GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
כרמל שאמה-הכהן: אנחנו גם מוכנים שהוא יצא לחופש.
סיגל קוגוט: זה משהו אחר לחלוטין, זה בכלל לא מחייב תיקון של חוק יסוד.
סיגל קוגוט: מאוד יכול להיות, אם ראינו את החלטת מועצת הרשות השנייה – נשמע תיכף את עמדות התקשורת – וזה תלוי בתפקיד, תלוי בתכנים, זה תלוי אם הוא עובד מאחורי הקלעים או שהוא בחשיפה גדולה בתקופה של תעמולה, זה מאוד תלוי באדם ובתפקידו, אבל אם בתקופה מסוימת יש החלטות שהאדם לא יהיה על המרקע או משהו מסוג הזה, זה לא דורש בכלל חקיקה.
סיגל קוגוט: למה התיקון כאן לחוק-יסוד: הכנסת?
סיגל קוגוט: כי האמירה היא שהאדם, או שהוא מתפטר או שהוא לא יכול להיות מועמד.
סיגל קוגוט: אלה הבחירות שעומדות.
סיגל קוגוט: ברגע שמדובר בחופשות, בכלל לא צריך לתקן את חוק-יסוד: הכנסת.
סיגל קוגוט: אני לא מכריחה אדם להתפטר, אני לא מכריחה אותו לבחור בין ייעודו בחיים במקצועו לבין היותו חבר כנסת.
סיגל קוגוט: זה צעד מאוד קיצוני.
כרמל שאמה-הכהן: איך בלי חוק אם הוא לא יצא לחופשה, איך נוכל לע מ להתמודד?
סיגל קוגוט: עובד מדינה בכיר, פרקליט מדינה למשל, אמור להחליט על הגשת כתב אישום, הוא צריך צינון.
סיגל קוגוט: גם הצינון שלו הוא שלושה חודשים.
סיגל קוגוט: שופט בבית המשפט העליון, אם היה רוצה להתמודד, לא שזה חזון נפרץ שהם רוצים להתמודד, הצינון שלו 47 ימים.
סיגל קוגוט: עם יום הגשת רשימת המועמדים הוא צריך להתפטר.
סיגל קוגוט: ההוראות על עובדי מדינה לא בכירים בחוק הבחירות הן, שעובד מדינה ששמו כלול ברשימת מועמדים לכנסת, יהיה בחופשה.
סיגל קוגוט: אם הוא לא נבחר, הוא יכול לחזור לעבודתו.
רונית תירוש: איפה זה כתוב?
: בחוק הבחירות לכנסת.
עמי ברקוביץ: זה כתוב בחוק הבחירות, סעיף 56ב.
סיגל קוגוט: הוא מדבר על חופשה.
רונית תירוש: אפשר להחיל באכסניה של חוק הבחירות, לא בחרתי דווקא את חוק-יסוד: הכנסת.
סיגל קוגוט: אז לא מדובר על התפטרות, ולא מדובר על זה שהוא לא יהיה מועמד.
רונית תירוש: אין לנו בעיה עם זה.
רונית תירוש: נבין את הכוונה, את הניסוחים אני משאירה פה לאנשי המקצוע.
רונית תירוש: הכוונה היא לא לעשות שימוש ציני בכלי העבודה שלך על פני אנשים אחרים שאין להם הכלי הזה ולקדם אינטרסים שלך או של מפלגתך לעתיד, כאשר לאדם אחר אין את זה.
דוד רותם: דניאל בן-סימון, אני רוצה לדעת כמה זמן אתה התפטרת מהעיתון לפני שהגשת מועמדות לכנסת?
דניאל בן-סימון: התפטרתי ביוני 2008, שנתיים וחצי לפני מועד הבחירות.
קריאה: הבחירות היו בפברואר.
דניאל בן-סימון: לא, הן הוקדמו.
דוד רותם: התפטרת בלי קשר לבחירות.
דניאל בן-סימון: כשהתפטרתי, הבחירות היו אמורות להתקיים בנובמבר 2011, אבל למזלי הוקדמו הבחירות כך שנשארתי רק שנה בחוץ.
דניאל בן-סימון: זה לא אומר מה שאני חושב על חוק הצינון.
רונית תירוש: למה הולכים רחוק לבן-סימון?
רונית תירוש: יש לנו דוגמה שאני חוזרת ומדגישה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.
דוד רותם: מה הבעיה עם שלי יחימוביץ?
רונית תירוש: אני הסברתי.
כרמל שאמה-הכהן: חברת כנסת מצוינת.
דוד רותם: לפי החוק הזה עוד היינו מאבדים את שלי.
כרמל שאמה-הכהן: הרצון העז של שלי להשפיע היה גורם לה להתפטר, לצאת לחופשה.
רונית תירוש: אין לי שום עניין לע מאנשי תקשורת להגיע.
רונית תירוש: נהפוך הוא, אני חושבת שיש להם הרבה מה לתרום.
דוד רותם: את מדברת על שלי עכשיו?
רונית תירוש: על כולם.
רונית תירוש: עם זאת, אני לא חושבת שנכון לתת להם את האפשרות להשתמש בכלי שניתן להם, שלא כמו למועמדים אחרים, ולנצל את זה לקידום אינטרסים שלהם.
רונית תירוש: אני לא רוצה לפגוע בהם, אבל אני רוצה שיצאו לחופשה, אין לי בעיה, ומצדי שזה יהיה בקוד אתי.
