GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אריאל צבי: אני לא יודע, אני מניח שבשבוע הבא נוכל לחזור עם תשובה.
אורי אורבך: אני יודע מה שאלתי, לא בשבוע הבא.
אורי אורבך: כמה זמן זה הדיון עצמו, שעה או שעתיים?
אריאל צבי: אני לא יודע, זה עניין של לשבת לחשוב על זה.
אריאל צבי: צריכים להתמודד עם זה.
יריב לוין: רבותיי, אם זה המצב, אני בעד להשאיר את המצב הקיים ולהעביר את החוק כמות שהוא כך.
יריב לוין: אני אומר לכם את האמת, לא שווה לי לעכב את החוק.
דורית ואג: מזכיר לנו אלעזר שעל פי החלטת היועץ המשפטי לכנסת, חוקים שלא נגמרים היום לא יבואו לקריאה שנייה ושלישית לפני הפגרה.
יריב לוין: לא שווה, אני חושב שהם יכולים להעמיס על עצמם, אבל אם הם לא מוכנים אנחנו לא יכולים לכפות עליהם את זה.
אריאל צבי: גם כשהחוק הזה עמד לנגד עינינו, גם היום כשהחלטת המועצה עומדת, גם כשזה עמד לעיני הממשלה, אנחנו לא בודקים את המימון, אנחנו בודקים את הקונה.
אריאל צבי: לבדוק מימון זה נושא אחר, זה תכליות אחרות.
אריאל צבי: לדעתי, זה לא אמור להיות בגדרי החוק הזה, זה העמדה שלי.
יריב לוין: אתה אומר שעלול להיות מצב שאתם בכלל תתנגדו לכל הרעיון מיסודו.
אורי אורבך: אם נבדוק את המימון.
אריאל צבי: אנחנו מתנגדים לרעיון.
יריב לוין: אני בעד לוותר על זה.
יריב לוין: ישנה הערה שבעיניי ההערה מאוד נכונה של המכון לאסטרטגיה ציונית, בא ואומר, רבותיי, בואו אנחנו נייצר איזשהו מסלול שעושה גם בדיקה של המימון כאשר מי שקונה הוא אזרח ישראלי ולא מישהו אחר, שהוא הצטרך להוסיף הצהרה.
יריב לוין: נניח בטופס של מס שבח או באיזשהו מקום, לא נכנס לצד הטכני שבו הוא מצהיר שהוא לא איש קש בעצם.
נחמן שי: כן, אבל כל אזרח ישראלי שפתאום מופיע הרבה כסף בחשבונו אמור לעבור בדיקות.
יריב לוין: אומרים לי כאן, אם היו אומרים אנחנו בעד אבל אנחנו צריכים לראות איך עושים, הייתי אומר בשביל זה שווה לחכות, אבל אם הם אומרים שהם ממילא נגד אז אין טעם.
דוד רותם: היום אם אני קונה עבור מישהו אחר, יש סעיף 47 שאני צריך להגיש הצהרת נאמנות.
דוד רותם: אם לא הגשתי אז כל אחד מהעסקאות האלה חייבת במיסוי.
יריב לוין: אני את כל זה יודע.
יריב לוין: השאלה אם מישהו נתן לך כסף ואתה קונה - - -
אורי אורבך: גם בנושא הלבנת יש חוקים.
דוד רותם: אם מישהו נתן לי כסף אני קונה לעצמי?
יריב לוין: השתכנעתי.
יריב לוין: אני הייתי מציע שנצביע ונאשר את העניין.
נחמן שי: אז מה יקרה?
נחמן שי: אנחנו מוותרים על משהו משמעותי.
נחמן שי: אני גם רוצה להעביר הצעות חוק.
דוד רותם: דבר אחד אתה שוכח, אתה בישיבה הקודמת רצית שזה יחול גם על 7.3%.
נחמן שי: אני לא שכחתי כלום, ידידי הטוב, חבר הכנסת דוד רותם.
נחמן שי: עשיתי בדיקה עם משרד המשפטים, בדקתי את עמדותיהם, והם היו מאוד נחרצים בנקודה הזאת של הירושה.
נחמן שי: לא על הירושה על קרקעות בבעלות פרטית, סליחה.
נחמן שי: אני מוכן לפתוח את זה אבל אני יודע מה עמדתם.
אורי אורבך: לא, אל תפתח יותר מדי.
אורי אורבך: אתה פותח דבר אחד, ואחר כך כל האונייה טובעת.
אריאל צבי: יש מסלול היום שאפשר דרכו – אני יודע כמה אחוזים.
אריאל צבי: הכנסנו פה כמו שאמר היועץ המשפטי לוועדה את העניין שמי שפועל עבור אחר, ואז יש את האפשרות של ד2 ללכת לפנות לבית משפט.
יריב לוין: אני אומר שהייתה הצעה שחורגת מגדר מה שיש - - -
דוד רותם: ומה עם ירושה שלא לפי צוואה?
יריב לוין: מרחיבה אותו מאוד.
דוד רותם: אני ארשום הסתייגות – על ירושה רק על פי דין ולא על פי צוואה.
דוד רותם: אני הולך למות, יש לי רכוש בארץ, אני רוצה להשאיר אותו לך.
דוד רותם: אתה אומר לי, לא, זה לא, קבל אישור מהוועדה.
דוד רותם: אתם מבינים מה אתם עושים כאן?
