GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אושירה זמיר: יש גם תיקים פליליים שמתנהלים במצ"ח ואנחנו לא עושים בזה שום שימוש.
אושירה זמיר: היו"ר דוד רותם: נניח שאתם שומרים את החומרים שמהם מנפיקים את הגנטיקה, גם של בני המשפחה.
אושירה זמיר: זה לא אצלכם, זה במכון לרפואה משפטית.
אושירה זמיר: דווקא את אלה של בני המשפחה אנחנו עושים.
אושירה זמיר: זה מבוצע אצלנו במאגר הדי.
אושירה זמיר: איי.
אושירה זמיר: אנחנו מעבירים אחר-כך את נתוני הזיהוי למכון לרפואה משפטית כבסיס נתונים לזיהוי של אלמונים.
אושירה זמיר: דווקא בדיקות של בני המשפחה מבוצעים במאגר הדי.
אושירה זמיר: איי במשטרת ישראל.
דוד רותם: איפה הם נשמרים.
אושירה זמיר: כרגע הם אצלי.
אושירה זמיר: הם מועברים גם למכון והכרטיס עם הדגימה נמצא כרגע במאגר.
מאיה פרוינד: חלק מהדגימות של בני המשפחה נמצאים גם אצלנו אבל הרוב הגדול - - -
אושירה זמיר: הרוב אצלנו.
אושירה זמיר: זה משהו שתוקן רק לאחרונה.
דוד רותם: למה אתם לא מעבירים להם את הכול?
אושירה זמיר: אם נתבקש - - -
דוד רותם: אם כל הדגימות נמצאות במכון הרפואי - - -
מאיה פרוינד: הדגימות של האלמונים.
דוד רותם: גם של בני המשפחה.
מאיה פרוינד: אנחנו שומרים רק מה שאנחנו מבצעים.
מאיה פרוינד: מה שמבצע גוף אחר, אנחנו מקבלים את הפרופילים של התוצאה הסופית.
אושירה זמיר: אנחנו מלאים בדגימות, אין לנו שום עניין.
דוד רותם: זה שאין לכם עניין זה בסדר.
דוד רותם: הבעיה היא שאני חושש מחריגות.
דוד רותם: כשמישהו אומר: טוב זה כבר נמצא אצלנו, בואו נבדוק אולי יש שם גם כמה עבריינים.
אלעזר כהנא: יש סעיף שכבר כתבנו אותו, שמידע מן המאגר לא יועבר ולא יימסר ולא ייעשה בו שימוש לפי אמור בחוק זה.
אלעזר כהנא: אין בעיה לכתוב את זה בצורה ברורה.
אלעזר כהנא: דרך אגב, יש אפילו סעיפים שאומרים את כל הממשקים בין המאגר הזה למאגר הפלילי והבדיקות הפליליות מוגדרים פה.
אלעזר כהנא: אין בעיה לעשות סעיף יותר ברור שאומר שאין לעשות או לא ייעשה שימוש במאגר הזה למטרות של השוואות או למטרות שהן חקירה פלילית.
אלעזר כהנא: אני לא רוצה להתחייב כרגע על הניסוח אבל הרציונאל מקובל.
אלעזר כהנא: לא זאת המטרה.
אלעזר כהנא: לא עולה על דעתנו שניקח דגימות של בני משפחה, שנתנו אותם לצורך זה ונעשה בהן שימוש אחר.
אלעזר כהנא: היו"ר דוד רותם: אחרי כמה שנים מתגלית טעות?
אלעזר כהנא: אתם מדברים על מצב שיש טעות.
אלעזר כהנא: יש לי אלמוני, הגישו תלונה שהוא נעדר.
אלעזר כהנא: אני בא לבני המשפחה ואומר: יש לי גופה שאני לא יודע מי היא, האם אתם מוכנים למסור די.
אלעזר כהנא: הם מוסרים די.
אלעזר כהנא: איי ומאתרים ואומרים שזאת הגופה.
אלעזר כהנא: כמה שנים ייקח עד שמישהו יתעורר ויגיד שהיתה טעות?
מאיה פרוינד: לא היה דבר כזה עד היום.
מאיה פרוינד: אני אומרת דבר אחר.
מאיה פרוינד: המשפחה, או בייעוץ של מישהו אחר, יגידו: אנחנו כופרים בזיהוי, אתם טעיתם, אנחנו רוצים לבדוק בעצמנו.
דוד רותם: תוך כמה זמן זה קורה?
דוד רותם: תוך שנה?
דוד רותם: תוך שנתיים?
דוד רותם: תוך 7 שנים?
דוד רותם: הם לא יבואו בעוד 17 שנה ויגידו שהם כופרים.
אסנת כהן: אני חושבת שהמשטרה מכירה מקרים כאלה, היא תוכל לספר.
אפרת חקאק: אם הם מגיעים אז יש לנו את הדי.
אפרת חקאק: איי שלהם.
אפרת חקאק: היושב ראש לא מתנגד לרעיון שלא נבער את הדגימות של הגופות.
אפרת חקאק: היו"ר דוד רותם: אין לי בעיה שלא תבערו את הדגימות של הגופות.
אפרת חקאק: הבעיה היא שאני לא רוצה שהדגימות של בני המשפחה לא יושמדו.
אסנת כהן: אבל כך אפשר לוודא אם יש או אין טעות.
דוד רותם: הסבא שלי היה נעדר ולקחו מהאבא שלי דגימה.
דוד רותם: הוא מת וכולם מתו ועכשיו אני כופר.