דוד רותם: ראש הממשלה ויושב-ראש האופוזיציה מופיעים בטלוויזיה הרבה יותר ממני, גם להם תיקחי את היתרון הזה?
רונית תירוש: לא, הם מזומנים.
רונית תירוש: זה לא כלי עבודה שלהם.
דוד רותם: זה לא כלי עבודה שלהם?
רונית תירוש: אתה יכול גם לא להיות מוזמן.
רונית תירוש: אפשר להיות ציני מאוד בנקודה הזאת.
דוד רותם: אני מאוד ציני בנקודה הזאת, משום - - -
רונית תירוש: אף פעם לא הרגשתי כל כך לא מובנת כמו בדיון הזה.
רונית תירוש: זה מפליא אותי, כי אני חושבת שאני מיטיבה להבהיר את דברי.
אברהם מיכאלי: דודו רותם מייצג את האיפכא מסתברא.
דוד רותם: דודו לא מבין, מה אני יכול לעשות.
רונית תירוש: זה לא האיפכא מסתברא, זה ציני יותר מציני.
אברהם מיכאלי: הוא רוצה להראות את הליברליות שלו.
דוד רותם: אני לא רוצה להראות שום ליברליות, אני פשוט לא מבין את ההיגיון.
דוד רותם: אני מצטער, אני בדרך כלל מבין היגיון של חוקים.
דוד רותם: בחוק הזה אני לא מבין את ההיגיון.
רונית תירוש: ובכל זאת, אנחנו נדון בו?
דוד רותם: ודאי שאנחנו נדון בו.
דוד רותם: מר שקלאר, הזכירו אותך פה הרבה.
דוד רותם: מה יש לך להגיד על החוק?
מוטי שקלאר: עמדתי האישית, בלי קשר לתחום שבו אנחנו עוסקים, אני בכלל נגד צינון.
מוטי שקלאר: אני לא מבין את המושג הזה של צינון.
מוטי שקלאר: זה כאזרח.
רונית תירוש: אתה אומר את זה גם כלפי הצינון שקיים על עובדי מדינה בכירים או לא בכירים וגם על אנשי צבא?
מוטי שקלאר: כן.
מוטי שקלאר: אני לא רואה את ההבדל בהקשר הזה.
רונית תירוש: אתה לפחות שוויוני.
דוד רותם: לדעתו האישית בענייני צינון אין חשיבות, חשוב לנו לדעת מה שאת דיברת אתו.
רונית תירוש: הוא יגיע לזה.
מוטי שקלאר: ביחס להצעת החוק, גם אז וגם היום התנגדנו להצעת החוק.
מוטי שקלאר: כשאני אומר התנגדנו, זה ועדת העורכים, שדנה בנושא הזה, התנגדות נחרצת להכניס את נושא הצינון לאנשי התקשורת במסגרת חוק.
מוטי שקלאר: אני חושב שזה לא נכון, גם לא מעשי, כי מאוד קשה ליצור הבחנה בין מי שעומד מאחורי המיקרופון למי שנמצא מול המיקרופון, מאוד קשה גם כאן לעשות הבחנה בין עיתונות ארצית לעיתונות מקומית, יש לך רדיו אזורי, ויכול להיות שם שדר שהשפעתו היא הרבה יותר מאשר שדר ארצי בקול ישראל ברשת א' שיש לו תוכנית מדי יום, והאימפקט של התוכנית שלו שונה לחלוטין משדר מסוים ברדיו אזורי.
מוטי שקלאר: ההתייחסות להבחנה הזאת היא לא נכונה.
מוטי שקלאר: הבעייתיות היא בעיקר ביחס לחוסר ההבחנה בתוך המדיה.
מוטי שקלאר: כיצד תאמדי את ההשפעה של עורך שקובע סדר-יום ביחס למגיש, או ביחס למפיק, או ביחס לתחקירן, שלעתים קובע את אופי התוכנית בסוג התחקיר שהוא מביא.
מוטי שקלאר: אין סוף לכך בהקשר הזה.
מוטי שקלאר: כמו בכל דבר, ובזה אני מסכים עם חברת הכנסת, כשיש לך כוח, כוח נוטה לעתים להשחית בכל מקום.
מוטי שקלאר: בהחלט יש אנשי תקשורת שעלולים לנצל את הפלטפורמה באופן בעייתי, במודע או שלא במודע, במזיד או בשוגג, לא משנה כרגע מבחן התוצאה, שהם יכולים לנצל את העניין, ואי-אפשר להיתמם ולבוא ולומר: תן לעיתונאי עד היום האחרון להגיש תוכנית אקטואליה משמעותית ביותר ולקבוע סדר-יום ויום אחרי זה לרוץ לכנסת עם אותו סדר יום.
מוטי שקלאר: זו בהחלט בעיה אתית שקיימת שאתה צריך להתמודד, אבל שוב, כמו שאמרתי אז ואני אומר היום, במגרש אחר, בתוך כללי האתיקה, או של מועצת העיתונות, או של הרשות השנייה, רשות השידור.
מוטי שקלאר: אני חושב שמועצת העיתונות היא המקום הנכון, כי היא מאגדת את כולם יחד עם ועדת העורכים, ושם לקבוע כללי אתיקה שימנעו את זה.
רונית תירוש: למה זה לא נעשה עד היום?
מוטי שקלאר: כי זה עסק מסובך, מורכב, בעייתי.
