GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב בילסקי:
כמובן, המשפחה את כל מאודה, את כל הרצון הטוב השקיעה בשחר; אבל יחד עם זה הם לא יכלו להתעלם שמישהו עשה את התאונה הזאת.
זאב בילסקי:
הם ביררו ואמרו להם שהתובעת המשטרתית נמצאת בפתח-תקווה.
זאב בילסקי:
הם צלצלו וקבעו איתה פגישה.
זאב בילסקי:
והם באו עם שחר כדי שהיא אולי תבין במה היא מתעסקת בכלל כי כנראה התיקים נערמים שם, וכל תיק זה תיק.
זאב בילסקי:
הם הגיעו לשם – לא נתנו להם להיפגש איתה.
זאב בילסקי:
התובעת הזאת לא הסכימה אפילו להיפגש עם המשפחה.
זאב בילסקי:
הם באו ב-10:00 בבוקר – שלחו אותם הביתה.
זאב בילסקי:
אמרו, לא, אין צורך, לא מתקדם פה שום דבר, לא צריך שום דבר.
זאב בילסקי:
ביום של המשפט הם חיפשו בגוגל לדעת איפה זה, באיזה אולם זה, איך מגיעים לשם, כי אולי אנשי המשטרה שטיפלו בזה לא כל כך מבינים שמשפחה נורמטיבית לא יודעת מה זה אולם 103, והם לא רגילים להגיע.
זאב בילסקי:
אבל הם כולם הגיעו בהרכב מלא, חצי שעה לפני תחילת המשפט.
זאב בילסקי:
נכנסו לאולם.
זאב בילסקי:
הם יושבים באולם, יושבת השופטת, יושב שם מישהו לא מוכר, והם לבד.
זאב בילסקי:
אחרי רבע שעה הם הבינו שמשהו לא מסתדר להם שהם לבד שם, אז הם שאלו את המישהו הזה.
זאב בילסקי:
הוא אמר, תראו, אני לא יכול להגיד לכם.
זאב בילסקי:
השופטת הסתובבה והלכה ללשכה שלה.
זאב בילסקי:
הם נשארו לבד.
זאב בילסקי:
ואז אומר להם ההוא, תיגשו למזכירות.
זאב בילסקי:
הוא הבין מה הולך להיות פה, כנראה.
זאב בילסקי:
אז הם הלכו למזכירות.
זאב בילסקי:
אבל מזכירות זה מקום שעומדים בתור שעה, יש תור גדול.
זאב בילסקי:
אז הם עמדו שם שעה, ואחרי שעה אמרו להם במזכירות – תקשיבו, תקשיבו היטב, כדאי שתקשיבו, זה השיעור הכי טוב בחיים שתקבלו היום- -
יעל טלמון:
אני רק רוצה לציין שהנושא הזה כולו נמצא בבירור ובבדיקה בפרקליטות המדינה.
יעל טלמון:
אבל כבר נמצאו דברים שלא עומדים בקנה אחד עם כל הדברים שנטענו.
משה (מוץ) מטלון:
תמיד יימצאו.
משה (מוץ) מטלון:
מי בודק?
יעל טלמון:
יש מכתבים שנמסרו בכתב - -
משה (מוץ) מטלון:
תעני לי, מי בודק?
משה (מוץ) מטלון:
אתם בודקים את עצמכם עוד פעם.
הדס פורר:
דווקא הם לא בודקים את עצמם, מי שבודק זה פרקליט המדינה.
משה (מוץ) מטלון:
אז שאלתי, מי בודק, היא לא עונה לי.
יעל טלמון:
אני מנסה לענות לך.
דוד רותם:
רבותיי, חבר הכנסת בילסקי יסיים, אני אתן לכל אחד פה זכות דיבור.
דוד רותם:
שום דבר לא יישאר פתוח.
זאב בילסקי:
את יודעת, במקרים האלה, מהניסיון שלי, הדברים הם סובייקטיביים.
זאב בילסקי:
האדם שסיפר לי את כל הסיפור, אבא של שחר, אין לו אינטרס.
זאב בילסקי:
הוא לא יגיע לפה, הוא לא מכיר את רוב האנשים, אדם שהפסיק לעבוד היום, מטפל כל היום בשחר.
זאב בילסקי:
הוא ישב יחד איתי בפינה והשיח לי.
זאב בילסקי:
אז יכול להיות שהוא באמת החסיר איזשהו מכתב ואיזושהי פנייה לעורך דין.