דוד רותם: אני אזרח אמריקאי.
אלעזר שטרן: הכוונה היא שההורשה היא לאזרח זר.
דוד רותם: ההורשה היא לנכדים שלי שהם אמריקאים כולם, אתם מבינים מה אתם עושים פה?
דוד רותם: מדינת ישראל מתערבת כבר בירושה של אמריקאים שרוצים להוריש לנכדים שלהם ואתם אומרים להם לא תורישו.
דוד רותם: בוא נגיד שהוועדה לא מאשרת את הירושה הזאת, אז מה?
אלעזר שטרן: החלטה היא שלכם.
נחמן שי: היו 3 סוגיות שבדקתי עם משרד המשפטים שנבעו מהדיון הקודם שהיה פה.
נחמן שי: אני קיבלתי את עמדתם.
נחמן שי: אתה רוצה, אני אייצג אותם.
נחמן שי: ה- 7% , הזרים לפי חוק השבות – שלושה נושאים שביקשתי את עמדת משרד המשפטים וקיבלתי אותה.
דוד רותם: אני מדבר על הירושה.
דוד רותם: אתם פה הזכרתם כשאני לא הייתי - - -
נחמן שי: ירושה נכנסת לתוך החוק.
דוד רותם: איזה ירושה?
נחמן שי: כל ירושה שיהיו בה זרים.
נחמן שי: מי אתה?
דוד רותם: אני כתבתי צוואה שאני מניח את כספי לנכדיי שכולם אמריקאיים, האם אתה רוצה אישור של הוועדה לצוואה הזאת?
אריאל צבי: זה המצב היום אדוני, דרך אגב, כתוב שהמינהל לא יקנה זכויות מקרקעין לזר ולא יסכים להעברת זכויות מקרקעין לזר לרבות בדרך של העברה בירושה.
דוד רותם: זו שערורייה שאין כדוגמתה.
אורי אורבך: בפועל אילו נזקים נגרמים היום מזה?
אריאל צבי: לאף אחד זה לא מזיז.
דוד רותם: כי אף אחד לא יודע על זה.
דוד רותם: אתה מבין, אני צריך שבחוק יהיה כתוב שאזרח אמריקאי - - -
אורי אורבך: אבל זה קיים היום.
דוד רותם: הם לא יודעים על זה, כי ההחלטות האלה מי יודע?
דוד רותם: פה אתה מדבר על חוק.
דוד רותם: אתם לא מבינים את הנזק.
יריב לוין: שיכנעת אותי, אני מסכים.
יהלום שרעבי: מדבר על מצב - - -
דוד רותם: רבותיי, נניח שהנכדים שלי הם תומכי אל-קאעידה, אז אתם תגידו שהצוואה לא תקפה?
דוד רותם: אתם תגידו אנחנו לא מאשרים את זה?
דוד רותם: אתם יודעים מה אתם תעשו בעולם?
אורי אורבך: אבל זה מה שאומרים היום, לא בחוק, הבנתי.
דוד רותם: לא כתוב בחוק, אני מבטיח לך שזה לא יקרה אף פעם, רק כתוב.
יריב לוין: אם אני מבין נכון, נשארנו עם שתי סוגיות שמחייבות עדיין הכרעה.
יריב לוין: האחת – היא הסוגייה של ההצעה של המכון לאסטרטגיה ציונית שאיננה בחוק המקורי שלנו, שמרחיבה אותו מאוד, באה ואומרת, שגם כאשר ישראלי קנה, הוא יידרש לתת הצהרה שהקנייה נעשתה מכסף שאיננו מימון זר או באיזושהי דרך כזאת, ואם היא נעשתה ממימון זר הוא יחוייב להצהיר מאין המימון.
יריב לוין: להצעה הזאת שהיא מרחיבה מאוד את החוק, אני באופן אישי חושב שיש בה הרבה הגיון ויש דרך לעשות אותה בצורה לא מסובכת מדיי, אבל הממשלה מתנגדת לה, מכיוון שזה המצב אני חושב שאין טעם עכשיו להכניס אותה פנימה ולעכב בגללה ולכן צריך לוותר עליה.
נחמן שי: במקומות אחרים זה כן נבדק.
יריב לוין: כן, זה נבדק ממקומות אחרים, זה לא - - - מהלבנת הון ולא ממקומות אחרים.
יריב לוין: נקודה שנייה שנוגעת לירושה, עלתה הצעה שבאה מכיוון הממשלה שאמרה שכאשר אדם מוריש על פי צוואה, להבדיל מירושה על פי דין, כאשר הוא מוריש על פי צוואה, במקרה הזה נכפיף את ביצוע הצוואה לחוק.
יריב לוין: כלומר, נגיד שאנחנו נלך לבדוק מי יורש על פי הצוואה.
נחמן שי: מי יורש, אנחנו לא יכולים לבדוק.
נחמן שי: צריכים לבדוק האם היורש זכאי על פי החוק, זה לא אותו דבר.
יריב לוין: אם אנחנו מאשרים את ההעברה הזאת אני מקבל את התיקון.
יריב לוין: אגב, היושב ראש אותי שיכנע שהדבר הזה הוא דבר דרקוני מכיוון שהוא יביא בעצם למצב שכל אותם אלה שקנו כאן דירות, יעמדו במין מצב שהם צריכים לעבור ביקורת של הוועדה ביום שהם צריכים להוריש את הנכסים שלהם, בעצם, אנחנו מטילים עליהם חוסר ודאות והגבלה משמעותית על יכולת הירושה גם אם אישרת להם לקנות מלכתחילה.