רונית תירוש: התחלתם?
רונית תירוש: עשיתם משהו?
מוטי שקלאר: בגלל שלא כולם נמצאים בוועדת העורכים, מסיבות כאלה ואחרות, המגרש הנכון הוא במועצת העיתונות, וצריך להקדיש לנושא הזה דיון.
מוטי שקלאר: אני חושב שהשופטת דורנר מודעת לעניין הזה, וגם הם מתנגדים לחקיקה, זה כדאי להביא בחשבון.
דוד רותם: כל מי שמתנגד, אתה יודע - - -
מוטי שקלאר: מותר לו להתנגד, ואתה יכול להביא את זה בחשבון או לא להביא את זה בחשבון.
דוד רותם: חבל שהוא לא בא לכאן להסביר לנו את ההתנגדות.
מוטי שקלאר: אני בא בשם ועדת העורכים בהקשר הזה, כיושב-ראש ועדת העורכים.
דוד רותם: נשמע את דניאל בן-סימון.
דניאל בן-סימון: הניסיון להגביל עיתונאים או כל מגזר אחר – אני חושב שהחיים הפוליטיים בישראל הם לא כל כך עשירים ומגוונים, לא הייתי רוצה שתהיה מגבלה על כל מגזר, כולל על אלופי צה"ל, רמטכ"לים, גבי אשכנזי או כל אחד אחר.
דניאל בן-סימון: צריך לעודד אנשים בעיקרון להיכנס לחיים הציבוריים.
דניאל בן-סימון: זו משימה עליונה לאור המצב השורר פה.
רונית תירוש: על זה אין ויכוח.
כרמל שאמה-הכהן: מה זה "המצב השורר פה"?
כרמל שאמה-הכהן: לא הבנתי.
דניאל בן-סימון: יש איזו אנדרלמוסיה פרלמנטרית, שחלקה נובע אולי מאנשים שבאים לכאן עם רקע שאולי לא מספיק ציבורי בעניין הזה.
דניאל בן-סימון: את טובת הציבור, בוא נאמר בלשון המעטה, הם רואים אחרת, ואני לא מתכוון למפלגות המגזר, אני מתכוון למפלגות הגדולות, שהייתי רוצה שהממלכתיות תהיה הרבה יותר בולטת כאן מאשר המגזריות, והייתי רוצה לעודד דווקא במפלגות הגדולות.
דניאל בן-סימון: ועיתונאים, נדמה לי, יותר פונים למפלגות עם דגש ממלכתי, למפלגות הגדולות, מאשר למפלגות המגזר, והייתי רוצה לחזק אותן.
דניאל בן-סימון: העיתונאי נשפט יום יום על-ידי הציבור, במיוחד העיתונאי ברדיו ובטלוויזיה, וכפי שהוא יכול לקבל יתרון מההופעות שלו - - -
כרמל שאמה-הכהן: עובדתית זה לא נכון, העיתונאים דווקא פונים למפלגות הקטנות יותר: הורוביץ, אורבך, אתה, שלי.
דניאל בן-סימון: אנחנו עדיין קטנים, אבל ממלכתיים, עד כמה שאני יודע.
דניאל בן-סימון: באותה מידה שזה יכול להיות יתרון למגיש או לעורך או לעיתונאי, גם יכול להיות חיסרון בהופעות שלו או בגישה שלו, והציבור הישראלי שופט אותו יום-יום על המאמר שלו ועל הכול.
דניאל בן-סימון: לכן, רונית תירוש, אני בעד הצינון המוסרי הזה, שאדם ישית על עצמו תקופת צינון מסוימת כדי לנתק את עצמו מהמקצוע.
רונית תירוש: איך עושים את זה?
דניאל בן-סימון: נדמה לי, כשמודיעים על בחירות, כמעט חצי שנה לפני, אוטומטית, כל מי שרוצה לרוץ, מתכונן, מודיע בעיתון או בטלוויזיה.
דניאל בן-סימון: אני לא מעלה על דעתי שהמקרה שצוין פה, של מי שקפץ מהיום למחר, יחזור על עצמו.
רונית תירוש: למה?
דניאל בן-סימון: נדמה לי שהיה תקדים שקיבל ביקורת כל כך בוטה בציבור, בלי קשר לפרפורמנס שלה.
דניאל בן-סימון: המקרה הזה שקופצים מהיום למחר, צריך לע אותו, אני לא בטוח באמצעות חוק, או באמצעות איזו מגבלה – צוינה פה מועצת העיתונות, או גוף תקשורתי כלשהו שיתווה את הדרך למעבר הזה.
דניאל בן-סימון: אני זוכר שפרשתי ביולי 2008, שנתיים וחצי לפני המועד החוקי של הבחירות, ובכל מקום שאליו הלכתי אמרו לי: אתה מטומטם, אתה מטומטם, תפרוש חודש לפני, איך תתפרנס?
דניאל בן-סימון: אמרתי: אני צריך תקופת צינון.
דניאל בן-סימון: אמרו לי: אבל גדולה כזאת?
דניאל בן-סימון: לא היה שום מוסד, שום גוף, שיתווה - - -
דוד רותם: באיזה עיתון כתבת?
דניאל בן-סימון: בעיתון שאתה קורא יום-יום ואתה מתעב אותו, עיתון "הארץ", עיתון למופת.
דוד רותם: אני כבר אומר לך, לא היית צריך להתפטר.