זאב בילסקי:
אבל אני רוצה לספר לכם את מה שאני עברתי כשאני ישבתי איתו.
זאב בילסקי:
ואומרים אצלנו: "ניכרים דברי אמת".
זאב בילסקי:
יש אנשים - -
דוד רותם:
חבר הכנסת בילסקי, השאלה נורא פשוטה.
דוד רותם:
ואני גונב מישי את מה שהוא יגיד.
דוד רותם:
נניח שהאיש הפוגע היה מקבל עשר שנות מאסר עם עבודת פרך – האם זה היה מקל את מצבה של שחר?
זאב בילסקי:
לא, לא, לא.
זאב בילסקי:
אם אדוני רק ייתן לי לסיים, אני פשוט רוצה להביא לפה משהו שאנשים מאוד היו רוצים שזה יישמע.
זאב בילסקי:
חשבתי שזה המקום הנכון להגיד את זה, ואני מכיר את הרגישות של אדוני לעניין הזה.
זאב בילסקי:
ואז הם הגיעו למזכירות אחרי שעמדו שם בתור במשך שעה.
זאב בילסקי:
המזכירות אומרת להם, היה באמת פסק דין בעניין, אבל אני לא יכולה לתת לכם.
זאב בילסקי:
למה את לא יכולה לתת לנו?
זאב בילסקי:
תסתכלי על שחר.
זאב בילסקי:
הם אומרים, אתם בכלל לא צד בעניין.
זאב בילסקי:
אז הם שואלים, איך אפשר לקבל?
זאב בילסקי:
אם השופטת תחתום לכם אז אתם יכולים לקבל.
זאב בילסקי:
אז הם רצו לשופטת, והשופטת הייתה נחמדה מספיק כדי לחתום להם.
זאב בילסקי:
והם חזרו חזרה.
זאב בילסקי:
כנראה, מישהו חמל עליהם קצת כשהם ראו אותם עם שחר, והכניסו אותם רק אחרי רבע שעה בתור, לא אחרי שעה.
זאב בילסקי:
והם נתנו את החתימה, ואז הם קיבלו את פסק הדין.
זאב בילסקי:
חשכו עיניהם.
זאב בילסקי:
הם לא מאמינים למה שהם רואים.
זאב בילסקי:
ואז יעלי, האחות הצעירה, רצה עם זה לשופטת, שמה את התמונות, אומרת לה – תסתכלי.
זאב בילסקי:
למה היה חשוב לי לספר לכם את כל הסיפור הארוך הזה?
זאב בילסקי:
כי זה בכלל לא רלוונטי מה הוא קיבל.
זאב בילסקי:
מה שרלוונטי פה הוא שאותם אנשים שטיפלו במקרה הזה לא ראו את נפגעי העבירה ממטר, אדוני היושב ראש.
זאב בילסקי:
פה יש מעגל שלם של אנשים שלא ספרו את מי שמשלם את המחיר של הרגע המר והנמהר הזה.
זאב בילסקי:
לא קשור בכלל לחומרת העונש, לא קשור לשיפוט.
זאב בילסקי:
לא ראו אותם ממטר.
זאב בילסקי:
איך יכולים להיות בני תמותה אנשים שלא מסתכלים לפחות?
זאב בילסקי:
אם אני אצליח בקדנציה הזאת, אדוני היושב ראש, בעזרת כל אלה שיושבים פה, להביא לכך ששופט או שופטת בישראל לא יגזרו דינו של בן אדם לפני שהם ראו את נשוא העבירה; אם השופטת הייתה מסתכלת לשחר בעיניים ושומעת את יעלי מספרת על החיים שלהם לפני כן ועל מה שיהיה להם עד יום מותם – כל המשפחה הזאת – יכול להיות שהשכל שלה היה עובד אחרת.
זאב בילסקי:
אני לא משפטן, אבל לפחות הזכות הזאת מוקנית למשפחת גרינשפן לפני שגזרו את דינם.
זאב בילסקי:
גזר דינם היה הדין שלהם – כל השאר לא רלוונטי פה.
זאב בילסקי:
מה שהוא יישב או לא יישב – זה לא ישנה שום דבר.
זאב בילסקי:
לא שואפי נקם הם.
זאב בילסקי:
הם לא באו כדי לראות את הבן אדם תלוי.
זאב בילסקי:
הם כועסים, בטח שהם כועסים.
זאב בילסקי:
אני הייתי בחנוכה בהדלקת נרות אצל מוניקה בלחסן.
