהבה גלאון: עצם האיום הספיק בשביל להתנצל.
זהבה גלאון: זה הרי יחזק את היכולת של בעלי הון לאיים, זה יגרום לאיזושהי תפיסה לא נכונה של הציבור מה קורה.
זהבה גלאון: אני רוצה לשאול, חבר הכנסת לוין, ברשותך, איך פתאום התעוררת בבוקר שיש עלייה במספר הפרסומים שמביאים לדיבה - עלייה ממה שהיה נניח לפני שנה, לפני שנתיים, לפני שלוש?
זהבה גלאון: יש נתונים?
זהבה גלאון: מרכז המחקר והמידע של הכנסת הגיש איזשהו מחקר בעניין הזה?
זהבה גלאון: עם כל הכבוד, זו תחושת בטן.
זהבה גלאון: לי יש תחושות בטן בהרבה מאוד רים, אבל תחושת בטן היא לא פרוגרמה לפעולה.
זהבה גלאון: האמת, כבר כן ראינו אנשים מתעוררים בבוקר, יש להם אג'נדה אישית, והר הזה הופך להיות הצעת חוק.
זהבה גלאון: אני מאוד מודאגת, אדוני היושב ראש, שלהצעות האלה יהיה אפקט מצנן לא רק כנגד העיתונות החוקרת אלא בכלל, כמו שאמרתי קודם: ארגוני החברה האזרחית, בלוגרים אחרי, שאין להם את הגב הכלכלי של העיתונים.
זהבה גלאון: לעיתונים יש גב כלכלי וגם הם לא ירצו לפרסם פרסומים.
זהבה גלאון: אני רוצה לומר שהר הזה יאפשר לשחיתות לפרוח, זה ימנע תחקירים על שחיתות, זה יהרוג את העיתונות החוקרת.
זהבה גלאון: חברי, חבר הכנסת שטרית, אמנם לא התכוונת לזה – לא רק שזה יהרוג את העיתונות החוקרת, זה יהרוג את זכות הציבור לדעת.
מאיר שטרית: זה יהרוג את השקרנים, זה הכול.
מאיר שטרית: שלא ישקרו, לא יכתבו שקר – לא יהיו תביעות.
מאיר שטרית: אין פה שום משחקים באמצע.
דוד רותם: חברת הכנסת גלאון, גמרת?
זהבה גלאון: תודה, אדוני.
דוד רותם: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה אדוני.
חנא סוייד: אני חושב שמאחר שיש תמימות דעים לגבי הקונפליקט בין הזכות לשם טוב לבין הזכות לחופש הביטוי, מעניין שלאור המצב שהיה מקובל עד היום - יש חוק ויש סכומים שנקבעו בחוק - מה הביא ברגע הזה, בזמן הזה, להצעה לשנות את הסטטוס קוו?
חנא סוייד: מה קרה?
חנא סוייד: האם יש בסיס עובדתי, שהוא נסתר מעינינו, שמראה שיש עלייה, שאין מספיק הרתעה, שמספר התביעות עולה או קטן?
חנא סוייד: אני חושב שהצעת החוק הזו היא שרירותית ומחוסרת בסיס עובדתי.
חנא סוייד: תציגו את הבסיס העובדתי בפנינו, ואנחנו נסכים לקבל את המסקנות הנכונות.
חנא סוייד: אני חושב שאנחנו, כחברי כנסת, מנועים מלדון בר כזה בלי הבסיס העובדתי.
חנא סוייד: יש כאן א-סימטריה מובהקת.
חנא סוייד: אני, כחבר כנסת, יש לי חסינות ואני לא יכול להיות נתבע, תיאורטית, על לשון הרע.
חנא סוייד: מה פתאום, מי שם אותי על מנת לחוקק חוקים לגבי תביעות בנושא לשון הרע, כשאני מנוטרל מהעניין הזה?
יריב לוין: מי יחוקק חוקים?
חנא סוייד: אוקיי, אז תקים ועדה ציבורית של משפטנים, של אנשי חוק, של אנשי חברה, שיציעו בפנינו בסיס עובדתי ועל פי זה נפעיל את מיטב שיפוטנו.
חנא סוייד: אבל זו לא חוכמה וזו לא גבורה שיש לנו חסינות ואנחנו רוצים להציב את כל החוקים ואת כל הכללים ולשנות את הסטטוס קוו הקיים.
חנא סוייד: לדעתי, זה לא מוראלי, לא ערכי.
חנא סוייד: אני חושב שבמשת
חנא סוייד: מע בחוק הזה או בתיקון הזה יש מין היתר לבעלי אמצעים לפגוע באנשים; ואנשים מעוטי יכולת – תיזהרו, אין לכם מספיק כסף על מנת לעמוד בקנסות שיוטלו עליכם.
חנא סוייד: ככה שמי שיש לו כיס עמוק יכול להתפרע ולהוציא דיבת אנשים.
חנא סוייד: יש כאן ניסיון השתקה על-ידי בריונות כלכלית, וברור שהקו המפריד בין בריונות כלכלית לבין אכיפה - אם אתה לא יכול לעמוד בתשלומים - הוא דינמי מאוד.
חנא סוייד: יכול להיות שאם אתה לא יכול לעמוד בתשלומים תשלם את המחיר בבית סוהר או בדרך אחרת, וכך נפגעת הזכות להביע עמדה והזכות לחופש הביטוי, שהיא נשמת אפה של הדמוקרטיה, נפגעת.
חנא סוייד: לכן חשוב מאוד להיזהר כשאנחנו נכנסים לעניין הזה.