דוד רותם: בגלל 250 קוראים, לא צריך התפטר...
דניאל בן-סימון: התקשורת חייבת למצוא איזו דרך כשאיש מתוכה עובר לסקטור הציבור, אולי לא מגבלה, אבל להתוות לו דרך, מה מקובל, האם כמה חודשים, האם צריך להודיע לעיתון, ולכן יש לי בעיה עם החוק.
דניאל בן-סימון: יש לי בעיה לחוקק.
רונית תירוש: לי יש בעיה עם החוק.
דוד רותם: דני בן סימון, נניח שמועצת העיתונות קובעת כלל אתי, שמי שרוצה להתמודד צריך להפסיק חצי שנה מראש.
דוד רותם: מכיוון שאני הולך לכנסת, אני מצפצף על האתיקה שלהם.
דוד רותם: מה הם יעשו לי? הם ירחיקו אותי מלהיות עיתונאי?
דוד רותם: מצוין, אני הרי ממילא הולך להיות חבר כנסת, מה אכפת לי מעיתונאים.
רונית תירוש: זה נכנס לרקורד שלו.
אורי מקלב: תראו איך היושב-ראש מתנהג עם לשכת עורכי הדין, תבינו.
דניאל בן-סימון: כבוד היושב-ראש, קשה לי להאמין שעיתונאי יפר את האמירה של מועצת העיתונות בצורה בוטה, זה לא לטובתו, ומכיוון שהוא הולך לזירה הציבורית, הוא נשפט כבר מהרגע הראשון שהוא מודיע.
דניאל בן-סימון: ולכן קשה לי להאמין שהוא ינקוט בהתנהגות כזאת.
דניאל בן-סימון: הייתי רוצה לא על-פי חוק, לא שנה ולא חצי שנה, אלא מנגנון - - -
רונית תירוש: מרגע ההכרזה על בחירות.
רונית תירוש: אין בעיה.
דניאל בן-סימון: מרגע ההכרזה על בחירות מנגנון בתקשורת שיצא דרך להתוות דרך.
אברהם מיכאלי: צריך להרחיב את ההכרזה.
דוד רותם: צריך להרחיב פה את החוק להרבה יותר, אני מוכרח לומר לכם.
דוד רותם: יש לי הרגשה שאם ג'סטין ביבר יכריז בהופעה שלו - - -
אברהם מיכאלי: מי זה?
דוד רותם: איזה אחד שצריך להיפגש עם ראש הממשלה - - -
אברהם מיכאלי: הוא לא מהמגזר...
כרמל שאמה-הכהן: הוא לא רצה להיפגש.
סיגל קוגוט: הוא לא אזרח ישראל, אל תדאג.
דוד רותם: אם אחד כמו ג'סטין ביבר בהופעה שלו בפארק גני יהושוע, או איך שזה נקרא, מכריז שבועיים לפני הבחירות שהוא החליט לקבל אזרחות ישראלית והוא מתמודד, זה יותר מכל העיתונאים.
דורית ואג: לאוהדים שלו, אין להם זכות הצבעה בדרך כלל.
כרמל שאמה-הכהן: להורים שלהם יש.
דוד רותם: יש המון אנשים שצריך להתחיל להגביל.
דוד רותם: אני מכיר כל מיני רבנים - - -
רונית תירוש: זה לא כל מי שמופיע ופופולרי, זה מישהו שמעצב את דעתך הפוליטית.
כרמל שאמה-הכהן: אין לי בעיה עם היתרון שיש לעיתונאים.
רונית תירוש: אם הם מעצבים את דעתך הספרותית, אין לי בעיה.
דוד רותם: אני טוען שיש מגזרים במדינת ישראל שיש להם זכות הצבעה, אבל אין להם זכות בחירה, ועדיין אני לא מגביל את הרבנים שלהם בשום דבר.
דוד רותם: העניין הזה של הצינון הוא פגיעה בזכותו של אדם לנצל את הדבר הכי דמוקרטי שיש, וזה להתמודד לכנסת.
רונית תירוש: הם יכולים.
דוד רותם: יש לי שאלה, בעקבות מה שאמר דני בן-סימון, האם לא ראוי שתשבו שניכם עם השופטת דליה דורנר, עם מועצת העיתונות, לא שאת תדברי עם מוטי שקלאר, והוא יבטיח לך - - -
רונית תירוש: זו היתה פגישה מכובדת מאוד, רבת משתתפים.
רונית תירוש: אגב, גם השופטת דורנר הוזמנה.
דוד רותם: אני מציע שתקבעו פגישה, שניכם, עם השופטת דורנר, עם מועצת העיתונות - -
רונית תירוש: בשמחה.
דוד רותם: - - ותגידו לה: גברתי, יש חוק שאנחנו רוצים להעביר, אבל אנחנו מבינים שיש בעיה לעשות את זה בחקיקה, בואי ננסה לקבוע יחד כללי אתיקה.
דוד רותם: ואם לא תצליחו, אז בסדר.
דוד רותם: מוטי שקלאר הוא ועדת העורכים והוא יושב-ראש רשות השידור, אז הוא יכול להתעסק רק עם האנשים שלו, יש עוד אחרים.
אופיר ביתן: אני עוזר היועץ המשפטי לרשות השנייה.