דוד רותם: יגידו לי: בוא תיתן אתה דגימה ונבדוק.
דוד רותם: הרי הגנטיקה עוברת.
מאיה פרוינד: זה לא תמיד אפשרי.
אלעזר כהנא: זאת לא איזה עמדה קריטית.
אלעזר כהנא: רוצים שלא נשמור, אז לא נשמור.
אלעזר כהנא: יכול להיות שבאמת אין מקרים כאלה וזה נדיר שזה יקרה.
אלעזר כהנא: אנחנו מסכימים.
אלעזר כהנא: אני לא חושב שיש חשש.
אלעזר כהנא: אני מאוד מאוד לא מוטרד.
אלעזר כהנא: יכול להיות שאני היחיד שכל-כך לא מוטרד.
אלעזר כהנא: בסך הכול, הדגימות האלה נשמרות במחסן סגור במז"פ.
אלעזר כהנא: בסדר, באופן עקרוני, עצם העובדה שבאיזה מקום מוחזק עלי מידע, אני מבין את זה ואני לא מתווכח.
דוד רותם: יבואו בעוד 20 שנה ויגידו שכופרים בזיהוי?
דוד רותם: הנה הדגימה של הנפטר.
דוד רותם: אתם רוצים לבדוק את זה כנגד הסבא שלכם שמת?
דוד רותם: תוציאו אותו מהקבר, מה אתם רוצים ממני, אני לא פותח קברים.
מאיה פרוינד: במקביל לזה, מכיוון שהיום פותחים המון קברים מהשיקול הזה, אני גם מבקשת לא לשמור דגימה של המנוח.
מאיה פרוינד: אם אין למה להשוות ולא מדברים על טעות או על כפירה, אז אני אקבור יחד עם הגופה.
חגית לרנאו: את יכולה לשמור דגימה של קרובי משפחה רק אם נפטרו.
חגית לרנאו: אבל אם החיים?
מאיה פרוינד: מחר הם לא יחיו.
חגית לרנאו: בסדר, אבל 60 שנה הם כן יחיו.
חגית לרנאו: היו"ר דוד רותם: לי אין שום בעיה שתקברי את כולם.
חגית לרנאו: תקברי את הכול.
מאיה פרוינד: בואו נחשוב על כבודו של המת.
מאיה פרוינד: אחרי שהמנוח נפטר, יושבת עצם שהיא חתיכת רקמה, רק למחשבה שמישהו יכפור בזיהוי.
דוד רותם: אבל אתם לא תוכלו לקבור את זה יחד עם הגופה.
דוד רותם: צריך לתת להם איזו תקופה לכפור.
מאיה פרוינד: לא אכפת לי להחליט על איזו תקופה אבל לא לשמור לנצח.
דוד רותם: בוודאי שלא, לא צריך לשמור לנצח.
מאיה פרוינד: אז בואו נחליט על חצי שנה.
דוד רותם: אחרי חצי שנה תקברו.
אפשרת חקאק: אז אנחנו נכניס את זה לסעיף 16 להצעה.
יפעת רווה: גם לגבי המתים?
אפרת חקאק: רק לגבי המתים.
דוד רותם: בני משפחה תשמידו וזה הכול.
דוד רותם: זיהיתם את הגופה, תשמידו.
דוד רותם: יגידו אחר-כך שיש טעויות – יאללה.
דוד רותם: אנחנו צריכים לספק פרנסה לבעלי הטרקטורים שיפתחו קברים.
מאיה פרוינד: אבל יש קצת קושי עם החצי שנה.
מאיה פרוינד: כאשר עושים זיהוי מוציאים את הגופה שהיא קבורה כאלמוני באיזה בית קברות, מעבירים אותה לבית קברות אחר ומקימים מצבה.
מאיה פרוינד: זאת ההזדמנות להכניס לקבר.
מאיה פרוינד: אם אני שומרת חצי שנה, אז שוב פעם יפתחו את המצבה ויטמנו?
אפרת חקאק: לא, חצי שנה לאחר הזיהוי.
דוד רותם: היא מודיעה למשפחה והם קוברים מייד.
מאיה פרוינד: השאלה האם זה לא נכון לצרף מייד?
דוד רותם: תגידו לי, תוך כמה זמן אחרי הזיהוי, כשאתם מוסרים את הגופה וקוברים אותה, באים פתאום בני המשפחה ואומרים: רגע, טעיתם.
מאיה פרוינד: לא היה כדבר הזה.
אלעזר כהנא: לא היה דבר כזה.
דוד רותם: לא היה דבר הזה?
דוד רותם: רבותיי, תקברו את הגופה יחד עם העצם.
אפרת חקאק: אז אנחנו מוחקים את התוספת.
זהבה גלאון: ההסתייגויות בישיבה הבאה?
זהבה גלאון: היו"ר דוד רותם: בוודאי.
זהבה גלאון: הלאה.
זהבה גלאון: יש לנו עוד את מאגר הדי.
זהבה גלאון: תגידו לזהבה שאתם צריכים אותה כאן.
יפעת רווה: אפרת, לעניין של גוף ציבורי, הסתכלנו בהגדרה.
יפעת רווה: בין היתר, גם המרכז הלאומי לרפואה משפטית.
יפעת רווה: הם גם מוגדרים כגוף ציבורי.
יפעת רווה: הם, הצבא, מה שנקרא פה "המכונים".
דוד רותם: יש פה יותר מידי.
אפרת חקאק: מה יש בחוק מידע גנטי שלא אמור לחול עליהם?