זאב בילסקי:
הדלקנו נרות, ישבנו עם אמיר.
זאב בילסקי:
כל הבית הזה השתנה.
זאב בילסקי:
פעם אחת תבואו, תראו את הבית של אדם שנפגע בתאונת דרכים – מה קורה לו.
זאב בילסקי:
המיטה שאפשר להרים אותה ככה, המקלחת ככה.
זאב בילסקי:
יש פה חברים שיכולים לספר לכם מה זה חיים של אנשים כאלה לפני כן, ומה יש אחרי כן.
זאב בילסקי:
כשפה הסיפור הזה נתקל בעסקה זה דבר גרוע מאוד.
זאב בילסקי:
השם של העסקה הזאת מעל הראש של האנשים האלה הוא גרוע מאוד.
זאב בילסקי:
לכן קודם כול, אני הייתי רוצה שמכל הדיונים שנקיים פה ייצא שלא יכול להיות שתהיה עסקת טיעון אם לא הובא לידיעת המשפחה- -
דוד רותם:
אני אמרתי שבחוק נפגעי עבירה אני רוצה לתקן את החוק הזה.
זאב בילסקי:
- - ובסופו של דבר שופט בשר ודם צריך לראות בעיניים ולתת להם גם את זכות הדיבור.
דוד רותם:
זה דבר שהוא בלתי אפשרי משום שאם בכל עסקת טיעון אנחנו נחייב את השופט לראות את הנפגע לא נגמור תיקים.
דוד רותם:
העומס על בתי המשפט גם ככה גדול מאוד.
דוד רותם:
כל נושא עסקאות הטיעון הוא דבר גרוע, כי בעסקאות טיעון – שיהיה לאדוני ברור – יש נאשמים שמודים בעבירות הם לא עברו רק כדי לגמור את התיק, יש נאשמים שמקלים איתם כדי שיודו בעבירות קלות יותר.
דוד רותם:
אבל הנושא של עסקאות טיעון מקובל בכל מדינה נורמלית משום שאחרת בתי המשפט היו כורעים תחת העומס.
משה (מוץ) מטלון:
אנחנו מדברים על הקלות.
דוד רותם:
רבותיי, את הקלות לא קובע השופט בעצם.
דוד רותם:
הוא מקבל עסקת טיעון, והוא צריך רק לבדוק האם היא עומדת בקנה מידה עם טובת הציבור.
דוד רותם:
אבל יש כבר פסיקה של בית המשפט העליון שאומרת לשופט שאם הצדדים הגיעו להסכמה לא כל כך קל לך להתמודד עם זה ולהגיד שאתה לא מקבל.
זאב בילסקי:
קשה לי להתמודד קודם כול מכיוון שהידע המשפטי של אדוני עולה בהרבה על הידע המשפטי שלי, אבל אני רכשתי בשנתיים האחרונות ידע בחיים של האנשים שהם נפגעי עבירה.
זאב בילסקי:
אנחנו מדברים על שני סוגים של עבירות: שכרות ו"פגע וברח".
דוד רותם:
חבר הכנסת בילסקי, המזל שלך הוא שאתה יושב פה בחוק מסוים.
דוד רותם:
אני יושב פה בחוקים שנוגעים לעברייני מין ולנפגעי עבירות מין ולנפגעי כל העבירות האחרות- -
זאב בילסקי:
נדמה לי ששם זה כבר קיים.
דוד רותם:
לא, אין חובה לשמוע אותם.
דוד רותם:
צריך להודיע להם שמתקיימת עסקת טיעון.
דוד רותם:
הם רשאים להגיש מסמך הסכמה או אי הסכמה והתנגדות.
דוד רותם:
אבל אם אנחנו נכריח את בתי המשפט לשמוע כל אחד אנחנו גם גורמים להם עוול, וזה בעייתי.
דוד רותם:
אבל מה שכן, אני בהחלט חושב שצריך להכניס את עבירות התעבורה הקשות לחוק נפגעי העבירה כדי שיודיעו למשפחה מה הולכים לעשות.
זאב בילסקי:
לשמחתי הרבה, אני דיברתי עם פרקליט המדינה, והוא ייקח את העניינים לידיים, ויבדוק את כל הנושאים האלה.
זאב בילסקי:
אני מאוד מקווה שייבדק פה לא רק הפן המשפטי של זה – ופה אני פונה לכל מי שיושב פה, שיש לו יד בזה: תמיד תזכרו מי עומד מאחורי הסיפורים האלה.