אופיר ביתן: הוזכר פה תקנון אתי, והחוק, חוק הרשות השנייה, מסדיר את זה ומדבר על "בעל זכיון לא יתן בשידוריו, בין במישרין ובין בעקיפין, בין בכתב ובין בדרך הבעה אחרת, כל ביטוי לדעותיו האישיות", הוא לא יימנע לשדר דעות אחרות.
אופיר ביתן: גם כללי האתיקה של הרשות השנייה מסדירים את זה, מדברים על אי-משוא פנים, על אובייקטיביות בשידור, איזון בשידור, דיוק בשידור, כך שנראה לי שכללי הרשות השנייה נותנים מענה.
דוד רותם: שלום, חבר הכנסת הורוביץ.
ניצן הורוביץ: שלום אדוני היושב-ראש.
דוד רותם: אדוני בטח רוצה להגיד משהו.
רונית תירוש: אנחנו עומדים לסכם.
ניצן הורוביץ: באופן כללי התנגדתי להצעות החוק, יש שתיים.
ניצן הורוביץ: טוב שאנשים טובים יעברו לפוליטיקה מכל תחומי הפעילות.
ניצן הורוביץ: אני לא חושב שיש טעם ותכלית להטיל צינון מיוחד או חובה מיוחדת על אנשי תקשורת, הם לא שונים מכל אדם.
ניצן הורוביץ: גם אם נחליט שאנשי תקשורת הם בעמדת השפעה – ושוב, צריך להגדיר מי הם אנשי תקשורת, ולא דומה מישהו כזה למישהו אחר, גם אם נגיד שהם בעלי השפעה – אני לא חושב שיש הבדל בינם לבין בעלי השפעה מתחומים אחרים, כגון מתחום העסקים.
ניצן הורוביץ: אדם שהוא איש עסקים, ויש לו חברות, והוא בעל השפעה, ומעסיק אלפי עובדים, אני לא חושב שהוא פחות משפיע מאיזה עיתונאי באיזה מקומון.
ניצן הורוביץ: אני לא חושב שאיש אקדמיה בכיר - - -
דוד רותם: יושב-ראש ועד העובדים של התעשייה האווירית זו דוגמה בולטת.
ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אני חושב למשל שעורך-דין גדול, בעל חברת עורכי-דין, שיש לו פעילות עצומה במשק, יש לו פחות השפעה מאיזה איש תקשורת.
ניצן הורוביץ: כל העניין הזה הוא מצג שווא - - -
דוד רותם: אלה לא מתמודדים לכנסת.
ניצן הורוביץ: למה לא?
דוד רותם: עורכי דין גדולים אינם מתמודדים לכנסת.
ניצן הורוביץ: למה הם לא מתמודדים?
רונית תירוש: עורך הדין רותם, אתה עורך דין גדול מאוד בעיני.
דוד רותם: לא התכוונתי אלי.
ניצן הורוביץ: אתה בהחלט היית אדם בעל השפעה.
ניצן הורוביץ: אבל, ברצינות - - -
רונית תירוש: אנחנו מדברים על מי שמעצב דעת קהל.
ניצן הורוביץ: במדינה דמוקרטית מי שמעצב דעת קהל הוא לא רק עיתונאי, הוא איש אקדמיה, והוא איש עסקים, והוא איש משפט, והוא איש צבא והוא אמן והוא איש רוח, ויש הרבה אנשים שמעצבים דעת קהל.
ניצן הורוביץ: דעת קהל מתעצבת על-ידי מגוון גדול של גורמים, בין אם הוא רע ובין אם הוא דבר אחר, ולכן הניסיון הזה להתמקד דווקא באנשי תקשורת הוא שטחי, הוא דל.
ניצן הורוביץ: נכון, ואני מודה- - -
רונית תירוש: אל תיתן לנו ציונים.
ניצן הורוביץ: רגע, סליחה.
ניצן הורוביץ: סליחה.
רונית תירוש: תטען לגופו של עניין, אל תיתן ציונים.
ניצן הורוביץ: למה לא? זכותי.
רונית תירוש: אל תיתן לי ציונים.
ניצן הורוביץ: זכותי להגיד שזה ניסיון דל ואומלל.
ניצן הורוביץ: ונכון, גם אני הייתי איש תקשורת, אני לא חושב שזה עומד לגנותי, אני לא חושב שזה צריך להגביל אותי, אני לא חושב שבגלל זה אין לי מקום לעשות דבר אחר בחיים.
רונית תירוש: אתה רוצה לשבח את עצמך עכשיו?
ניצן הורוביץ: גם גברתי - - -
כרמל שאמה-הכהן: הרמטכ"ל יכול לבוא ולהתמודד?
כרמל שאמה-הכהן: אשכנזי יכול לבוא ולהתמודד?
ניצן הורוביץ: שנייה.
רונית תירוש: אתה בא בסוף דיון, אתה לא שומע את הטיעונים ואתה נותן ציונים, אז דבר לגופו של עניין.
דוד רותם: רונית תירוש, הדיונים אצלי לא - - -
רונית תירוש: קצת קולגיאליות, קצת רמה של דיון.
דוד רותם: זו הטענה שלו, שאתם לא קולגיאליים אליו.
דוד רותם: אתם רוצים להוציא אותו מהכנסת.
רונית תירוש: אנחנו נברך על כל איש תקשורת, ובלבד שיצנן את עצמו.
אורי מקלב: החוק הזה היה גורם לכך שהיינו מפסידים אותו בכנסת.
