GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נחמן שי: אנחנו בקרב עמנו חיים, לא במקום אחר.
נחמן שי: עכשיו אתם תאמרו: נעשה את הנוהל.
נחמן שי: או שאומרים לכם דברים לא נכונים, או שאתם אומרים להם.
נחמן שי: הנוהל הזה מחכה שנה, שנתיים.
נחמן שי: בינתיים הפריץ ימות, הכלב ימות או העיתונות תמות.
נחמן שי: לזה אני לא מסכים.
נחמן שי: מה שאפשר לקחת מתוך זה ולהכניס לתוך החוק, נכניס.
נחמן שי: תעשו את הנוהל.
נחמן שי: אני ניסיתי לזרז את כל האנשים שמטפלים בזה ולהסביר את חשיבות העניין.
נחמן שי: המצב הנוכחי הוא המצב הכי נוח להם.
נחמן שי: הם יכולים לעשות מה שהם רוצים.
נחמן שי: הם יכולים לעצור אנשים, להוציא צווי איסור פרסום, לא לדווח לאף אחד, לחכות חודשים על חודשים.
נחמן שי: במדינות חושך הדבר הזה מקובל.
נחמן שי: את זה אני לא רוצה.
נחמן שי: יסתיים הנוהל, יפעילו אותו.
נחמן שי: הוא לא בוער לאף אחד.
נחמן שי: מי לוחץ על המשטרה?
נחמן שי: אף אחד לא לוחץ.
נחמן שי: מה שאפשר להכניס להצעת החוק הזאת, נכניס להצעת החוק.
נחמן שי: תסיימו את הנוהל, תפעילו אותו, ננסה לעגן אותו שוב בחוק.
דוד רותם: אני הולך לאשר לקריאה ראשונה את החוק של חבר הכנסת נחמן שי וחבריו בנוסח הבא: "החליט בית המשפט לאסור פרסום לפי סעיפים קטנים (ד), (ה) או (ה1), יקיים בית המשפט דיון במעמד הצדדים בהקדם האפשרי ולא יאוחר מ-7 ימים מיום מתן ההחלטה.
דוד רותם: רשאי כל צד מעוניין, לרבות מועצת העיתונות וכן כל גוף ציבורי אחר אשר יאושר לכך על ידי שר המשפטים, לבקש את ביטול ההחלטה לאיסור פרסום כאמור.
מיכל גולד: זה אומר שצריכים לחזור לוועדת שרים.
נחמן שי: זה בדיוק מה שוועדת שרים אמרה.
דוד רותם: אני בהצעת החוק הזאת נמצא בהכנה לקריאה ראשונה.
דוד רותם: אחר כך יש שנייה ושלישית.
ד.: מה זה מעמד הצדדים?
מיכל גולד: המעמד של מועצת העיתונות לא מוגדר בחקיקה.
נחמן שי: הוא גוף קיים, הוא גוף סטטוטורי.
מיכל גולד: גם לשכת עורכי הדין היא גוף קיים ואנחנו לא כותבים בחקיקה שהיא תוכל לפנות בנושא מסוים.
דוד רותם: אני מדבר על קריאה ראשונה.
דוד רותם: כשנגיע לקריאה שנייה ושלישית תסבירו את מעמד מועצת העיתונות ואת כל הדברים האלה.
דוד רותם: או שנאשר את זה לשנייה ושלישית, או שאחר כך נשנה את זה.
דוד רותם: לא יכול להיות מצב שחבר כנסת הגיש הצעת חוק, הגיע לתיאום עם הממשלה ועכשיו כל אחד מבין משהו אחר בהסכמות.
יפעת רווה: הטיעון כתוב בצורה ברורה בהחלטת ועדת שרים.
דוד רותם: החלטות ועדות שרים לא מחייבות את חבר הכנסת כל זמן שהוא לא התחייב למשהו.
יפעת רווה: ניסיתי להבין מקודם אם יש התחייבות או אין התחייבות.
דוד רותם: יש התחייבות.
דוד רותם: גם אם נחמן יגיד שאין התחייבות אני יודע לקרוא פרוטוקול.
דוד רותם: מכיוון שאני כן מחויב להחלטת ועדת שרים עד כמה שאני רוצה כשאני רוצה, אז אני לא אקדם את הסעיפים האחרים.
דוד רותם: נחמן מסכים לזה.