יריב לוין: אני אגב, מסכים, זה לא חל על זכאי שבות, אבל אתה יוצר מצב שאדם שאישרת לו אתה מטיל עליו פתאום מגבלה ביום שהוא רוצה להעביר את זה לילדיו.
יריב לוין: מכיוון שהנקודה הזאת נראית לי שולית כמותית ולא משמעותית כל כך, למרות שהייתה פה איזושהי הערה שלכם שיוכלו לייצר כאן איזה מין מנגנון סופר מסובך כדי דרכו לעקוף את העניין הזה, אני חושב שאפשר להוריד את זה, אפשר לחיות בלי המרכיב הזה.
יריב לוין: הסוגייה השלישית שנשארה, הייתה סוגיית הערות האזהרה.
יריב לוין: כאן בעצם התכנסנו רק לויכוח שהוא אחד – האם מנגנון הביטול של הערות האזהרה האלה יהיה מנגנון שמופעל על ידי צו של בית משפט, או שאנחנו מקיימים מסלול נוסף של מנגנון מינהלי.
יריב לוין: אני חושב שטוב שיהיה גם מנגנון מינהלי, אלא שהם אומרים שאם אנחנו רוצים מנגנון מינהלי, הם חייבים ללכת לבדוק איך עושים את זה ומה עושים וכן הלאה.
יריב לוין: מכיוון שהשאלה היא עדיין נמצאת בשוליים, והמנגנון של בית המשפט קיים, אני חושב שעדיף להסתפק פה ובזה לסיים את העניין, מאשר בגלל העניין הזה עכשיו להתעכב.
נחמן שי: איך זה יגיע לבית המשפט?
נחמן שי: כשהעסיקה לא תאושר.
יריב לוין: גם כשמישהו יוזם הליך לבטל את הערת האזהרה.
נחמן שי: אני מכרתי, עכשיו נרשמה הערת אזהרה.
נחמן שי: מתברר שאי אפשר להשלים את העיסקה הזאת, בוועדה לא אישרה אותה, אז הערת האזהרה פוקעת באותו רגע והעיסקה מתבטלת.
דוד רותם: לא פוקעת צריך ללכת לבית משפט.
נחמן שי: מצד שני, זה לוקח יותר מדי זמן, לא הגבלנו את זה בזמן, אמרנו שזה יכול להישאר בסטטוס של הערת אזהרה להרבה זמן, בפועל זה יהפוך להיות לרכישה - - -
יריב לוין: אם יבוא היועץ המשפטי ויחשוד שיש כאן משהו לא כשר, שניסו לעקוף את החוק, הוא יכול ללכת לבית משפט.
דוד רותם: היועץ המשפטי לא יפנה אף פעם.
דוד רותם: מה שיקרה - המוכר יפנה, משום שהוא ירצה את מלוא הכסף, ואף אחד לא נותן את מלוא הכסף על הערת אזהרה.
יריב לוין: המסלולים קיימים.
אריאל צבי: כן.
אורי אורבך: אז אפשר להצביע, יום גדול בתולדות העם היהודי.
יריב לוין: זה חוק מאוד חשוב.
אלעזר שטרן: אנחנו משאירים את הערת אזהרה כמות שהוא.
אורי אורבך: ה צ ב ע ה בעד – רוב הצעת החוק אושרה לקריאה שנייה ושלישית הישיבה נעולה.
דוד רותם: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – תקופת צינון לאנשי תקשורת) הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון - תקופת צינון לאנשי תקשורת) של חברי הכנסת רונית תירוש, , מאיר שטרית, אריה ביבי, מרינה סולודקין, זאב אלקין, אורי מקלב, וכמובן הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – תקופת צינון לאנשי תקשורת), של חבר הכנסת כרמל שאמה.
דוד רותם: חברת הכנסת תירוש, מכיוון שהצעת החוק שלך היא מוקדמת יותר, תסבירי לנו מה את רוצה מאתנו.
רונית תירוש: הצעת החוק שלי מדברת על חובת צינון לעיתונאים, לאנשי תקשורת, טרם בואם לפוליטיקה.
רונית תירוש: זה נובע מהעובדה שבניגוד לכל אזרח אחר, יש להם כלי עבודה, שיכול מאוד לקדם את האינטרסים שלהם, והם יכולים לנצל אותו באופן לא ראוי.
רונית תירוש: הדוגמה שעמדה לנגד עיני כשניסחתי את הצעת החוק, כשעלה בראשי הרעיון, זה אותו ראיון עם מי שהיום חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שהיתה אז עיתונאית.
רונית תירוש: היתה לה תוכנית רדיו, היתה לה תוכנית טלוויזיה.
רונית תירוש: בתוכניות הללו, באחת מהן לפחות, היא ראיינה יושב-ראש מפלגה, מי שלמחרת היום היא הצטרפה אליו, כאשר היא נתנה לו במה להציג את האידיאולוגיה של מפלגתו, כשתוך 24 שעות היא הצטרפה אליה, וקידמה גם אותו, גם את המפלגה וגם את עצמה.