זאב בילסקי:
זה קשה, זה ערימה של תיקים, אבל בסופו של דבר אם למשל באותו יום מר ונמהר שהם באו השופטת הייתה פוגשת אותם, הייתה מסבירה להם, הייתה אומרת להם – אנשים, יש להם גם שכל להבין.
זאב בילסקי:
הלוא מה נפשך?
זאב בילסקי:
למה אתה עושה עסקת טיעון?
זאב בילסקי:
אתה עושה עסקת טיעון כי יכול להיות שהחומרים שלך לא מספיק טובים; יכול להיות שאתה אומר, תשמע, עדיף שנעשה ככה מאשר ככה.
זאב בילסקי:
אנשים מבינים את זה.
זאב בילסקי:
אם הם מבינים איך לטפל בילד שלהם עכשיו כל החיים שלהם הם יבינו גם את זה- -
משה (מוץ) מטלון:
הם עוד לא מבינים.
זאב בילסקי:
אולי לא יסכימו, אולי לא יאהבו את זה.
זאב בילסקי:
כמובן, למשטרה זה לא נוח, כי אתה צריך להגיד, אנחנו לא עשינו שחזור, לא עשינו פה, לא עשינו שם – דברים שהתגלגלו במקרה של התיק הזה.
זאב בילסקי:
עכשיו אני רוצה לעבור לנושא אחר.
זאב בילסקי:
אני קיבלתי השכלה משפטית להוראה, ואני מקווה שאדוני ימליץ עליי יום אחד אם אני ארצה ללמוד משפטים, להוריד לי שליש רק בגלל מה שלמדתי בשנה האחרונה כשאני מתעסק בדברים האלה – הבניית ענישה מצד אחד ומצד שני – עונשי מינימום ועונשי מקסימום.
זאב בילסקי:
הסבירו לי מומחים ואומרים לי, זאביק, זה לא כדאי, זה לא טוב, למה?
זאב בילסקי:
אתה צריך להבין: שופט הוא בשר ודם, הוא מקבל את החומר.
זאב בילסקי:
אם אתה אומר לו "מינימום" הוא יזכה נאשמים במקום שהוא יכול לפתור את זה- -
דוד רותם:
אין אמת בטענה הזאת.
דוד רותם:
מי שטוען את הטענה הזאת הוא עבריין שפוגע במערכת המשפט.
דוד רותם:
אין שופט בישראל שיזכה נאשם למרות שיש לו חומר להרשיע אותו.
דוד רותם:
מי שאומר את זה פוגע במערכת המשפט – זה טיעון שאני מכיר אותו, הוא בזוי בעיניי, והוא פסול ביותר.
זאב בילסקי:
למה אני נדרשתי לכל החקיקה הזאת ולכל הלימוד המשפטי הזה?
זאב בילסקי:
זה לא שאנחנו שוחרי נקם, כי סך הכול אף אחד לא קם בבוקר ומחליט שהוא הולך להרוג מישהו היום.
זאב בילסקי:
אם אתה מנתח את כל מה שקורה, בסך הכול אלה אנשים נורמטיביים שנקלעו למצב קשה מאוד, שהוא מצטער על זה.
זאב בילסקי:
אני ראיתי את הפרקליט דורי, אחד הידועים במדינת ישראל.
זאב בילסקי:
הוא אפילו העניש את עצמו בכך שבכלא הוא לא רצה שום הטבות, עשה את הדברים הכי קשים שם כי באיזשהו מקום הוא הרגיש שהוא עשה משהו לא בסדר.
זאב בילסקי:
אבל הוא לא התכוון.
זאב בילסקי:
אנחנו לא רוצים לכלוא אותו כל חייו בגלל טעות של רגע שהוא לא התכוון לו.
זאב בילסקי:
עכשיו אני מגיע ל"פגע וברח", ולמה זה כל כך חשוב.
זאב בילסקי:
זה שיש עכשיו 700 תאונות "פגע וברח".
זאב בילסקי:
אני קראתי את מה שהסנגוריה הציבורית כתבו במסמך שהעבירו לך, אדוני.
זאב בילסקי:
במסמך הם פירטו למה הם מתנגדים לכל מה שאנחנו אומרים.
זאב בילסקי:
אחד הדברים שהם אומרים הוא שאין פה הרתעה, אין פה שום דבר – חבל לעשות את הדבר הזה.
זאב בילסקי:
לא רק זה – הם גם אומרים שרוב האנשים מתחרטים אחרי כמה שעות; הם ברחו ממקום התאונה, ובאה אליהם איזו הארה לראש, והם חוזרים למשטרה ומסגירים את עצמם.