דוד רותם: אני בא ואומר: רבותיי, אני רוצה לאשר לקריאה ראשונה ולא לחבר את זה יחד ולהעמיד אותו במצב שהוא צריך לתמוך בהצעה שלכם.
דוד רותם: לזה הוא לא התחייב.
דוד רותם: אני רוצה לאשר את זה לקריאה ראשונה.
מיכל גולד: אולי אפשר להוריד את המילים "לא יאוחר מ-7 ימים".
שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו מברכים על ההצעה שעומדת כרגע על הפרק, על ההצעה של חבר הכנסת נחמן שי.
שירה בריק-חיימוביץ: לגבי הסעיף המסוים שעומד על הפרק חשוב לנו מאוד שלניסוח שהוקרא כרגע יתווסף כל צד מעוניין, לרבות כלי תקשורת.
שירה בריק-חיימוביץ: מועצת העיתונות, לטעמנו, לא יכולה להישאר כאן כצד מייצג שנמנע במפורש בלי שיובהר שיש גם מעמד לכל עיתון ועיתונאי.
שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו הצבענו גם במזכר שהעברנו, שלא תמיד יש אחידות דעים ואחידות עמדות בנוגע להתרות פרסום ואיסור פרסום, ולא ראוי שעיתונים יתאמו את העמדות שלהם לגבי איסור פרסום.
שירה בריק-חיימוביץ: לא בהכרח מועצת העיתונות יכולה לדבור בשמם בקול אחד.
שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו כמובן לא חושבים שזאת בעיה שמועצת העיתונות תימנה בכל מקום אחר שאין צד אחר, עיתון אחר, כלי תקשורת אחר שמעוניין.
שירה בריק-חיימוביץ: חשוב לנו שהניסוח יהיה: "או שאין בהוראות סעיף קטן (ה4) כדי למנוע צירופם וזימונם של צדדים מעוניינים נוספים, כגון כלי תקשורת ועיתונים", או כפי שהצענו: "שמועצת העיתונות וכל כלי תקשורת בעיתון שביקש להיות צד יזומנו".
ישגב נקדימון: אני מצטרף לדברים שאמרה עו"ד בריק- חיימוביץ.
ישגב נקדימון: במצב המשפטי הקיים, לפי הפסיקה של בית המשפט העליון, לכל עיתונאי יש זכות עמידה לבקש הסרה של איסור פרסום.
ישגב נקדימון: אם אנחנו מקבלים עכשיו הסדר שמגביל את זה רק למועצת עיתונות או כל גוף ציבורי אחר, אנחנו בעצם משנים מהמצב המשפטי הקיים.
ישגב נקדימון: אני לא חושב שזאת כוונתם של המציעים ושל המחוקקים.
דוד רותם: לא צריך להוסיף את זה בכלל.
ישגב נקדימון: אני אגיד למה כן חשוב, למה כן יש פה את התוספת החשובה.
ישגב נקדימון: אני חושב שאנחנו לא צריכים לשנות.
ישגב נקדימון: מה שהצעת החוק מוסיפה חידוש חשוב ומאוד יעיל זה את המנגנון של הזמנת אותם גורמים רלוונטיים לדיון, מה שלא בהכרח מתקיים היום.
ישגב נקדימון: היום הדבר הזה תלוי במידה רבה ביוזמה של כלי התקשורת לבוא, לפנות מיוזמתם ולבקש.
ישגב נקדימון: כאן הצעת החוק יוצרת מנגנון חשוב ומאוד נחוץ של הזמנה יזומה של אותם נציגים.
ישגב נקדימון: אם אנחנו מזמינים, צריך להזמין את כלי התקשורת.
דוד רותם: את מי צריך להזמין?
ישגב נקדימון: כרגע כתוב כאן: "יוזמנו לדיון".
דוד רותם: מי יוזמן לדיון?
ישגב נקדימון: אני חושב שבית משפט.
ישגב נקדימון: את כל כלי התקשורת.
דוד רותם: זאת אומרת כל אתר אינטרנט וכל תיק תקשורת.
ישגב נקדימון: אחרת אנחנו יוצרים כמה סיווגים של כלי תקשורת.
דוד רותם: תאמין לי, אני כבר יצרתי את זה מזמן.
דוד רותם: יש כלי תקשורת הגונים וכלי תקשורת לא הגונים.
דוד רותם: בוא נניח שיש איזה אתר אינטרנט שבקושי מכירים אותו.