אורי מקלב: זו הטענה שלו, זה מה שהוא חושב.
ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, הרי הדיון לא התחיל בישיבה הזאת, זה דיון שכבר נמשך די הרבה זמן, הוא דיון ציבורי, ולכן אני לא מתפרץ אליו בדקה האחרונה.
ניצן הורוביץ: אני מבין פה את המגמה, אפילו החוק הזה זכה לכינוי על שם איש תקשורת מסוים, אולי יש מי שרוצים לחסום אותו.
ניצן הורוביץ: אני לא רוצה לדבר לגופו של אותו אדם, אף-על-פי שזה הכינוי שהחוק זכה לו בתקשורת.
ניצן הורוביץ: צריך לדבר על העניין באופן עקרוני, ואני מודה שגם אני קשור בזה באופן אישי, גם אני הייתי איש תקשורת ועבדתי בטלוויזיה, עבדתי גם במקומות אחרים, ואני לא חושב שהדבר הזה צריך היה להגביל אותי או לעמוד לגנותי.
ניצן הורוביץ: להיפך, האינטרס שלנו כאן בכנסת, ולא משנה מאיזה כיוון פוליטי אנחנו באים, שיבואו אנשים טובים לפוליטיקה, יעזבו את הקריירות הקודמות שלהם, שבהם הם הרוויחו הרבה כסף, אגב, הרבה יותר ממה שמרוויחים בכנסת, ויבואו לעבוד בכנסת, בין אם היו אלופים בצה"ל, מנכ"לי משרד החינוך או עיתונאים בטלוויזיה, וכך טוב.
ניצן הורוביץ: ולכן ההצעות האלה אינן במקומן.
דוד רותם: איזו השוואה.
רונית תירוש: מה שעשתה שלי יחימוביץ זה היה ראוי?
ניצן הורוביץ: את מתייחסת לאיזה ראיון שעשתה - - -
רונית תירוש: יום לפני.
ניצן הורוביץ: אבל זה לא החוק שלך.
רונית תירוש: זה לא ראוי.
רונית תירוש: תעזור לי לנסח אותו יותר ממוקד.
ניצן הורוביץ: זה לא החוק שלך.
רונית תירוש: זה בדיוק החוק שלי.
ניצן הורוביץ: סליחה, מה שאני קורא בחוק הזה - - -
אורי מקלב: תקרא בדברי ההסבר, תראה מה כתוב בו.
כרמל שאמה-הכהן: זה בדיוק החוק.
ניצן הורוביץ: מי שיש לו תעודת עיתונאי של לשכת העיתונות הממשלתית, הוא עיתונאי, מגיש או מנחה בעיתון יומי.
ניצן הורוביץ: אתם יודעים כמה אנשים כאלה יש?
ניצן הורוביץ: אתם יודעים כמה אלפים של אנשים עומדים בקריטריונים שלכם?
ניצן הורוביץ: אז את כולם נחסום?
רונית תירוש: כמה עובדי מדינה יש?
דוד רותם: עובדי מדינה חסומים רק בדרגות הגבוהות, בארבעת הדרגות הגבוהות שיש בהן אפשרות להחליט.
ניצן הורוביץ: יש לי הרבה השגות לעניין הזה.
ניצן הורוביץ: גם תקופת הצינון שמוצעת כאן היא ארוכה מדי.
כרמל שאמה-הכהן: מה זה לא ארוך מדי?
רונית תירוש: הסכ לקצר.
ניצן הורוביץ: ברור לכם שהבחירות בישראל כמעט אף פעם לא מתקיימות במועדן, ולכן תקופת הצינון שאתם מציעים לא ריאלית, היא בעצם חוסמת באופן מוחלט התמודדות בעניין הזה.
רונית תירוש: דיברנו על זה והסכ על פשרה.
ניצן הורוביץ: מהי?
רונית תירוש: ביום פיזור הכנסת, חמישה חודשים.
אורי מקלב: אני מציע אפילו לתת עוד חודש אחרי שהוכרזו הבחירות.
רונית תירוש: אין לי בעיה, ובלבד שיבין שהוא לא יכול להשתמש בכלי הנתון בידו להטות דעת קהל.
דוד רותם: אני בכלל חושב שזו טעות.
דוד רותם: אם אתם מדברים מיום שהוכרזו בחירות, והאדם רוצה להתמודד, אז יש חוק תעמולת בחירות.
דוד רותם: תתקנו את החוק שם.
רונית תירוש: לא חמישה חודשים לפני.
דוד רותם: במקום לתקן חוק-יסוד - - -
רונית תירוש: אני לא רוצה לתקן חוק-יסוד, רק אילצו אותנו לשים באכסניה הזאת.
דוד רותם: רונית תירוש, החוק שלך מדבר על תיקון חוק-יסוד.
דוד רותם: השאלה אם זה נכון להיכנס לאכסניה הזאת.
רונית תירוש: אני מלכתחילה מוכנה לקוד אתי, אמרתי לך.
דוד רותם: גם אם לא לקוד אתי, תלכו לחוק התעמולה ותכתבו שם כך וכך, הרי אנחנו זוכרים שהיה יושב-ראש ועדת בחירות שהוריד את השלטר לראש ממשלה מכהן.
דוד רותם: תבואו ותעשו את זה שם, ותגמרו את העניין.
רונית תירוש: פה אנשי המקצוע, תגידו לי מה האכסניה הנכונה להכניס את זה.