רונית תירוש: אני חושבת שזה מעשה לא ראוי, זה ניצול ציני של כלי עבודה שלא נתון לכל אחד, ולכן במקרים הללו חלה על אנשי תקשורת חובת צינון.
רונית תירוש: אני רק רוצה להוסיף ברשותך, אדוני היושב-ראש, שלא רציתי שזה יהיה בחקיקה, אני לא ששה לקדם כל רעיון בחקיקה, גם אם הוא צודק, וכינסתי לצורך כך אנשי תקשורת, ביניהם גם את יושב-ראש רשות השידור, את שקלאר, ועיתונאים מאוד מכובדים ובכירים, אנשי תקשורת בכירים, ודנו בנושא, דנו בדיון שלא קשור לדיון ועדה ולא להליך חקיקה.
רונית תירוש: נתבקשתי על-ידי מר שקלאר ועל-ידי חבריו להמתין עם התהליך של החקיקה, על מנת לאפשר לו לסגור את הלקונה הזאת בתקנון האתיקה, שיש או שאין, במועצת העיתונות והתקשורת, ושאלתי כמה זמן צריכים, והם ביקשו חצי שנה, והמתנתי, להערכתי, לא ספרתי, אבל בוודאי מעל שנה, כאשר במהלך התקופה הזאת פניתי אליו מספר פעמים לשאול אותו אם קרה משהו, אם תקנו איזו תקנה, אם אכן היה דיון בנושא הזה, האם היתה הנחיה לאנשי תקשורת, מאחר שלא מיניה ולא מקצתיה, לא קרה דבר – למה אתה מסתכל עלי כך?
דוד רותם: כי יש החלטה של מועצת הרשות השנייה.
דוד רותם: הם החליטו על תקופת צינון.
רונית תירוש: זה יותר ממביך אותי מה שאתה אומר לי כרגע.
דוד רותם: אני לא מתכוון להביך אותך.
רונית תירוש: בסדר גמור.
רונית תירוש: יופי שאתה עושה את עבודתך, אבל תמוה בעיני כיצד אני לא יודעת את זה, כיצד לא קיבלתי על זה שום דיווח.
דוד רותם: זה של הרשות השנייה.
רונית תירוש: ברגע זה אני רואה את זה, אני לא יודעת מה המשמעות ואני לא יודעת עד כמה זה מחייב.
רונית תירוש: אני אומרת שוב, כמו שפתחתי את דברי, אין לי שום עניין להעביר את זה בחקיקה.
רונית תירוש: אם אדע שזה נעשה במסגרת תקנון או קוד אתי או כל פרוצדורה אחרת, שתחיל עליהם את חובת הצינון, אני אסתפק בכך, ואין לי שום בעיה להפסיק את הליך החקיקה.
רונית תירוש: לא הספקתי לקרוא, אני לא יודעת מה זה אומר - -
כרמל שאמה-הכהן: זו החלטה ישנה.
רונית תירוש: - - והאם זה מוחל על כל אנשי התקשורת.
דוד רותם: הרשות השנייה.
דוד רותם: זה לא כל אנשי התקשורת.
רונית תירוש: אני משמיעה את זה לפרוטוקול.
רונית תירוש: אם זה לא מוחל על כולם ואם מר שקלאר לא מצא לנכון לחזור אלי ולומר לי שאכן הוא תיקן תקנה, או שינה, או כתב, או ניסח קוד אתי, אני חושבת שיש מקום להמשיך בהליך החקיקה.
דוד רותם: חבר הכנסת כרמל שאמה, בבקשה.
כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
כרמל שאמה-הכהן: בוקר טוב.
כרמל שאמה-הכהן: ההצעות שלנו בערך זהות, למעט תקופת הצינון.
כרמל שאמה-הכהן: חברת הכנסת תירוש דוגלת בחצי שנה תקופת צינון, אני ביקשתי שכל שנת הבחירות תהיה תקופת צינון, קרי, שנה לפני מועד הבחירות.
כרמל שאמה-הכהן: ההחלטה שהעברת אלינו, אדוני היושב-ראש, היא החלטה ותיקה, עוד לפני הצעות החוק.
דוד רותם: בכנסת השבע-עשרה.
כרמל שאמה-הכהן: מדובר בה בתקופת צינון של שלושה חודשים, אבל לא זו הבעיה.
כרמל שאמה-הכהן: הבעיה היא שמי שירצה יוכל לצפצף על ההחלטה הזאת ובכל זאת להתמודד.
כרמל שאמה-הכהן: זה לא כמו חוק שקובע לוועדת הבחירות מי רשאי להתמודד ומי לא יכול להתמודד.
כרמל שאמה-הכהן: לחוק הזה התקשורת נוהגת לקרוא "חוק לפיד", הוא בהחלט לא חוק לפיד.
כרמל שאמה-הכהן: אף-על-פי שלפיד הוא דוגמה מצוינת למה צריך את החוק הזה, לא מכאן הוא נולד.
כרמל שאמה-הכהן: התקשורת צריכה להיות אובייקטיבית עד כמה שהיא יכולה להיות אובייקטיבית.
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו לא חיים בתיאוריה שהיא יכולה להיות אובייקטיבית לגמרי כי כולנו בני-אדם, וגם אנשי התקשורת הם בני אדם, ולצערנו, יש שם גוון מאוד מסוים, אבל לא בזה בא החוק לטפל.