דוד רותם: נניח ששכחנו להזמין כלי תקשורת, איזה ערוץ אתר אינטרנט שולי.
דוד רותם: יבואו ויגידו: זה לא מחייב אותנו, זה כן מחייב אותנו?
שירה בריק-חיימוביץ: כוונתי הייתה לא ליצור חובה להזמין את כל כלי התקשורת באשר הם לדיון.
שירה בריק-חיימוביץ: כוונתי הייתה שאפשר להשאיר שיוזמנו נציגי מועצת העיתונות, אבל להבהיר בחוק שגם כל צד מעוניין, היינו כלי תקשורת שהודיע שהוא מבקש להצטרף לדיון, יוזמן לדיון.
שירה בריק-חיימוביץ: זאת הייתה המטרה.
שירה בריק-חיימוביץ: רק למען הסר ספק שחלילה בתי משפט יאמרו שמועצת העיתונות היא הדוברת הרשמית המוסמכת של כל קולות כלי התקשורת השונים באשר הם.
שירה בריק-חיימוביץ: הצעתנו הייתה רק לדייק את זה במובן הזה שמועצת העיתונות וכל כלי תקשורת ועיתון אשר ביקשו להיות צד לדיון, יוזמנו לדיון.
שירה בריק-חיימוביץ: מבחינתנו אפשר לוותר על כל גוף ציבורי אחר.
שירה בריק-חיימוביץ: אני לא חושבת שראוי שיהיו גופים ציבוריים שייצגו כמכלול את כלי התקשורת.
שירה בריק-חיימוביץ: אין בהכרח אחידות דעים לגבי כל בקשה ובקשה.
שירה בריק-חיימוביץ: יש כלי תקשורת שלא יהיו מעוניינים, שלא יחשבו שזה נכון להתיר את פרסום שם החשוד, לכן הצענו לסעיף (ה4) שזה יהיה מועצת העיתונות וכל כלי תקשורת ועיתון אשר ביקש להיות צד לדיון.
דוד רותם: אתם גוף ציבורי?
ישגב נקדימון: אנחנו גוף שהוקם ופועל על פי חוק הרשות השנייה.
ישגב נקדימון: אנחנו לא מגדירים את עצמנו כגוף ציבורי.
דוד רותם: זה לא חשוב איך אתם מגדירים את עצמכם.
ישגב נקדימון: זה לא תאגיד סטטוטורי.
דוד רותם: תחזור לתפקידך הקודם ותיתן לי פרשנות בשאלה אם חברת החדשות או הערוץ השני הוא גוף ציבורי.
ישגב נקדימון: מה שניסיתי להבהיר בדבריי זה בעצם את הנושא של זכות העמידה, שלא ישתמע מהסעיף כפי שהוא שאנחנו שוללים זכות עמידה מכלי תקשורת בגלל שזה לא מועצת העיתונות או גוף ציבורי.
ישגב נקדימון: זה מה שחשוב להדגיש בהסדר החוקי החדש.
דוד רותם: אין לי שום כוונה להטריף את בית המשפט בכך שאני אודיע לו שיש חקירה וצו איסור פרסום כשהוא לא יודע מכך.
שירה בריק-חיימוביץ: לא זאת הייתה הכוונה.
ישגב נקדימון: החשוב הוא שלא ישתמע מזה שאנחנו שוללים זכות עמידה בדיון מאיזה שהוא כלי תקשורת.
יפעת רווה: כתבנו כל מי שמעוניין.
יפעת רווה: זה יכול להיות מועצת העיתונות, זה יכול להיות גוף ציבורי, זה יכול להיות אדם פרטי, זה יכול להיות כלי תקשורת.
יפעת רווה: כל אחד שמעוניין.
יפעת רווה: כל אדם שמעוניין יכול לפנות.
יפעת רווה: לא צריך להגביל את זה.
מיכל גולד: סעיף (ה4) מדבר על דיון בלי בקשה, זאת אומרת שבית משפט יהיה מחויב לקיים דיון ביוזמתו.
דוד רותם: שמענו כל מיני הבהרות.
דוד רותם: חבר הכנסת שי, איך אתה רוצה להתקדם בעניין שלך?
נחמן שי: יש בקשה של משרד המשפטים לחכות עם ההצבעה ולא להצביע היום.
דוד רותם: האם זה מקובל עליך?
נחמן שי: אני חושב שזה רעיון טוב.