משה (מוץ) מטלון:
יש גם מחקרים שמראים אחרת.
זאב בילסקי:
עכשיו אני רוצה לספר לכם על המקרים שאני למדתי מהמקרים האחרונים – גם המפורסמים וגם המפורסמים פחות.
זאב בילסקי:
ברוב המקרים , שלא יהיו לכם אי הבנות – אותו נהג שפגע הוא מטכס את צעדיו בצורה יוצאת מן הכלל טובה שאפילו אדם שלא בטראומה – לא עושה.
זאב בילסקי:
אני שמעתי עורך דין מפורסם ברדיו מדבר אחרי אחד המקרים האלה, והוא אמר את המילה "פריז".
זאב בילסקי:
הוא הסביר מה זה "פריז".
זאב בילסקי:
אדם שבא – זה לא קריז, יש לו פריז.
זאב בילסקי:
הוא פגע, פתאום כל המערכות שלו לא עובדות, הוא לא יודע מה הוא עושה, ואחרי יום-יומיים זה חוזר לו, והוא הופך להיות אותו אדם שלפני כן.
זאב בילסקי:
אז בדקתי את זה.
זאב בילסקי:
אם אדם אחרי שהוא פגע והפקיר, כמו שאמרו חבריי והשאירו אותו על הכביש מדמם – אף פעם לא נדע מה היה קורה אם הוא היה מרים טלפון ומזעיק מד"א.
זאב בילסקי:
הלוא בדברים האלה לפעמים שלוש דקות משנות חיים של בן אדם – אם הוא יחיה או ימות או אם יהיה חצי משותק או רבע משותק.
זאב בילסקי:
זה הכול עניין של דקות היום.
זאב בילסקי:
אז אני הולך ובודק את הפעולות שלו.
זאב בילסקי:
הוא הולך הביתה, הוא מתקשר לסוכן הביטוח, הוא אפילו דואג להתקשר לערוץ 2 כדי לתאם שהוא יופיע שם בערב, וכנראה, כמו שאנחנו יודעים לסדר עם עיתונאים – גם הוא למד את זה.
זאב בילסקי:
זוג אחר לוקח את האוטוב, מטשטש אותו, מנסה לטשטש את הכול; יושב במסעדה, באמת קצת לנוח מכל היום, לטכס את הצעדים האלה.
זאב בילסקי:
אלה לא מקרים של אנשים שקרה להם משהו והם לא יודעים מה לעשות – הם בורחים.
זאב בילסקי:
למה החרמת הענישה חשובה פה?
זאב בילסקי:
אני אסיים בשאלה האחרונה.
זאב בילסקי:
אני מודה לך על אורך הרוח.
זאב בילסקי:
מכיוון שאנחנו צריכם להכניס לו ב"פריז", בראש, כמו שמכניסים לחיילי צה"ל כשמאמנים אותם.
זאב בילסקי:
אז יש הרבה דברים שאתה עושה פעם, פעמיים, שלוש, עשר, עשרים – עד שזה נכנס לך.
זאב בילסקי:
פה אנחנו צריכים להכניס לאנשים בתת ההכרה שהם יידעו שהם פגעו, עשו תאונה.
זאב בילסקי:
הלוואי זה לא היה קורה אבל זה יכול לקרות לכל אחד מאתנו.
זאב בילסקי:
תעצור, תגיש עזרה.
זאב בילסקי:
אתמול שמעתי על אישה שכל כך התבלבלה.
זאב בילסקי:
סיפר לי השופט חן אביטל על אישה שדרסה מישהי שלבשה שחורים.
זאב בילסקי:
היא לא ידעה מה לעשות – היא רצה למחסום של משמר הגבול הקרוב, הזעיקה את החיילים לבוא לעזור לו, אבל בינתיים עברו עליו כל כך הרבה מכוניות אז לא היה מה לעזור לאף אחד.
זאב בילסקי:
עכשיו היא באה לפני שופט, ושופט הסביר לי את ההתלבטות של שופט כי היא לא ברחה, מה שהיא עשתה – היא הלכה רק 50 מטר כדי להזעיק עזרה.
זאב בילסקי:
אז לא היה פה "פגע וברח – היה רצון להזעיק עזרה.
זאב בילסקי:
אבל הרצון להזעיק עזרה היה שגוי, היה טעות.
אורי מקלב:
לכן הוא חייב לקבל שבע שנים?