אפרת חקאק: אם אנחנו נשנה את מאגר הנעדרים אז אולי - - -
דוד רותם: למה שאני לא אוכל לקבל מידע מהמכון לרפואה משפטית?
אלעזר כהנא: יכול להיות שרק לעניין שמירת דגימות או פעולות לפי חוק סדר דין פלילי, חיפוש בגוף, חוק המידע הגנטי לא יעבור אליהם.
אלעזר כהנא: למה אני מתכוון?
דוד רותם: מה זה לא יעבור אליהם?
אלעזר כהנא: לא יחול עליהם החוק.
דוד רותם: למה שלא יחול עליהם?
דוד רותם: אני רוצה לפנות ולשאול אותם: כמה דגימות ממתים יש אצלכם?
דוד רותם: כמה עצמות אתם - - -
אלעזר כהנא: זה לא קשור, זה חוק חופש מידע.
אלעזר כהנא: חוק מידע גנטי מחייב אותם בכל מיני דברים, לקבל אישורים להקים מאגרים וכדומה.
אלעזר כהנא: במקרה הזה, אם חוק סדר דין פלילי מתיר להם להחזיר מידע גנטי שהם קיבלו מאיתנו למטרות מסוימות, אז שלא יהיה מצב שהם לא עומדים בחוק מידע גנטי אבל הם כן עומדים בחוק סדר דין פלילי, אז הם בסדר.
אלעזר כהנא: הרי לפי חוק סדר דין פלילי, הם שותפים איתנו בחקירות מסוימות ומעבירים להם מידע.
אלעזר כהנא: כל זמן שהם עומדים בחוק סדר-הדין הפלילי, הם לא צריכים להיות נבחנים, האם הם עומדים גם בחוק מידע גנטי.
אלעזר כהנא: שלא תהיה כפילות לפחות בהקשר הזה.
אלעזר כהנא: תבדקו את זה.
אפרת חקאק: איזה סעיפים בחוק מידע גנטי הפריעו לכם?
אסנת כהן: שמחייבים אישור על קבלת מידע.
אלעזר כהנא: צריכים לקבל אישור על כל מיני דברים שאנחנו לצורך העניין – בואו תבדקו את זה.
אסנת כהן: אנחנו נבדוק את זה יותר אבל על פניו זאת הסיבה.
דוד רותם: אני הולך להצביע.
יפעת רווה: את הדבר הזה אנחנו נבדוק ספציפית, אבל כנראה שזאת הסיבה.
אפרת חקאק: אז אפשר גם לכתוב רק אותם לעניין הדבר הזה.
יפעת רווה: אני מציעה שנבדוק עם מי שכתב את זה.
אפרת חקאק: רוב הסעיפים האחרים בהצעה הממשלתית הם תיקונים טכניים ויכול להיות שנצטרך לשנות את ההפניות לסעיפים כי חלק מהם מפנים למאגר נעדרים.
אפרת חקאק: אחרי שיהיה לנו נוסח של מאגר נעדרים אנחנו נעבור על התיקונים הטכניים.
אפרת חקאק: לפני שנעבור למאגר הנעדרים אולי גם נדבר על סעיף התחולה שהממשלה ביקשה להכניס, שזה תיקון לסעיף 15 ב' רבתי, שזה סעיף 23 להצעה הממשלתית.
אפרת חקאק: היו"ר דוד רותם: אין לי בעיה.
אלעזר כהנא: לקחנו את ההסדר הקיים היום והעתקנו אותו למצב החדש.
אפרת חקאק: בואו נדבר עכשיו על המאגר.
אפרת חקאק: הדבר הראשון בעניין המאגר זה ה"interface" בין המשטרה לבין אבו-כביר.
אפרת חקאק: אנחנו לא הבנו מהדיון הקודם בדיוק למה הכוונה.
אפרת חקאק: האם המשטרה רשאית מתי שהיא רוצה להעביר לאבו-כביר את הדגימות הפיזיות אבל היא חייבת להעביר את העותק של המאגר בכל מקרה?
אפרת חקאק: או האם היא גם רשאית להעביר עותק מתי שהיא רוצה?
אפרת חקאק: למה התכוונתם?
אלעזר כהנא: אני אגיד כמה מילים ויכול להיות שאנשי המכון ישלימו או חבריי ישלימו.
אלעזר כהנא: צריך להבחין בין שגרה לבין מצבים קיצוניים של אסון המוני וכיוצא בזה.
אלעזר כהנא: בשגרה, בשיתוף פעולה יום יומי ובפרויקטים משותפים בשגרה, אם יש לנו נתונים שאנחנו הפקנו, מעבירים את הנתונים למכון וכן להיפך.
אלעזר כהנא: חלק מהנתונים הם דוגמים, חלק אנחנו דוגמים ויש שיתוף פעולה.
אלעזר כהנא: באסון המוני זה עולם אחר.
אלעזר כהנא: חלילה אם נגיע למצב הזה, כל הפעילות תהיה בצורה אחרת, במקומות אחרים, באמצעות צוותים נוספים.
אלעזר כהנא: שם העניין של להעביר או לא להעביר למכון הוא חסר משמעות.
אלעזר כהנא: קודם כל, הכוונה כמובן שמייצרים איזה מאגר לצורך האסון כדי לזהות את האנשים ואחר-כך כבר לא צריך יותר שימוש בדבר הזה.
אלעזר כהנא: אי-אפשר לחייב אותי להעביר להם את המידע שלא בטוח שהוא לגמרי אצלי.