דוד רותם: אני לא מפסיק את הדיון בהצעת החוק הממשלתית שעשויה להיגמר.
דוד רותם: אני אסייע בידך.
דוד רותם: אני מוכן לגמור את הצעת החוק שלהם, לאפשר לך לבקש רוויזיה ואז בדיון על הרוויזיה תגיע איתם להסכמות.
זהבה גלאון: זאת הצעה טובה.
נחמן שי: אנחנו נשב לשיחה.
נחמן שי: אני אנסה לשכנע אותם.
יפעת רווה: אנחנו מסכימים.
דוד רותם: אנחנו עוברים חזרה להצעת החוק הממשלתית.
נועה ברודצקי-לוי: חוק בתי המשפט (נוסח משולב), התשמ"ד-1984.
נועה ברודצקי-לוי: מוצע להוסיף את סעיף (ד1) לסעיף 70 בנושא איסור פרסומים.
נועה ברודצקי-לוי: (1) לא יפרסם אדם שמו של חשוד שטרם הוגש נגדו כתב אישום, מהמועד שבו הודיעה רשות חוקרת לחשוד, על קיומה של חקירה נגדו של חשד לביצוע עבירה ועד תום 48 שעות עוד עד סיומו של הדיון הראשון שהתקיים בפני שופט בעניינו של החשוד, לפי המוקדם מביניהם.
דוד רותם: אני לא אוהב את המלים "מהמועד שבו הודיעה רשות חוקרת".
דוד רותם: זה לא המועד.
יפעת רווה: מה ההצעה החלופית?
נועה ברודצקי-לוי: האם אפשר לקבוע מהרגע שאדם הגיע לחקירה?
נועה ברודצקי-לוי: יכולה להיות מחלוקת מתי בדיוק הודיעו לו.
מיכל גולד: מודיעים לו לפני שהוא מגיע לחקירה.
מיכל גולד: נועה ברודצקי-לוי לפעמים בשלב שבו מודיעים לו על זה שהוא צריך להגיע לחקירה הוא לא יודע על מה החקירה, על מה מדובר.
מיכל גולד: נראה לי שזה עשוי להיות בעייתי.
יפעת רווה: מה דעתה של הסנגוריה הציבורית?
יואב ספיר: הנוסח הזה הוא נוסח שהתקבל בסופו של דבר בהסכמות.
יואב ספיר: אני מבין את הקושי שהיועצת המשפטית מעלה ושהיושב-ראש מעלה.
יואב ספיר: אני מניח שאתם מתכוונים למה שקורה לפני שהודיעו לו.
נועה ברודצקי-לוי: לא רק על השלב הזה.
דוד רותם: מתי מתחילים לספור את ה-48 שעות?
יפעת רווה: מה שאומר היושב ראש זה לקבוע מרגע שהוא ממש פיזית מגיע לתחנת המשטרה, לא מהרגע שהודיעו לו.
יפעת רווה: זה בעצם מועד יותר מאוחר וברור יותר.
יואב ספיר: לא בטוח כמה זה ברור יותר.
יואב ספיר: זה גם לא תמיד יותר מאוחר.
יואב ספיר: לפעמים מודיעים לו להגיע לתחנת המשטרה.
יפעת רווה: ואז הוא מגיע יותר מאוחר.
דוד רותם: יואב, אני רוצה לדעת מתי אני מתחיל לספור את ה-48 שעות.
יואב ספיר: אני לא רואה פגם בתחילת הספירה ברגע שהודיעו לו שהוא חשוד.
נועה ברודצקי-לוי: השאלה אם כשמודיעים לו בטלפון להגיע לחקירה במשטרה.
נועה ברודצקי-לוי: .
דוד רותם: אדוני, אתה חשוד בביצוע עבירה, תבוא בבקשה לתחנת המשטרה.
יואב ספיר: הרעיון הוא שצריך לתת לו שהות לפנות לבית משפט כדי לממש את האפשרות לאסור פרסום.
יואב ספיר: הרעיון הוא שהוא יכול לממש את זה מהרגע שבו הוא יודע שהוא חשוד.
יואב ספיר: מהרגע הזה הוא יכול להרים טלפון לעורך דינו ולהגיד שיש פרשה כזאת וכזאת וצריך לפעול לאיסור פרסום השם.