כרמל שאמה-הכהן: אלא ברגע שמתערבבת התקשורת עם הפוליטיקה, זה דבר שאנחנו צריכים לע מבחינה ציבורית, כמו שאנחנו רוצים להפריד שיקולים של ניהול הצבא מהפוליטיקה, כמו שאנחנו רוצים להפריד תחומים אחרים כמו השפיטה – כל מיני נושאים שאנחנו רוצים להשאיר טהורים משיקול פוליטי.
כרמל שאמה-הכהן: ולכן אני לא חושב שיכול מנחה בטלוויזיה, שיש לו אספירציות פוליטיות, לראיין את ראש הממשלה ואת יושב-ראש האופוזיציה באותה מידה של אובייקטיביות, תלוי לאיזה צד הוא פונה או את מי הוא רואה שותף לעתיד, את מי הוא רואה יריב לעתיד, והדוגמאות הן רבות.
דוד רותם: אתה נותן יותר מדי מחשבה לדברים שקשה לי.
דוד רותם: אף פעם לא עסקתי בתקשורת.
דוד רותם: במוצאי יום הבחירות לא ידעתי אם אני רוצה לראיין את ראש הקואליציה או את ראש האופוזיציה, ואתה חושב שהעיתונאים יודעים מראש עם מי הם ילכו.
רונית תירוש: יודעים מה עמדתם, עמדתם מזוהה.
כרמל שאמה-הכהן: אני בטוח שיש להם מחשבות.
כרמל שאמה-הכהן: אני לא יודע אם הם עושים מה שטוב להם או מה שרע להם במבחן התוצאה, אבל בזמן אפס יש להם מחשבה למי הם רוצים לסייע, ומי הם רוצים שלא יצליח, ואי-אפשר להפריד את המחשבות האלה מעצם הפעילות שלהם כעיתונאים.
רונית תירוש: יותר מזה, ברשותך, חבר הכנסת כרמל שאמה, ההשפעה שלהם, היכולת שלהם על עיצוב דעת קהל, לא מוטלת בספק, אני מקווה.
רונית תירוש: ההשפעה של המדיה והתקשורת על עיצוב דעת קהל היא כמעט אין סופית.
רונית תירוש: לתת כלי כזה בעטיין של בחירות, אני חושבת שזה דבר לא שוויוני, לא ראוי ולא נכון.
דוד רותם: אתם בעצם רוצים לע מאנשי תקשורת את האפשרות להתמודד.
רונית תירוש: ממש לא.
דוד רותם: אני אסביר לכם גם למה.
דוד רותם: רבותי, צריך להכיר את כל מכלול החקיקה.
דוד רותם: עבר בכנסת חוק לפיזור הכנסת, תוך כמה זמן אחרי זה צריך לקבוע את הבחירות?
דוד רותם: על-פי החוק בתוך חמישה חודשים.
אברהם מיכאלי: שלושה חודשים.
דוד רותם: חמישה חודשים.
דוד רותם: פירושו של דבר שביום שעבר בכנסת חוק לפיזור הכנסת ואיש התקשורת רוצה להתמודד, הוא כבר לא יכול, כי אין שישה חודשים.
רונית תירוש: אין שום בעיה לתקן את החוק ולומר: מיום שהוכרז על פיזור הכנסת.
רונית תירוש: אין שום בעיה עם זה.
דוד רותם: לא יכול להיות שישה חודשים, כי החוק קובע - - -
רונית תירוש: אתה רואה שלא רצתי לשנה ולא לשנים.
רונית תירוש: אז חמישה חודשים.
רונית תירוש: אני הולכת אתך יד ביד.
דוד רותם: זאת אומרת, שהוא צריך להתפטר באותו יום.
דוד רותם: את שמה לב שאנחנו מדברים על התפטרות, פירושו של דבר שהוא לא יכול לצאת לחופשה.
דוד רותם: יהיה פה מצב שאיש התקשורת - - -
רונית תירוש: למה נדרשתי כעובדת מדינה להתפטר?
דוד רותם: זה בדיוק העניין, כי את היית עובדת מדינה בדרגה בכירה, ואת יכולת, עם תקציב המדינה, לקבוע דברים שיקדמו אותך בבחירות.
רונית תירוש: אני בכסף יכולה להשפיע, והוא בפה שלו יכול להשפיע.
רונית תירוש: מה ההבדל?
רונית תירוש: ולמה רמטכ"ל צריך צינון ועוד שלוש שנים?
דוד רותם: אנחנו לא רוצים שהרמטכ"ל כאשר הוא מחליט על כל מיני דברים, שהוא יביא בחשבון את השיקולים הפוליטיים.
כרמל שאמה-הכהן: אותו מנגנון לגבי איש תקשורת.
דוד רותם: סליחה, איש תקשורת, כל הזמן הוא עוסק בפוליטיקה.
דוד רותם: אילו הייתם באים ואומרים: כל מי שהוא איש תקשורת לא יכול, עוד הייתי מבין, אבל שימו לב מה אתם אומרים.
דוד רותם: הוא צריך להיות "בעל תעודת עיתונאי של לשכת העיתונות הממשלתית", כשאין בחוק חובה להיות בעל תעודה – אני יכול להיות עיתונאי בלי שיש לי תעודה כזאת – אז החוק לא יחול עלי, אחר-כך "המסקר התקשר עם אמצעי תקשורת למתן שירות בדרך קבע ובתמורה, ובמסגרת אותו שירות הוא מדווח על התחום הפוליטי או הפרלמנטרי באופן שוטף או מפרש את התחומים הללו כאמור".