אלעזר כהנא: לכן העדפתי את המילה "רשאי" ולא בעצם המשטרה - - -
אפרת חקאק: אתה מדבר על הדגימה הפיזית?
אלעזר כהנא: אם אני דוגם אז הדגימה אצלי, אם הם דוגמים הדגימה אצלם.
אלעזר כהנא: אנחנו מעבירים נתונים בעצם.
אלעזר כהנא: המאגר הוא מאגר של נתונים.
מאיה פרוינד: מעבירים פרופילים גנטיים מהמשטרה למכון ולהיפך.
אפרת חקאק: אתם רוצים להסדיר את העניין הפיזי של הדגימה בחוק הזה?
אפרת חקאק: שכל הדגימות יהיו במקום אחד?
אלעזר כהנא: לא נראה לי.
אלעזר כהנא: מה שהם דוגמים נשאר אצלם ומה שאנחנו דוגמים נשאר אצלנו.
אלעזר כהנא: היו"ר דוד רותם: אם יש זיהוי אין דגימות.
אלעזר כהנא: אתם שומרים אצלכם את הדגימות שאתם לקחתם ואנחנו שומרים אצלנו במאגר שלנו.
אפרת חקאק: אתם רוצים לשמר את המצב הקיים?
אפרת חקאק: לגבי עותק של המאגר.
אלעזר כהנא: השגרה היא שבאמת מעבירים ביום יום.
אלעזר כהנא: מאחר ויש מצבים קיצוניים שבהם זה לא יתרחש, לא רציתי שתהיה חובה פוזיטיבית "המשטרה תעביר", כי במצבים האלה אנחנו לא נעמוד בזה וגם לא יהיה בזה צורך.
אלעזר כהנא: קחי למשל אסון כמו השריפה בכרמל.
אלעזר כהנא: אחרי שבוצע הזיהוי ומבחינת ההיקפים, המכון לא יכול היה לטפל בכל הזיהוי הזה וזה נעשה במשטרה.
אלעזר כהנא: אין טעם עכשיו להתחיל להעביר את הנתונים למכון.
אלעזר כהנא: למה שאני אעביר למכון?
אלעזר כהנא: הסתיים הזיהוי, האנשים זוהו, נקברו ונגמר הסיפור.
אפרת חקאק: אם הסתיים הזיהוי הנפטר לא במאגר, אז ברור שאתה לא תצטרך.
אלעזר כהנא: כן, אבל אם כתוב שהמשטרה תעביר למכון נתונים - - -
אפרת חקאק: אז אם אתם רוצים ,לדוגמה, כל שנה?
אפרת חקאק: כל חצי שנה?
דוד רותם: הוא אומר כשצריך.
דוד רותם: הוא אומר "רשאית".
אלעזר כהנא: אנחנו מעבירים כשצריך.
אלעזר כהנא: יש לנו שיתוף פעולה.
אלעזר כהנא: זה גם הדדי, הם לוקחים ומעבירים ואנחנו לוקחים ומעבירים.
אלעזר כהנא: זה לא צד אחד.
אפרת חקאק: כן, אבל אז יכול להיות מצב שיהיו שני מאגרים שונים.
אפרת חקאק: היו"ר דוד רותם: בטוח שיהיו שני מאגרים שונים.
אפרת חקאק: במקרה כזה הם לוקחים והם לוקחים וכל אחד שומר את שלו.
אושירה זמיר: במקרה של אסון המוני גדול ברור שהמכון לרפואה משפטית לא יוכל לעמוד בזיהוי כל הגופות.
אושירה זמיר: אנחנו מדברים על רעידות אדמה, על נפילות מטוס וכדומה.
אושירה זמיר: במשטרת ישראל יש שתי מעבדות שעושות די.
אושירה זמיר: איי, אחת מעבדת המאגר ואחת המעבדה שעושה את תיקי החקירה.
אושירה זמיר: יש להן בדיוק את אותן היכולות וחבל שלא להשתמש בהן.
אושירה זמיר: מבחינת כוח האדם והציוד, הן הרבה יותר גדולות מאשר המעבדה במכון לרפואה משפטית.
אושירה זמיר: רק במסגרת ההיערכות לאסון המוני אנחנו התבקשנו וביקשנו לעשות את ההסדר הזה שכל החומר שלנו בנושא זיהוי אלמונים יועבר אליהם והחומר שהם עושים יועבר אלינו, כדי שיהיו שתי תשתיות שבהן אפשר יהיה לזהות את הגופות של האלמונים.
אושירה זמיר: זה רק לצורך הזה.
חגית לרנאו: העברת המידע היא רק באירועים המוניים או כל הזמן יש העברה של מידע?
אלעזר כהנא: חגית, גם בשגרה אנחנו מעבירים מידע.
אושירה זמיר: אני עוסקת בתחום כבר שנים רבות.
אושירה זמיר: תיקי הרצח מתבצעים במעבדה של המכון לרפואה משפטית כדבר שבשגרה ולכן הם מעבירים אלינו את הדגימות לתוך המאגר.
אושירה זמיר: את התוצאות של ההשוואות אנחנו מעבירים אליהם וכו', כמו שנעשה בתוך המשטרה.
אושירה זמיר: אבל החקיקה הזאת של מאגר נעדרים ואלמונים הוא לצורך התכוונות או התכוננות שלנו למקרה של אסון המוני.
אלעזר כהנא: בישיבה הקודמת סיפרנו על פרויקט נעדרים ואלמונים.