רונית תירוש: הכוונה ברורה.
רונית תירוש: יש די קונצנזוס לגבי הבעייתיות מכל הצדדים, הוויכוח הוא על הפלטפורמה או על האכסניה איפה זה ייכנס או איך זה ייכנס.
ניצן הורוביץ: אין קונצנזוס לגבי הבעייתיות.
ניצן הורוביץ: אני לא חושב שיש בעייתיות.
ניצן הורוביץ: לאנשי תקשורת, לחלקם, וטוב שכך, יש דעות, הם מביעים אותם, וזה בסדר גמור.
ניצן הורוביץ: וזה בסדר שאדם שיש לו דעות יגיע לכנסת.
ניצן הורוביץ: הרי אנחנו לא רוצים שלכנסת יגיעו אנשים בלי דעות, אנשים סתומים.
ניצן הורוביץ: אנחנו רוצים אנשים שיתרמו לדיון הציבורי ויעשו את זה על סמך אידיאולוגיה, אז הם באים לכנסת, זה הכול.
רונית תירוש: אין שום בעיה, רק שלא ישפיעו על דעת קהל.
ניצן הורוביץ: אני רוצה להזכיר כאנקדוטות היסטורית כמה דמויות.
ניצן הורוביץ: היום זה למשל יום הרצל בכנסת.
ניצן הורוביץ: האם ידעתם שהרצל עד יום מותו, בעודו מקים את התנועה הציונית, המשיך לעבוד כעיתונאי פעיל בעיתון הנפוץ ביותר באירופה?
ניצן הורוביץ: עד יום מותו, וקיבל משכורת מאותו עיתון בהיותו עיתונאי.
ניצן הורוביץ: אני רוצה להזכיר לחברי מהצד השני של המתרס את ידידנו זאב ז'בוטינסקי, שבא לעניין מהתקשורת ומהעיתונות.
ניצן הורוביץ: אני חלילה לא משווה אותנו, את אנשי התקשורת כאן לגדולים, הרצל וז'בוטינסקי, אבל אם נסתכל על כמה מהמחוקקים מהבולטים - - -
אורי מקלב: נכון להיום.
אורי מקלב: לא צריך ללכת רחוק.
אורי מקלב: תלך לדניאל בן-סימון.
דוד רותם: אורי מקלב, תעזוב, הרצל וז'בוטינסקי כתבו בעיתונים גדולים.
ניצן הורוביץ: אנחנו, כולה מאיפה באנו, מעיתון "הארץ".
ניצן הורוביץ: ..
ניצן הורוביץ: כמה מגדולי המחוקקים בכנסת הזאת היו עיתונאים והיו אנשים בכירים בעיתונות?
ניצן הורוביץ: אני יכול לחשוב אפילו על גרשון שוקן, שהיה עורך ראשי והמו"ל של עיתון הארץ, ונבחר לכנסת, וטוב שכך, על אנשים כמו אורי אבינרי, יוסי שריד, אנשים כמו גדעון סער או סילבן שלום, על אנשים רבים שהיו עיתונאים ועברו לכנסת ומשרתים את הציבור משמאל ומימין, וטוב שכך.
ניצן הורוביץ: אני לא מבין למה מתמקדים באנשי תקשורת ולמה רוצים לחסום דווקא אותם.
ניצן הורוביץ: אני לא מבין את זה.
ניצן הורוביץ: זה דבר שהוא לא ראוי בעיני.
ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, זו גם התמודדות ילדותית.
ניצן הורוביץ: אם עיתונאי מסוים, שחצה את הקווים, כמו שאומרים, נהג באופן לא ראוי, צריך בעניין הזה להתמקד.
ניצן הורוביץ: פה הולכים ושופכים את התינוק יחד עם המים, ואני לא חושב שיש כל כך הרבה מים מלוכלכים בסיפור הזה, יש פה הפרזה מסוימת, יש פה ניסיון לעשות הון תקשורתי וכותרות, כי העניין סקסי בגלל אותו שם שנזרק, אבל לגופו של עניין, אין לזה מקום.
רונית תירוש: מי?
רונית תירוש: שלי סקסית?
רונית תירוש: זה השם שזרקתי, אני לא זרקתי שם אחר.
דוד רותם: חבר הכנסת מקלב, אתה רוצה להגיד משהו?
אורי מקלב: אתה הצעת שוועדת האתיקה העיתונאית היא זו שתקבע, אני לא חושב שזה המקום – ועדת האתיקה.
אורי מקלב: קודם כול, אנחנו מכירים את הפעילות של ועדת האתיקה, כמה היא מתאמצת וכמה היא פועלת.
אורי מקלב: אולי תגרום לה לתחיית המתים, וזה אולי דבר טוב, מצד אחד.
אורי מקלב: מצד שני, אם גם העיתונאים חושבים שיש בעיה לצלם תמונת פגוע, השאלה, מי צריך לקבוע, מי צריך לעגן את זה, האם החוק או מועצת העיתונות.
אורי מקלב: זו שאלה שדנו בה.
אורי מקלב: כאשר אנחנו מדברים כאן, וחיזקו את העמדה שלי, העיתונאים שנמצאים פה, שהם לא רואים כמעט בעייתיות בזה שמישהו שנמצא בתקשורת, ויש לו תוכנית, מופיע הרבה בתקשורת והוא משפיע בתקשורת, מבחינתם הוא יכול עד היום האחרון, הוא יכול אחרי זה לרוץ לכנסת, אז אני לא חושב שוועדת האתיקה היא המקום שיכול לדון בדברים האלה.