זאב בילסקי:
אנחנו צריכים להעביר מסר.
אורי מקלב:
אבל גם שבע שנים לא מגיע לו תשע.
זאב בילסקי:
חבר הכנסת מקלב, מה קרה?
זאב בילסקי:
אתה בדרך כלל מתייחס אלי בידידות רבה.
דוד רותם:
הוא שמע איך אני קראתי לך, וכפי שאתה יודע, אצל מקלב זה לא שנתתי לך ציון לשבח.
זאב בילסקי:
לא, הוא בא מאוחר, אם הוא היה שומע הוא לא היה מתערב בכלל.
זאב בילסקי:
לכן אני אומר: אחנו צריכים להעביר איזשהו מסר מבית המחוקקים שיידע כל אדם: פגעת – קודם כול תעמוד ותזעיק עזרה .
זאב בילסקי:
זה לפני הכול.
זאב בילסקי:
זה יהודי, זה מוסרי, זה חוקי, זה צודק.
זאב בילסקי:
איך לעשות את זה?
זאב בילסקי:
רק בדרך שאדם יידע שאם הוא לא יעשה את זה – כמו אותו זוג ברישיון לציון – הוא לא נשפט בכלל על העבירה; הוא נשפט רק על זה שהם ברחו.
משה (מוץ) מטלון:
זה החומרה של העניין.
זאב בילסקי:
אם היה עומד, מרים טלפון, מזעיק את האמבולנס, הוא היה יושב בשום דבר.
זאב בילסקי:
חוקר משטרתי קבע בפירוש שהוא לא יכול היה למנוע את התאונה הזאת.
זאב בילסקי:
קורה – מה אפשר לעשות?
משה (מוץ) מטלון:
על "הברח".
זאב בילסקי:
אבל אם היה לו בראש מה שאנחנו נוציא עכשיו מהוועדה הזאת, יכול להיות שהם היו חוסכים לעצמם גם את השנתיים האלה.
זאב בילסקי:
היה הולך, מזעיק עזרה.
זאב בילסקי:
אמיר בלחסן שכב על הכביש בין 10 דקות לרבע שעה – אף אחד לא יודע.
זאב בילסקי:
מישהו ראה אותו, מישהו הזעיק.
זאב בילסקי:
אני הייתי אצלו בתל-השומר וראיתי אותו; ראיתי את אמא שלו – שלושה חודשים היא לא זזה מהמיטה שלו בתל-השומר.
זאב בילסקי:
הביאה לו את כל המוזיקה שהוא אוהב, את החברים, את הכול.
זאב בילסקי:
אני רואה אותם עכשיו בבית.
זאב בילסקי:
אולי החמש דקות האלה שהיה מזעיק עזרה היו משנות את הגורל שלו.
זאב בילסקי:
אני מודה לך.
דוד רותם:
אני רוצה רק שנשים לב לכמה דברים: סעיף 64א לפקודת התעבורה אומר: (א) "נוהג רכב המעורב בתאונה, והוא ידע או שהיה עליו לדעת כי בנסיבות המקרה עשוי היה להיפגע אדם ולא עצר במקום התאונה, או קרוב לו ככל האפשר, כדי לעמוד על תוצאות התאונה, דינו – מאסר שבע שנים"; (ב) "נוהג רכב המעורב בתאונה, והוא ידע או שבנסיבות המקרה, לרבות בתאונה נפגע אדם, ולא הגיש לנפגע עזרה שהיה ביכולתו להגיש בנסיבות המקרה, לרבות הסעתו לטיפול רפואי, דינו – מאסר תשע שנים".
דוד רותם:
סעיף 62 אומר: "העובר אחת העבירות האלה, דינו – מאסר שנתיים".
דוד רותם:
בין היתר יש שם: "בהיותו נוהג רכב אינו עוצר בשעה שבגלל מציאות רכבו בדרך אירעה תאונה לאדם או לבהמה.
דוד רותם:
..ואינו מגלה כנדרש, שמו ומענו.
דוד רותם:
..".
דוד רותם:
אז פעם אחת אנחנו רואים שזה שבע שנים, תשע שנים ושנתיים.
דוד רותם:
בסעיף 63 כתוב: "אם אדם עבר עבירה לפי פסקאות (2), (3), (4) או (7) – ש-(7) זה הפקרה – "ובשתי השנים שקדמו לאותה עבירה כבר הורשע על אחת העבירות המפורטות, דינו מאסר שלוש שנים, אך לא פחות מחודש ימים".