אלעזר כהנא: עושים ויושבים השוואות.
אלעזר כהנא: שם המאגרים בשגרה הם משותפים.
אלעזר כהנא: בפרויקט הזה יש מאגר אצלנו, יש העתק שלו אצלם ולהיפך.
אלעזר כהנא: זאת השגרה.
אלעזר כהנא: אסון המוני, שלא נדע – הכול ייראה כנראה אחרת.
חגית לרנאו: אז נשאלת השאלה למה צריך את זה?
חגית לרנאו: למה לא יכול להיות גוף אחד ששומר על המאגר ומגן עליו ועושה מה שצריך.
חגית לרנאו: למצוא מנגנון של העברת מידע בין מאגרים.
אלעזר כהנא: זאת העברת מידע.
חגית לרנאו: בסוף, זאת השאלה.
אלעזר כהנא: כי אלה שני גופים שעושים כל אחד חצי מהעבודה.
אלעזר כהנא: בסופו של דבר, כל אחד מאיתנו מנהל את הנתונים שהוא אסף.
אלעזר כהנא: את הדגימות אני שומר אצלי, את הנתונים שהפקתי אני שומר אצלי, אבל אני נותן להם העתק, כדי שיוכלו לנהל את זה אצלם.
מאיה פרוינד: אם מותר לי להבהיר משהו.
מאיה פרוינד: אני חושבת שאת לא כל-כך מבדילה בין המאגר הפלילי, ובאמת צריכים לקרוא לו "המאגר הפלילי" כפי שהוצע פה, לבין "מאגר אלמונים ונעדרים".
מאיה פרוינד: במאגר אלמונים ונעדרים העבודה האמיתית הכי קשה זה למצוא את ההתאמות.
מאיה פרוינד: זאת לא התאמה אחד לאחד, זה בני משפחה וזה מאוד מסובך.
מאיה פרוינד: לכן אנחנו יכולים לעשות את העבודה בצורה של חפיפה.
מאיה פרוינד: את תעבירי לי את כל בני המשפחה ואני אעשה חלק מהזיהויים ואת תעשי חלק מהזיהויים.
מאיה פרוינד: אין פה שום כפילות.
מאיה פרוינד: זאת פשוט חלוקת עבודה לפי הצורך.
מאיה פרוינד: אם זה אירוע רב נפגעים, זה גם לפי הגודל ולפי הצורך.
מאיה פרוינד: אם זה ביום יום, כפי שתיארנו בפעם הקודמת כשלא היית, יש פרויקט שנקרא "לכל אלמוני יש שם", ואנחנו עכשיו מזהים את כל האלמונים שהדגימות שלהם נשמרות במכון ומנסים להשוות אותם לבני משפחה של נעדרים.
מאיה פרוינד: כ-500 משפחות הכריזו על נעדרים ואנחנו מנסים לעשות את ההצלבה.
מאיה פרוינד: בקטע הזה של מאגר האלמונים והנעדרים זה משהו מוגבל בהיקפו ואנחנו עושים את זה ביום יום ולא בחירום.
מאיה פרוינד: אז יש עותק אחד אצלנו ועותק אחד אצלם.
מאיה פרוינד: גם הם עושים את החיפושים וגם אנחנו עושים את החיפושים.
מאיה פרוינד: צריך להבין שזה לטובת המשפחה.
מאיה פרוינד: אף אחד לא יוצא נפגע מזה.
מאיה פרוינד: בני המשפחה נתנו מרצונם ואנחנו בעצם מנסים לעזור לבני המשפחה למצוא את יקירם שאיננו.
אפרת חקאק: כשאנחנו לא מדברים על גופות אלא על נעדר, יכול להיות שהנעדר ייפגע.
אפרת חקאק: אי-אפשר להגיד שאף אחד לא ייפגע.
אפרת חקאק: היו"ר דוד רותם: יכול להיות שהוא ייפגע, אבל החשיבות של גילוי הנעדרים היא חשיבות ששווה לי לפגוע בזה.
אפרת חקאק: אז זה יישאר "רשאי".
אפרת חקאק: אני אתקן את זה ל"המשטרה רשאית להעביר למכון עותק של הנתונים".
אפרת חקאק: השארתי בכוכביות כדי לשאול לשם מה יועבר העותק?
אפרת חקאק: רציתי לשמוע מהמכון לאיזו מטרה אתם רוצים שנכתוב בחוק ,שהעותק יועבר אליכם?
דוד רותם: כמו שכתוב למעלה: "לצורך בירור זהותם של אדם או של גופה ולצורך איתורם".
דוד רותם: זה כתוב גם בסעיף הקודם, זאת המטרה.
אפרת חקאק: אבל העברת העותק היא גם לאותה מטרה.
דוד רותם: לאותה מטרה.
אפרת חקאק: העניין הבא בעניין מאגר נעדרים זה לעניין נטילה מבן משפחה.
אפרת חקאק: קודם כל, שאלנו האם אפשר ליטול מאדם עם מוגבלות או מקטין, שזה באמת היה בהצעה הממשלתית.
אפרת חקאק: נראה לנו שכן ראוי לתת דגימה כזאת בהסכמה של אפוטרופוס.
אפרת חקאק: צריכים לזכור שאנחנו לא משווים את נתוני הזיהוי למאגר הפלילי אלא רק לגופות אז החשש פה אינו גדול.
אפרת חקאק: יש למישהו הערות?
אפרת חקאק: אנחנו נכניס את הנוסח שיש בנוסח המוצע.