נועה ברודצקי-לוי: השאלה אם ברגע שמודיעים לו טלפונית להגיע לתחנת המשטרה לחקירה זה מספיק ברור לו.
יפעת רווה: זה לא צריך להיות ברור לו, צריך להיות ברור שאסור לפרסם את זה.
יפעת רווה: בצדק שאלת אותי בתחילת הדיון על אותם מקרים שהודיעו לכלי התקשורת וכלי התקשורת המתינו.
יפעת רווה: ככל שמאחרים את זה זה עלול להחריף את הבעיה.
יפעת רווה: אם הודיעו לו והוא מגיע למחרת, אז אנחנו נותנים עוד 24 שעות שבהן אין איסור פרסום.
דוד רותם: אם הודיעו לו שהוא מוזמן מחר לחקירה.
יפעת רווה: בינתיים אפשר לפרסם.
דוד רותם: הוא ירוץ לבית המשפט ויבקש איסור פרסום.
יפעת רווה: בצורה הזאת לא נתנו לו את ה-48 שעות וכל מה שעשינו פה ירד לטמיון.
יפעת רווה: הרעיון הוא לתת לו 48 שעות אוטומטיות שאסור לפרסם.
יפעת רווה: אם אני מודיעה למישהו היום שאני רוצה לחקור אותו אבל הוא מתייצב מחר, אז בינתיים לא מתחיל לרוץ איסור הפרסום האוטומטי ואפשר לפרסם את זה.
יפעת רווה: יש יותר סיכוי שיקרה מה שאמרת בהתחלה, שזה יודלף לכלי התקשורת ולא יהיה איסור פרסום אוטומטי.
ישי שרון: להיפך, הוא יגיע לחקירה ויחכו שם אמצעי התקשורת.
יפעת רווה: זה יפגע בו הזמן הזה.
נועה ברודצקי-לוי: יש כאן שני סוגים של חששות.
נועה ברודצקי-לוי: חשש אחד זה מה שאת מצביעה עליו, שהוא באמת חשש שעליו צריך לתת את הדעת, והחשש השני, שאנחנו רצינו להצביע עליו, הוא אם האדם שמקבל הודעה טלפונית מבין על מה הוא צריך ללכת להוציא צו איסור פרסום.
נועה ברודצקי-לוי: האם בטלפון כשהוא מקבל הודעה שהוא צריך להגיע לחקירה הוא יודע בדיוק על מה מדובר?
יפעת רווה: יכול להיות שלא.
יואב ספיר: אם האלטרנטיבה היא התייצבותו בתחנת המשטרה, אז הוא עדיין לא מבין.
יואב ספיר: מתי הוא אמור להבין?
יואב ספיר: כשאומרים לו שהוא חשוד.
נועה ברודצקי-לוי: נכון, ואז השאלה אם ברור לכולם ממתי נספרים ה-48 השעות האלו.
נועה ברודצקי-לוי: אנחנו מדברים על אפשרות אחת שלפעמים זה כן יהיה מספיק בשיחת טלפון שמודיעים לו שיגיע לחקירה, לפעמים זה לא יהיה מספיק.
יפעת רווה: זה לא תורה למשה מסיני מה שכתבנו.
יפעת רווה: את נותנת יותר זמן שזה עלול לדלוף.
יפעת רווה: אתם אמרתם משהו עם שבת וחג.
נועה ברודצקי-לוי: זאת בעיה נוספת.
דוד רותם: יש לי פה פנייה של דב חנין שטוען ש-48 שעות לא מספיקות.
דוד רותם: הוא רוצה 96.
דוד רותם: אני חושב שהוא צודק.
דוד רותם: אדם מוזמן לחקירה, הוא עוד לא יודע מה קורה איתו, הוא עוד לא מבין מה הסיפור.
דוד רותם: אתה אומר לו שיש לו 48 שעות כדי לרוץ לבית משפט לבקש צו איסור פרסום.
דוד רותם: לפעמים פרסום בתקשורת יכול לחסל אותך.
דוד רותם: כשפרסמו שיושב-ראש ועדת חוקה חשוד בזיוף ייפויי כוח, אז קודם כל פרסומו, לא ביקשו תגובה.
דוד רותם: אני מחכה להתנצלות שחבר הכנסת נחמן שי הבטיח לי.
דוד רותם: פרסמו.
דוד רותם: מכיוון שזה היה בעיתון שאין לו הרבה קוראים זה לא היה כל כך נורא, אבל תן לי את ה-96 שעות כדי לרוץ ולמנוע את זה.