דוד רותם: אדם שעושה סקרים, גם כן נכנס פה?
כרמל שאמה-הכהן: לא.
דוד רותם: אתם יודעים איזו השפעה יש לו?
רונית תירוש: אתה מניח שסקרים מוטים?
רונית תירוש: אני מקווה שלא.
רונית תירוש: אני מאוד מקווה שזה ממצא אובייקטיבי.
דוד רותם: אני גם לא חושב שהתקשורת מוטה.
רונית תירוש: ועוד איך.
כרמל שאמה-הכהן: ברור שהיא מוטה.
רונית תירוש: על מה אנחנו מתקוממים?
דוד רותם: אני אסביר לכם למה אני לא חושב שהתקשורת היא מוטה.
כרמל שאמה-הכהן: אתה לא באמת חושב כך.
דוד רותם: אני באמת חושב כך.
דוד רותם: היא לא מוטה, התקשורת.
דוד רותם: יש כלי תקשורת מסוימים שאני יודע בדיוק למה אני לא קורא.
רונית תירוש: היא מזוהה, היא לא מוטה.
דוד רותם: אני לא קורא עיתון לאנשים חכמים או לאנשים חושבים.
דוד רותם: אני לא חושב שהם מוטים, הם אומרים לך מראש מה עמדתם.
כרמל שאמה-הכהן: מה עם לדעת את האויב?
דוד רותם: אין לי אויב.
דוד רותם: אין לי אויבים.
כרמל שאמה-הכהן: פוליטיים.
דוד רותם: אין לי גם אויבים פוליטיים.
דוד רותם: האויבים שלי זה אלה שתוקעים סכין בגב של המדינה שלי.
דוד רותם: אלה האויבים היחידים שיש לי.
דוד רותם: בכנסת השבע-עשרה היתה מפלגה שהיה ברור שהיא לא עוברת את אחוז החסימה, יום בהיר אחד הצליחו לשכנע את עושי הסקרים שהיא עוברת את אחוז החסימה, היא נכנסה לכאן עם שבעה מנדטים.
דוד רותם: אתם רוצים להגיד לי שגם עושי סקרים לא?
כרמל שאמה-הכהן: לא הבנתי את הדוגמה.
רונית תירוש: אני לא מבינה את זה, ואם אתה רוצה להוסיף לחוק דבר כזה, אני אתנגד.
דוד רותם: את תתנגדי?
דוד רותם: את צודקת, כי יש פה הגזמה רבה מדי.
דוד רותם: אני כותב בעיתון מאמרי דעה בחינם.
דוד רותם: יש בכל העיתונים היום – הגיע אדון שקלאר.
דוד רותם: אתה רוצה להיות חבר כנסת?
דוד רותם: לא, אז אתה יכול להמשיך להיות עיתונאי.
דוד רותם: אני כותב מאמרי דעה בעיתון, אין לי אתם חוזה, אני שולח בכל יומיים מאמר דעה, אני לא אהיה פסול, לא תהיה לכם בעיה עם זה.
רונית תירוש: אם אתה רוצה שנרחיב את זה, אני לא יודעת להגדיר עיתונאי אם אין לו תעודה.
דוד רותם: אני לא רוצה שתעשי משהו.
רונית תירוש: אני לא חושבת שיש לך השפעה כמו מי שיש לו תוכנית טלוויזיה קבועה, תיק תקשורת, הגשת חדשות - - -
כרמל שאמה-הכהן: הייתי באמצע זכות הדיבור, אדוני היושב-ראש.
כרמל שאמה-הכהן: בהמשך לדברים שלך אני רוצה להגיד לך מה ההבחנה הברורה בין מי שכותב מאמר דעה לבין מי שמגיש את מהדורת החדשות של יום שישי בערוץ 2, לדוגמה.
כרמל שאמה-הכהן: מי שכותב מאמר דעה, יודעים שזאת דעתו.
כרמל שאמה-הכהן: כך זה נקרא, "מאמר דעה".
כרמל שאמה-הכהן: זוהי דעתו, הוא מציג אותה, הוא לא יושב שם על תקן של מסקר, של מי שמציג מידע כביכול אובייקטיבי לציבור; מי שיושב ומראיין, או מגיש חדשות, או מסכם דברים, או יש לו היכולת להוסיף הערות אישיות שלו, הוא יכול להשתמש באינטונציה, ולו גם בהבעות פנים, ואני יכול להראות לך דוגמאות כאלה, להראות לך איך אנשים מטים מידע באופן שהצופה האובייקטיבי שיושב – לא כמונו שקורא בין השורות או בין המלים, או מכיר את ההקשרים – לא מבין למה המידע נראה לו פתאום שלילי או חיובי, והדברים הם ברורים.
כרמל שאמה-הכהן: ולכן יש הבדל גדול בין מי שכותב מאמר דעה – אין לי שום בעיה אתו – מראש יודעים שהוא על תקן אחד שמביע דעה סובייקטיבית, כפי שהוא רואה אותה, כפי שהוא מאמין בה, לא כך הדבר עם מי שמנסח כותרות לידיעות, מגיש חדשות או מדווח מהשטח.
כרמל שאמה-הכהן: שם הדברים הם שונים.