אפרת חקאק: אנחנו מתקדמים.
אפרת חקאק: בדיון הקודם אמרנו שנטילה של בן משפחה תהיה לבקשתו.
אפרת חקאק: עלתה השאלה האם זה מספיק שזה יהיה בהסכמתו?
דוד רותם: זה צריך להיות לבקשתו או בהסכמתו?
אפרת חקאק: לבקשתו.
אוסנת כהן: אני חושבת שבקשה בעצם מטילה את האחריות על האדם לבוא ולבקש מיוזמתו.
אוסנת כהן: אם הוא בכלל לא מודע לאפשרות הזאת, זה צריך להיות בהסכמה.
אוסנת כהן: המשטרה צריכה לבוא ולהציע לו כעזרה למציאת הנעדר, את האפשרות לקחת ממנו דגימה ולבדוק.
יפעת רווה: בוודאי אם מדובר בקטין.
יפעת רווה: כל הרעיון הוא שבאים ואומרים: צריכים את הדבר הזה.
אפרת חקאק: לדעתי, אין הבדל פרקטי מאוד גדול כי אם נכתוב "לבקשתו" ברור שהמשטרה יכולה להסביר לו מה קורה.
דוד רותם: המשטרה תסביר לו ותגרום לו - - -
אלעזר כהנא: במקום שלמעלה יהיה כתוב "טופס הסכמה", יהיה כתוב "טופס בקשה".
דוד רותם: אפשר לגרום לי להגיד תודה במשטרה ולהודות, אז אפשר לגרום לי לבקש.
יפעת רווה: זאת פיקציה.
אסנת כהן: זאת ממש פיקציה.
אסנת כהן: באה משטרה לאדם ואומרת: אנחנו צריכים לתת את הדגימה הזאת ואז הוא יגיד: אני לא רוצה לבקש אבל אני מסכים.
אפרת חקאק: זה טיפה יותר מהסכמה אבל אני מסכימה שבפרקטיקה - - -
אסנת כהן: אבל זה פיקטיבי.
אסנת כהן: היו"ר דוד רותם: בפרקטיקה זה הסכמה.
אסנת כהן: הלאה.
אפרת חקאק: אני הצעתי גם שייכתב שהנתונים שיופקו לא ייכללו ולא יושוו למאגר הפלילי.
אפרת חקאק: אני יודעת שאם לא נכתוב את זה ברור שהם לא יושוו ולא ייכללו - - - היו"ר דוד רותם: אבל יותר טוב לכתוב את זה במפורש.
אלעזר כהנא: אין לי התנגדות שייכתב.
דוד רותם: זה כדי לכתוב עוד פעם את מה שכבר כתוב.
אלעזר כהנא: אין לי בעיה.
אלעזר כהנא: מאחר שבסעיף 11יד יש סעיף שמדבר על השוואות מול המאגר הפלילי, אז אני חושב שכל מה שקשור לסוגי ההשוואות מול המאגר הפלילי, כולל תיקונים שעשינו קודם - - -
דוד רותם: מה אכפת לך לחסוך לי 40 דקות של דיון במליאה?
דוד רותם: יש פה 10 נציגים שיבואו אם הסתייגויות.
דוד רותם: אז אם הם יסתייגו הם יקבלו 40 דקות במליאה.
דוד רותם: בוא נחסוך את זה.
אפרת חקאק: בעניין הזה רציתי לשאול האם בכוונתם להתקין תקנות לגבי טפסים והוראות?
אפרת חקאק: איך אתם בפרקטיקה מתכוונים לעשות את הדבר הזה?
אלעזר כהנא: אנחנו לא חושבים שצריך תקנות בשביל טופס לדבר הזה.
אלעזר כהנא: זה טופס בקשה.
אלעזר כהנא: דרך אגב, אנחנו משתמשים בטופס המובנה.
אלעזר כהנא: כבר היום עושים את זה.
אלעזר כהנא: הולכים לאנשים ומבקשים מהם ושואלים אותם אם הם רוצים שנעשה את ההשוואה.
אלעזר כהנא: יש גם את הפרויקט שציינו.
אלעזר כהנא: לפי סעיף 14 לחוק יש נטילה מאדם שאיננו חשוד.
אלעזר כהנא: שם יש טופס מובנה של בקשה.
אלעזר כהנא: לקחנו את המאפיינים שלו מבחינת הרציונאל, למעט זה ששם אין חקירה פלילית ופחות או יותר הנוסח דומה.
יפעת רווה: גם יש סעיף כללי של תקנות ביצוע.
אפרת חקאק: שאלת הבהרה.
אפרת חקאק: אנשים שבן משפחה שלהם נעדר, האם הם יודעים האם להגיע למשטרה או להגיע לאבו-כביר?
אלעזר כהנא: המשטרה מגיעה אליו, הוא לא מגיע לשום מקום.
אלעזר כהנא: מגיעים אליו ודופקים לו בדלת.
אלעזר כהנא: תלונה על נעדר מוגשת במשטרה.
אפרת חקאק: אנשים מגיעים לאבו-כביר?
מאיה פרוינד: הם מגיעים באירוע רב נפגעים, כשמישהו חושד שזה אולי מישהו ממשפחתו.
דוד רותם: הם מטלפנים לכל בתי החולים וכשהם לא מוצאים אז הם פונים לאבו-כביר.
אפרת חקאק: אז הם מתקשרים לאבו-כביר או למשטרה?
אלעזר כהנא: לאבו כביר.
דוד רותם: מה שיותר קרוב.