דוד רותם:
זה עונש מינימום.
דוד רותם:
זאת אומרת, יש מקרים שהחקיקה קובעת עונש מינימום.
דוד רותם:
בתקנה 144 כתוב: "נוהג רכב המעורב בתאונה שכתוצאה ממנה נהרג אדם או נפגע, יפעל לפי הוראות אלה: יעצור את הרכב, יגיש עזרה", וכולי.
דוד רותם:
מה דינו של מי שעובר על התקנות?
דוד רותם:
"העובר על תקנה שהותקנה לפי הפקודה, דינו מאסר כאמור בסעיפים 61, 62 ו-63 או עונש קטן מזה שנקבע לה בתקנות".
דוד רותם:
62 ו-63 זה אומר – שנתיים או שלוש.
דוד רותם:
רבותיי מהפרקליטות, אני רוצה לדעת מתי משתמשים ב-64, מתי ב-62, מתי ב-63 ומתי בתקנות?
דוד רותם:
האם מישהו יכול להגיד לי?
הדס פורר:
בוקר טוב לכולם.
הדס פורר:
שמי הדס, אני מהפרקליטות בתל-אביב.
הדס פורר:
חבר הכנסת בילסקי דיבר דברים מאוד מרגשים- -
דוד רותם:
לא הבנתי, מה, הם הביאו תגבורת?
יפעת רווה:
היא מהפרקליטות.
יפעת רווה:
אני מנסה להגיד את זה כבר חצי שנה, אבל אני לא בפרקליטות.
דוד רותם:
אין דבר כזה "אני לא בפרקליטות".
דוד רותם:
הייעוץ המשפטי זה כמו הפרקליטות.
הדס פורר:
ממש לא.
יפעת רווה:
זאת אותה שיחה בכל ישיבה.
הדס פורר:
אנחנו חברות טובות, אבל היא בייעוץ וחקיקה, ואני בפרקליטות.
הדס פורר:
שאלתו של אדוני היא שאלה קשה.
הדס פורר:
אני לא חושבת שיש עליה תשובה מוחלטת; אני יכולה להגיד שאנחנו מנסים לעשות סדר בעניין הזה, אבל בגדול – שזאת מילה שאומרים היום הילדים – כשמדובר בתאונות שאינן קשות ומעורבת בהן בריחה ממקום התאונה המשטרה מגישה את כתבי האישום על תקנה 144.
הדס פורר:
כאשר מדובר בתאונות קשות, ובטח כאשר מדובר במוות, אבל גם בפציעות קשות, לפחות במחוז תל-אביב עד כמה שאני יודעת, וגם במחוזות אחרים – התיק מובא לשיקול דעת הפרקליטות, ואם הפרקליטות תופיע בתיק היא תגיש כתב אישום על הפקרה או שהמשטרה תופיע על סמך תקנה 144 שהקראת.
הדס פורר:
כלומר אנחנו הולכים לפי חומרת הפגיעה.
דוד רותם:
את בעצם אומרת לי דבר נורא פשוט – זה עניין של מזל.
הדס פורר:
לא, לא מזל.
דוד רותם:
מזל גדול מאוד.
דוד רותם:
כי מה שקורה הוא שאם מישהו התרשם שבתיק הזה הפגיעה היא חמורה אז תטפל בזה הפרקליטות, וזה ילך לעבירה חמורה.
דוד רותם:
אם מישהו יחליט שהפגיעה לא כל כך קשה – זה ילך למשטרה על 144.
משה (מוץ) מטלון:
את יודעת להגדיר מה זה "קשה"?
הדס פורר:
אדוני, אני מטפלת בכלל בתאונות דרכים למעלה מ-20 שנה, ועורך דין בילסקי, גם אנשים בתביעה באים ממשפחות שכולות- -
זאב בילסקי:
תודה רבה שאמרת "עורך דין בילסקי".
הדס פורר:
לא "עורך דין" – חבר הכנסת בילסקי.
הדס פורר:
סליחה, אני רגילה לדבר לעורכי דין.
דוד רותם:
תגידי לו שלא כל אחד מושלם, זה לא נורא.
זאב בילסקי:
יכול להיות שבתור רשות מוסמכת, אם היא אמרה זה כמו בצבא - -
הדס פורר:
אז אתה עורך דין.
דוד רותם:
בילסקי, אתה יכול להיות עורך דין, אתה לא מושלם בלי להיות עורך דין.
משה (מוץ) מטלון:
את יודעת להגדיר לנו מה זה "קשה"?