כרמל שאמה-הכהן: אתה יודע ששם יכולות להיות בחירות בין מי להעלות לשידור לבין מי לא להעלות לשידור, את מי לסקר – אלה דברים מגמתיים מאוד וצריך להפריד אותם מהפוליטיקה.
דוד רותם: לפי החוק שלכם, גם מי שכותב מאמרי דעה או מי שהוא פרשן לא יכול להתמודד.
רונית תירוש: אם אתה רוצה לעזור לנו לנסח למה שאנחנו מתכוונים, נשמח.
כרמל שאמה-הכהן: קודם כול, אפשר עוד להעביר תיקונים לניסוח.
כרמל שאמה-הכהן: זה לא תורה מסיני.
רונית תירוש: אנחנו נשמח להיעזר בך לניסוח יותר ממוקד ומדויק.
רונית תירוש: אתה מבין בדיוק למה כוונתנו, ואם לא התנסחנו כל כך נכון, נתנסח נכון.
דוד רותם: שימו לב מה אתם עושים, אתם כל הזמן חוזרים להגשת מהדורה ביום שישי בערב.
רונית תירוש: לא שמעת את זה ממני.
דוד רותם: שמעתי את זה מכמה.
רונית תירוש: דיברתי על תיק תקשורת, על הכול דיבורים.
דוד רותם: לי אין בעיה, אף אחד ביום שישי בערב שעושה תוכנית בטלוויזיה לא משפיע עלי...
רונית תירוש: כי אתה פשוט לא צופה בטלוויזיה ביום שבת.
דוד רותם: אני אגיד לך את האמת, אין לי זמן, אני בדרך כלל לא צופה בטלוויזיה.
רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אני אשמח אם אנחנו נתנסח ממוקד.
מיכאל בן-ארי: אתה יכול לנקוט בשיטה שלי, פשוט אין לי את המכשיר הזה.
רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, יותר מזה, גם כששוחחתי עם מועצת העיתונות ועם רשות השידור, עם מר שקלאר, הם לא חלקו עלי בצורך, הם חלקו על הפלטפורמה, שהיא לא בהכרח צריכה להיות בחקיקה.
דוד רותם: תגידי לי את זה עוד פעם, אני רוצה לקום.
דוד רותם: .. את מביאה תנא דמסייע, מר שקלאר הסכים אתך.
דוד רותם: אני לא מבין, מר שקאלר הוא המחוקק?
דוד רותם: עם כל הכבוד, אני מאוד אוהב אותו - - -
רונית תירוש: יש לי הרבה כבוד למר שקלאר.
דוד רותם: גם לי יש הרבה כבוד אליו, אבל זה שהוא הסכים אתך, זה לא אומר שזה נכון.
רונית תירוש: לקחת רק מחצית מדברי, ציינתי גם את מועצת העיתונות, והיו שם רבים ובכירים מכל רובדי התקשורת, וכולם הסכימו שיש פה לקונה שצריך לתקן.
רונית תירוש: אמרתי מלכתחילה שהם חשבו שהפלטפורמה לא ראויה ולא נכונה, לא דרך חקיקה, ואני מסכימה עם זה כל עוד זה יהיה בקוד אתי או בתקנון.
רונית תירוש: מאחר שלא הובא אלי שום דבר שיוכיח שנעשה מעשה כדי לע ניצול ציני של הבמה התקשורתית הזאת, חשבתי להתקדם בחקיקה.
רונית תירוש: זה הכול.
כרמל שאמה-הכהן: אם כך, אנחנו לא צריכים צינון לאף אחד במדינה, נבטל את כל הצינונים.
כרמל שאמה-הכהן: מי שרוצה – זה הכי דמוקרטי – יבוא ויתמודד, אם הכנסת מתפזרת או לא מתפזרת, כמו שאמרת.
כרמל שאמה-הכהן: למה להגביל אנשים?
כרמל שאמה-הכהן: למה לקחת אדם כמו רמטכ"ל ולייבש אותו שלוש שנים בחוץ, למה?
כרמל שאמה-הכהן: להיפך, לדעתי, רמטכ"ל הוא לא פחות ראוי ממגיש חדשות בטלוויזיה להיכנס לכנסת ישראל.
כרמל שאמה-הכהן: ואני יותר סומך על האינטגריטי שלו ועל האובייקטיביות שלו בקבלת החלטות בחיי אדם שלא יהיו מעורבות בפוליטיקה, ובאנו ואמרנו: אתה תחכה שלוש שנים מחוץ לגדר.
דוד רותם: למזלי אין פה עיתונאים.
דוד רותם: אז אני יכול להגיד לך שאני מאוד סומך על האינטגריטי של העיתונאים.
כרמל שאמה-הכהן: אני לא.
רונית תירוש: הוא ציני.
רונית תירוש: תמיד ציני.
כרמל שאמה-הכהן: יש כאלה ויש כאלה.
דוד רותם: מי פה עיתונאי?
קריאה: יש עיתונאים.
מיכאל בן-ארי: הוא לא רואה פה עיתונאים בדיוק כמו שהוא סומך על האינטגריטי שלהם.
כרמל שאמה-הכהן: אדוני, תעשה בדיקה, תיקח את העיתון "ידיעות אחרונות" ותיקח את "ישראל היום", לא יכול להיות שיש פה אינטגריטי, מישהו מהם טועה.
אברהם מיכאלי: אתה לוקח את שני העיתונים האלה ביחד?