אפרת חקאק: האם אנחנו רוצים להסדיר את צורת ההפניה?
דוד רותם: לא בחוק.
יפעת רווה: ואם אדם יפנה למשטרה אז לא יטפלו בו?
דוד רותם: תני להם לעסוק בזה, אני לא אנהל להם את זה.
אפרת חקאק: ג' זה התיקון הכי דרמטי בחוק הזה, כשלוקחים דין.
אפרת חקאק: איי מחפץ של הנעדר עצמו.
אפרת חקאק: פה אמרנו בדיון הקודם שזה יהיה רק כשתגיע תלונה למשטרה כי זה 99% מהמקרים.
אפרת חקאק: עלתה השאלה האם עניין התלונה הוא דרוש ?
אסנת כהן: אני חושבת שהעובדה שזה נעשה היום בצורה של תלונה ב-99% מהמקרים, זאת לא סיבה - - - היו"ר דוד רותם: רבותיי, יש אירוע רב נפגעים.
מאיה פרוינד: באירוע רב נפגעים המשפחה לא תתלונן כי היא עדיין לא יודעת.
מאיה פרוינד: אז השוטר דופק על הדלת שלהם ואומר: כנראה שקרה משהו ליקיר שלכם ואני רוצה לקחת מסרק.
דוד רותם: יפה, תודה.
דוד רותם: אז לא צריכה להיות תלונה.
יפעת רווה: זה לא צריך להיות בתלונה.
דוד רותם: אתם כתבתם "אם הוגשה תלונה", לא?
אפרת חקאק: אתה רוצה להוריד את התלונה?
דוד רותם: כן, לא צריך תלונה.
יפעת רווה: צריך לאפשר.
יפעת רווה: יש מקרים שהמשטרה עושה את זה מיוזמתה.
יפעת רווה: זה לא צריך לחסום את זה.
אפרת חקאק: האם אנחנו רוצים לקבוע סעיף שאם יש אופציה לקחת או מבן משפחה או מחפץ של הנעדר, אז ברירת המחדל תהיה שניקח מבן משפחה.
מאיה פרוינד: אני מעדיפה להשאיר את זה פתוח.
אפרת חקאק: כי הפגיעה בנעדר היא יותר גדולה.
אפרת חקאק: היו"ר דוד רותם: אם אתם לוקחים את המסרק אתם יכולים להשוות את זה גם מול המאגר הפלילי ואת זה עדיף לי שלא יעשו.
מאיה פרוינד: לפעמים יש בן משפחה שהוא לא יעיל כל-כך לזיהוי.
מאיה פרוינד: למשל, רק אח.
מאיה פרוינד: אני אומרת, תיקחו עוד חפץ.
מאיה פרוינד: אם אני לא אצליח לזהות אותו מבחינה סטטיסטית עם האח, שיהיה לי גם חפץ.
מאיה פרוינד: הרי בסופו של דבר המטרה היא לזהות לטובתו של הפרט.
מאיה פרוינד: כשאנחנו מדברים על זיהוי - - -
אפרת חקאק: אבל אפשר לקבוע גם שניקח קודם מבן משפחה ואם זה לא מצליח - - -
מאיה פרוינד: אין זמן.
מאיה פרוינד: בפיגוע של הכרמל, אין זמן.
אפרת חקאק: אתם קובעים פה כללים גם על דברים רגילים ולא רק על אסונות.
יפעת רווה: אפרת, צריך להגן באמת על דברים שיש בהם פגיעה אמיתית.
יפעת רווה: עלו פה דברים שעלולים להוות פגיעה אמיתית בזכויות אדם.
אפרת חקאק: לדעתי, כל פעם שאנחנו לוקחים די.
אפרת חקאק: איי של נעדר מחפץ שלו, זאת פגיעה.
אפרת חקאק: ככל שאנחנו יכולים לצמצם - - -
דוד רותם: למה זאת פגיעה?
דוד רותם: זה לא כל-כך נורא.
אלעזר כהנא: מבחינת זיהוי העיקרון הוא הפוך.
אלעזר כהנא: העיקרון הוא שנטילה מבן משפחה היא חלופה כשאין ברירה לנטילה מהנעדר עצמו.
אלעזר כהנא: הרי בבן משפחה הזיהוי הוא פחות טוב, פחות ודאי.
אלעזר כהנא: יש כל מיני סיבוכים כשלוקחים מבני משפחה.
אלעזר כהנא: טכנולוגית זה יותר מסובך.
אלעזר כהנא: בוודאי שכאשר מדובר על אסון המוני זה לא כל-כך מעשי.
אלעזר כהנא: יש להם תוכנה.
אלעזר כהנא: זה לא משהו כל-כך פשוט לקחת מבני משפחה.
אלעזר כהנא: לכן, כשאין משהו של הנעדר, בלית ברירה לוקחים מבן משפחה.
אלעזר כהנא: מבחינה מקצועית ברור שהעדיפות היא לזהות אחד מול אחד.
לילה מרגלית: לעניין ההשוואה אל מול המאגר.
לילה מרגלית: אני יודעת שזה כבר נדון אבל למה אי-אפשר לייצר אפשרות שהשוואה אל מול המאגר מחפץ של נעדר - - -
יפעת רווה: איזה מאגר?
לילה מרגלית: המאגר הפלילי.
לילה מרגלית: שההשוואה תתייחס למועד ההיעדרות והלאה ולא לכל ההיסטוריה.
אלעזר כהנא: אנחנו לא יכולים.