דוד רותם: זה דב חנין, שהוא בדרך כלל.
זהבה גלאון: אנחנו לא רואים את זה איתו עין בעין.
זהבה גלאון: אנחנו חושבים ש-48 שעות זה יותר מידי.
שלמה מולה: 48 שעות זה יותר מידי.
שירה בריק-חיימוביץ: הניסוח הזה הוא ניסוח בעייתי, בפרט שאנחנו זוכרים שזה חוק שיש בצידו סנקציה פלילית, סנקציה עונשית.
שירה בריק-חיימוביץ: המינוחים צריכים להיות מאד מדויקים ומאוד בהירים.
שירה בריק-חיימוביץ: כאשר אנחנו שומעים מהצד של המציעים שיכול להיות שהניסוח הזה הוא לא תורה מסיני.
שירה בריק-חיימוביץ: .
יפעת רווה: אני חושבת שהוא כן ברור.
יפעת רווה: אפשר לדבר עליו, אבל כדאי לעשות משהו שהוא לא מוטעה.
שירה בריק-חיימוביץ: אם החשוד עצמו לא יודע מתי זה המועד שבו הודיעו לו..
יפעת רווה: הוא יודע חד משמעית.
יפעת רווה: אפשר לדון בזה, אבל אני חושבת שזאת טעות לשנות.
שירה בריק-חיימוביץ: צריך להיות איזה שהוא קו פרשת מים, כי אם זה לא ברור התקשורת לא תדע כיצד למנות את אותם 48 שעות.
שירה בריק-חיימוביץ: למי היא פונה?
שירה בריק-חיימוביץ: היא שואלת אותו אם הודיעו לו טלפונית, אם יש רישום מסודר במשטרה שהודיעו לו?
שירה בריק-חיימוביץ: מתי השעון מתחיל לתקתק?
שירה בריק-חיימוביץ: מתי התקתוק פג?
יפעת רווה: מאיפה אתם מקבלים בכלל את המידע על זה שיש חקירה?
דוד רותם: השוטרים מדליפים.
שירה בריק-חיימוביץ: לפעמים, וזאת הסיבה להתנגדות שלנו לכל המהלך הזה, אנחנו בכלל לא יודעים שהוא חשוד.
שירה בריק-חיימוביץ: יש תחקיר עיתונאי עצמאי שמגבש בעצמו חשדות.
שירה בריק-חיימוביץ: לפעמים בגלל התחקיר העיתונאי האדם הופך לחשוד.
יפעת רווה: אז אין בעיה.
יפעת רווה: זה לא חל על תחקיר עיתונאי.
יפעת רווה: אם אתם לא יודעים אתם לא יודעים.
יפעת רווה: לא יעמידו לדין מישהו שלא יודע.
יפעת רווה: מדובר פה על מקרה של עבירה פלילית שהיא לא אחריות קפידה.
יפעת רווה: צריך שידעו.
יפעת רווה: אם אתם יודעים על חקירה מתקיימת, זאת אומרת שנודע לכם מהצד של התביעה או נודע לכם מהצד של הסנגוריה.
יפעת רווה: שני הצדדים יודעים שהאדם זומן לחקירה.
יפעת רווה: אני לא רואה את הבעיה בעניין הזה.
שירה בריק-חיימוביץ: הבעיה היא עם מניין השעות, האם הסנגור יודע בנקודה מסוימת מתי יודיעו לך שאתה חשוד.
שירה בריק-חיימוביץ: קחי מקרים שבהם יש חקירה שבמהלכה הופך האדם לחשוד, זאת אומרת בן אדם הוזמן כעד ובמהלך חקירה - אתם מכירים את זה יותר טוב מאיתנו – מודיעים לו שעכשיו הוא נחקר תחת אזהרה.
יואב ספיר: זה הרגע.
שירה בריק-חיימוביץ: איך אתה מונה את הרגע הזה?
שירה בריק-חיימוביץ: יפעת רווה: מאותו אדם שממנו את יודעת על החקירה.
שירה בריק-חיימוביץ: ממי את יודעת על החקירה?
שירה בריק-חיימוביץ: זה יכול להיות מכלול שלם.
יפעת רווה: אז מהמכלול הזה.
יואב ספיר: אני חושב שחלק מהקושי שמנסים להצביע פה הוא לא קושי אמיתי.