אברהם מיכאלי: זה בשר וחלב.
כרמל שאמה-הכהן: מישהו מהם טועה.
כרמל שאמה-הכהן: אני לא יודע להגיד מי, אבל מישהו מהם בטוח טועה.
דוד רותם: אני יודע מי מהם טועה, אבל אני לא אגיד לך.
כרמל שאמה-הכהן: אני לא יודע מי מהם טועה, אבל אתה אומר שאתה יודע.
כרמל שאמה-הכהן: מישהו מהם בטוח טועה, כי שניהם רואים עולם אחר.
עמי ברקוביץ: קודם כול, ועדת השרים לחקיקה החליטה שלא לקבוע עמדה ביחס להצעת החוק, ולכן אין עמדת ממשלה.
דוד רותם: זה שוועדת השרים לא הביעה עמדה, זה נכון וצודק, משום שכאשר מדובר בבחירות, ממשלה לא צריכה להתערב.
דוד רותם: עמדת משרד המשפטים מקצועית.
עמי ברקוביץ: עם זאת, העמדה המקצועית של משרד המשפטים היתה שהצעת החוק הזאת מעוררת קשיים רבים ברוח הקשיים שעלו מהדברים שהוצגו על-ידי אדוני.
עמי ברקוביץ: אנחנו חושבים שהמסגרת להתמודד, אם, וככל שיש קשיים, היא במסגרת מנגנוני אתיקה.
עמי ברקוביץ: אנחנו רואים שככל שאנחנו מדברים על תקופה שסמוכה לבחירות, ממילא תהיה חשיפה של איש התקשורת, וכיוון שהחשש שעומד בבסיס ההצעה הוא שהוא, בחזות אובייקטיבית, מסייע לצד זה או אחר, אבל בתקופה שכבר קיים הליך הבחירות עצמו, זאת אומרת, אם הוא רוצה להיות חבר ברשימה, הוא, כמובן, חייב להיכלל באחת הרשימות ולהציג את מועמדותו, וזה מן הסתם תהליך שקורה עוד קודם – בנסיבות האלה, בתקופה הקריטית, אנחנו חושבים שהבעיה של אותו מסווה לא מתקיים, ואנחנו חושבים שהחששות לא עונים על הצורך בהסדרה, ולכן ודאי לא התקופות הארוכות מאוד שמדובר עליהן כאן, הן בהקשר של הקדמת בחירות שציינת, הן אם זה התפזרות לפי חוק-יסוד: הממשלה, שזה 90 יום לבחירות וכדומה – התקופות נראות לנו לא מתקבלות על הדעת.
עמי ברקוביץ: להבדיל מהצורך של עובדי מדינה בכירים ואנשי צבא להתנתק לגמרי, כאן מדובר בפוזיציה מסוימת, שאנשים נמצאים ליד מיקרופון, ואפשר לחשוב על דרכים נוספות, כמו שיש לעובדי מדינה פחות בכירים – חופשה, הזזה מתפקיד, אם בכלל חושבים שהחששות האלה מצדיקים זאת, דבר שאנחנו לא משוכנעים בו.
דוד רותם: החוק הזה צריך רוב של 61 בגלל הפגיעה בשוויון?
עמי ברקוביץ: לא נדרשנו לשאלה הזאת.
עמי ברקוביץ: אני מבין שבפסיקה יש ספק.
עמי ברקוביץ: מטעמי זהירות יכול להיות שצריך, קשה לדעת.
רונית תירוש: מה היה בחוקים הקודמים שקבעו תקופת צינון?
סיגל קוגוט: בפסק דין מופז, כשנקבעה תקופת צינון לאנשי צבא, היתה על כך עתירה, אבל שם חוק-יסוד: הכנסת התקבל ברוב בכל הקריאות, אף-על-פי שחוק הבחירות התקבל ברוב חברי הכנסת רק בקריאה השנייה והשלישית, בית המשפט אמר שקבלת חוק היסוד ברוב ממילא מרפאת, אז הוא לא קבע הלכה ברורה.
סיגל קוגוט: הן התיקון לחוק היסוד כאן והן התיקון לחוק הרגיל כאן יכולים, לפי עמדות של חלק מהשופטים, לדרוש רוב של 61 בשלוש הקריאות: ראשונה, השנייה והשלישית.
סיגל קוגוט: מעבר לרוב הדרוש, אם נצטרך, נידרש לזה, כי אלה באמת הלכות מסובכות של בית המשפט, לא מספיק ברורות וגם עמדת הכנסת המסורתית היא לא כעמדת חלק מעמדות השופטים.
סיגל קוגוט: אנחנו בהחלט יכולים להגיד מה תהיה, לדעתנו, המגמה של בית המשפט.
סיגל קוגוט: יש כאן הבדל, מאחר שצינון זה התפטרות, וזה צעד בלתי הפיך, אדם לא חוזר אחר-כך לעבודתו, זה צעד מאוד קיצוני, ובחוק-היסוד בכל זאת מדובר בזכות לבחור ולהיבחר - - -
רונית תירוש: צינון לא יכול להיות במסגרת חופשה ללא תשלום?
סיגל קוגוט: צינון הוא התפטרות.
סיגל קוגוט: יש חופשה ויש התפטרות.
סיגל קוגוט: בצינון, המשמעות היא שהם אינם עוד משמשים בתפקידם.