אורי מקלב: ועדת האתיקה יכולה לדון בדברים שיש עליהם הסכמות, וועדת האתיקה אומרת: יש לנו המגבלות שלנו.
דוד רותם: את הרשימות לכנסת מגישים 47 יום לפני הבחירות, ומאותו יום הם כבר לא יכולים להופיע, כי אז חוק התעמולה כבר חל.
דוד רותם: מה ההבדל בין אדם שהוא אמן או רב גדול לבין עיתונאי?
דוד רותם: כולם יכולים להופיע בתקשורת עד אותו תאריך ולהשפיע.
אורי מקלב: אני אשאל אותך אחרת, למה בכלל צריך להגביל תעמולת בחירות?
דוד רותם: הם אומרים את זה לפני 47 יום.
אברהם מיכאלי: יש הבדל בין הבעת עמדה לבין תפקיד.
ניצן הורוביץ: מה לגבי אדם שיש בידו אמצעי תקשורת.
ניצן הורוביץ: למשל, נוחי דנקנר ירצה לרוץ לכנסת.
ניצן הורוביץ: אתה מסכים אתי שהוא איש בעל השפעה?
ניצן הורוביץ: גם יש לו עיתון עכשיו.
ניצן הורוביץ: אז מה?
ניצן הורוביץ: אין עליו צינון, אבל על איזה כתב באזור הדרום או במקומון "זמן השרון", הוא ע , כי עליו צריך להיות צינון.
ניצן הורוביץ: זה רציני הדבר הזה?
ניצן הורוביץ: זה מגוחך, פשוט מגוחך.
אורי מקלב: אני אשאל אותך שאלה אחרת, כמו שיהודי עונה בשאלה.
אורי מקלב: למה צריך לע תעמולת בחירות?
אורי מקלב: למה חבר כנסת לא יכול לערוך תוכנית ולהיות בעל תוכנית בלי כסף?
אורי מקלב: חבר כנסת מכהן, למה הוא צריך להתפטר מכל התפקידים שלו?
אורי מקלב: דבר אחד.
אורי מקלב: דבר שני, למה אנחנו בכלל - - -
דוד רותם: כי אנחנו רוצים ייחודיות המקצוע.
אורי מקלב: למה אנחנו מונעים תעמולת בחירות 47 יום קודם?
אורי מקלב: מה זה תעמולת בחירות?
אורי מקלב: דעות הוא יכול להגיד.
אורי מקלב: כתב יכול להגיד: זו הדעה שלי, בסך הכול הוא חופשי, שכל אחד יגיד איך שהוא רוצה.
אורי מקלב: למה אנחנו מונעים מ?
דוד רותם: בגלל עיקרון השוויון.
אורי מקלב: אנחנו מונעים מ?
אורי מקלב: למה אנחנו מונעים?
אורי מקלב: הם אנשים אינטליגנטיים.
אורי מקלב: בגלל שהוא אמר את זה?
דוד רותם: כיוון שיש לו הנגישות ולי אין נגישות, אז אין שוויון.
אורי מקלב: לתקשורת יש השפעה מיוחדת בעניין הזה, במה שקורה היום.
אורי מקלב: אולי זה חוק שלא היה רלוונטי לפני 50 שנה, אולי לא בזמן הרצל, גם לא בזמן ארלוזורוב ולא בזמן ז'בוטינסקי.
אורי מקלב: היום אין ספק שלמדיה הזאת יש השפעה, היא חודרת, היא נמצאת בכל מקום ואנחנו מודעים לעניין הזה.
אורי מקלב: אם אנחנו מבינים שיש מגבלה מתאריך מסוים, יש אנשים שאצלם צריך להחריג בעניין הזה הרבה קודם.
אורי מקלב: על התאריך, אני באמת מודה צריך לחשוב ולקבוע תאריך מתאים.
אורי מקלב: מצד אחד, צריך לתת לו זמן מספיק לחשוב איפה הוא עומד, אדם מתלבט, רוצה, לא רוצה, גם אם יכריזו, יכול להיות שעדיין הוא רוצה לראות איך זה מתרקם.
אורי מקלב: אני מבין שצריך לתת לו עוד תקופה, אבל זמן מסוים.
אורי מקלב: לא הרבה זמן קודם, בגלל שלדברים האלה ודאי יש השפעה.
אורי מקלב: אלה מהלכים שהם הרבה יותר ארוכים מזמן תעמולת בחירות.
אורי מקלב: ואין דרך אחרת, רק בחוק.
אורי מקלב: אני מציע, כמו שאמרה חברת הכנסת תירוש, שהיא מובילה את העניין הזה, גם על המיקום, גם על הצורה, בית לתת לזה, וגם על הזמנים – על זה אפשר לדון, ואת זה אפשר לעשות בוועדה.
דוד רותם: יש עיתון, לאחרונה נתברר לי שיש עיתון כזה, שנקרא "המבשר".
דוד רותם: התפוצה שלו היא לאנשים מאוד מסוימים, מאוד ממוקדת, הוא לא נמכר בקיוסקים, אני גם מניח שאף אחד לא חוטף אותו בבוקר.
ניצן הורוביץ: זה לא מהזרם של מקלב.
דוד רותם: אני יודע שזה לא מהזרם - - -