אלעזר כהנא: היו"ר דוד רותם: דיברנו על זה, אנחנו לא נתחיל עכשיו לדון בזה.
אלעזר כהנא: בדקנו את זה טכנית וזה בלתי אפשרי.
דוד רותם: דנו בנושא הזה.
דוד רותם: רבותיי, קודם נמצא את הנעדר ואחר-כך נראה אם יש לו גם תיק פלילי.
דוד רותם: יותר חשוב זה לאתר.
דוד רותם: צריך להסתכל על הדברים בהיגיון ולא לחשש שמא נמצא את הנעדר הזה גם במאגר.
דוד רותם: קודם תנו לזהות אותו.
דוד רותם: בדרך-כלל מדובר בגופות ולא באנשים חיים.
אפרת חקאק: הנושא הבא זה סעיף קטן ב', שזה ניסוח שהיושב ראש ביקש להכניס בדיון הקודם, שהנטילה תעשה רק לאחר שקצין משטרה או רופא משפטי אישר שזאת הדרך היעילה ביותר לאתר את הנעדר.
אפרת חקאק: זה הכי רלוונטי, כמובן, לדי.
אפרת חקאק: איי שלוקחים מהנעדר עצמו.
אפרת חקאק: יכול להיות שיש בעיה עם הניסוח אבל אני חושבת שהעיקרון מאוד חשוב.
מאיה פרוינד: בפועל זה קורה.
אלעזר כהנא: בפועל אין חתימה של מישהו שאומר שזאת האופציה האחרונה, שאין אפשרות אחרת.
אפרת חקאק: הדרך היעילה ביותר.
דוד רותם: לא אמרתי האפשרות האחרונה.
אלעזר כהנא: מה שעמד לי מול העיניים זה הנושא של אסון המוני, של גופות.
יפעת רווה: אפשר להחריג אירוע המוני מהדבר הזה?
דוד רותם: אתם כל הזמן מדברים איתי על אסון המוני.
דוד רותם: כשיש אסון המוני אז אף אחד לא רץ עם ספר החוקים בכיס, תפסיקו לקשקש.
דוד רותם: מה זה תפסיקו לקשקש?
דוד רותם: לא רצים עם ספר החוקים באסון המוני, עושים הכול כדי לפתור את הבעיה.
יפעת רווה: אבל לא רוצים מראש להיות במצב של הפרת חוק.
יפעת רווה: כיוון שאתה אומר את הדבר הזה, אז נחריג במפורש מקרה של אסון המוני.
יפעת רווה: היו"ר דוד רותם: "למעט מקרה של אסון המוני".
יפעת רווה: עכשיו תגדירי לי מה זה אסון המוני.
יפעת רווה: אני לא צריכה להגדיר, יודעים מה זה אסון המוני.
אפרת חקאק: אפילו באסון המוני, את לא חושבת שצריך לקבל חתימה של מישהו?
יפעת רווה: במקרה כזה של אסון המוני גם היושב ראש מסכים שלא צריך את הדבר הזה ולא צריך מראש להעמיד את המשטרה במצב של הפרת חוק.
יפעת רווה: לפחות, לא צריך לעשות את זה מיוזמתנו.
יפעת רווה: היו"ר דוד רותם: עד כאן.
יפעת רווה: יש לנו תאריך ב-14.6.
יפעת רווה: אני אבטל אותו אם לא אקבל עד שבוע הבא את הצו של איו"ש.
דורית ואג: יש מצב שזה יהיה ביום שלישי הבא?
דוד רותם: יש מצב שזה יהיה מחר כשהם רוצים, ויש מצב שזה גם לא יהיה מחר.
דורית ואג: אני צריכה שבוע כדי לשנות נושא.
יעל בר יוסף: אני אודיע.
דורית ואג: את צריכה להודיע לי עד יום שלישי.
אפרת חקאק: מה שנשאר זה אישורי כניסה וחוק מידע גנטי והתיקונים אחרונים למאגר הנעדרים.
דוד רותם: בוקר טוב, הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 112) (העלאת גיל המושגח), התשע"א-2011.
דוד רותם: אנחנו רוצים היום לגמור את החוק הזה.
דוד רותם: עמדת משרד המשפטים.
יפעת רווה: כזכור ההסכמה בוועדת שרים היתה שעקרונית מסכימים להצעה אבל לענין הגיל אנחנו משאירים פתוח.
יפעת רווה: ניסינו לעשות על זה התדיינויות גם עם הפרקליטות וגם עם משרד הרווחה, אבל בגדול נשארו שתי עמדות ואנחנו נציג את הנימוקים בפני ועדת הנימוקים לכל אחת מהעמדות.
יפעת רווה: לגבי ילדים שנמצאים בפנימיות, אין מחלוקת שיש חובה והחובה הזאת אנחנו לא רואים בה בעיה מפני שזה עד גיל 18, הילד נמצא באיזה שהיא מסגרת, יש אחריות, אם הוא בורח מהמסגרת אז זה נכנס בגדר ההגנה שעשו כל מה שסביר כדי לאפשר את הדברים, בענין הזה אין מחלוקת.
יפעת רווה: השאלה היתה מה קורה אצל ילדים שהם ברשות הוריהם כשהרבה פעמים להורים אין שליטה או פוחתת השליטה ככל שהגיל עולה, מצד שני אמר משרד הרווחה שיש מקרים של ילדים שההורים מזניחים את חובתם אם בגלל שהילד, מקרים של חזרה בשאלה, מקרים של זהות מינית, שהם כן בעייתיים.