הדס פורר:
חבר הכנסת בילסקי, הייתי מאוד שמחה לתת לך תואר "עורך דין" אם היית נותן לי את ההסמכה לבטל את התואר למי שאני חושבת שהוא לא ראוי.
הדס פורר:
אז אם זה ככה, אתה כבר מקבל מבחינתי.
הדס פורר:
אבל זה לא ילך, כנראה.
דוד רותם:
זה רעיון שמוצא חן בעיניי.
דוד רותם:
לצערי הרב, יש לי הרגשה שאת תוסיפי ללשכת התעסוקה 50 אלף אנשים.
הדס פורר:
אדוני מאוד עדין.
הדס פורר:
אז נמשיך ברצינות: זה לא עניין של מזל.
הדס פורר:
בכלל, כל תחום תאונות הדרכים, לצערנו הרב, זה עניין של מזל.
הדס פורר:
אתה יכול לנסוע בכביש ולא לתת זכות קדימה ולתת פגיעה קלה לבן אדם – סליחה שאני אומרת כי יש לנו כאלה מקרים – והבן אדם מת.
הדס פורר:
ואז אתה תלך למאסר בפועל לפחות בעבודות שירות.
הדס פורר:
ואתה יכול לעשות את אותה תאונה, והבן אדם ייפול ואפילו האצבע שלו לא תיפגע, ואתה תקבל פסילה על תנאי וקנס.
הדס פורר:
אז בכלל כל תחום תאונות הדרכים זה עניין של מזל.
דוד רותם:
מבחן הגולגולת הדקה זה לא עניין של מזל.
הדס פורר:
אבל זה לא רק.
הדס פורר:
אדוני, בתאונות דרכים טיב הפגיעה הוא כזה שלא תלוי בפוגע בכלל.
הדס פורר:
הרבה פעמים זה כן על-פי מבחן הגולגולת הדקה.
הדס פורר:
אנשים מבוגרים שחוצים מעברי חציה ונפגעים כהולכי רגל – זה יכול להיות תאונה קלה וזה יכול להיגמר במוות.
הדס פורר:
והעונש יהיה הבדל יום ולילה.
הדס פורר:
פה תלך לפרקליטות, תקבל מאסר בפועל, עבודות שירות, יפסלו את הרישיון שלך לעשר שנים, ומצד שני אם אתה עושה פגיעה קלה, ואתה נהג למופת 40 שנה ולא עשית אף עבירה, תקבל פסילה על תנאי וקנס.
הדס פורר:
זה עניין של מזל בהרבה מובנים.
דוד רותם:
כי אתם מסתכלים על התוצאה- -
הדס פורר:
לא רק, אבל גם.
דוד רותם:
אם אני פגעתי במישהו שעובר במעבר חצייה, ולא חשוב אם הוא נפגע קל או נפגע קשה – אני צריך לחטוף שתי סטירות לחי שאני ארגיש אותן הרבה זמן.
דוד רותם:
משום שאחרת זה מתחיל בפגיעה על מעבר חציה, וזאת עבירה קלה כי האיש רק נפגע בקלות, והשלב הבא זה פגיעה קשה ובריחה מהמקום.
הדס פורר:
לא הייתי עושה את הקשר הזה.
דוד רותם:
אנחנו באיזשהו מקום צריכים לרסן את הנהג הישראלי.
הדס פורר:
אני מסכימה איתך, אדוני.
הדס פורר:
אבל קודם דיברו על 700 תאונות "פגע וברח".
הדס פורר:
יש במדינת ישראל עשרות אלפי תאונות בשנה, אז כשאומרים "700" זה נשמע המון, אבל צריך גם לחשוב כמה תאונות היו בשנה.
הדס פורר:
אני לא צריכה להגן בעניין הזה – התביעות המשטרתיות הם אלה שמופיעים בתאונות, אז אולי דנית תגיד.
הדס פורר:
אבל רוב תאונות הדרכים יש בהן פגיעות לא כל כך קשות, ואי אפשר להעניש בחומרה כל אדם- -
חמד עמאר:
גברתי, אותו אדם שפגע וברח לא יודע מה התוצאה- -
משה (מוץ) מטלון:
היא לא התייחסה ל"ברח".
הדס פורר:
לא דיברתי על "פגע וברח" בכלל.
משה (מוץ) מטלון:
תתייחסי ל"ברח".
חמד עמאר:
את דיברת על סוג הפגיעה, שהולכים על פי תקנות או לפי החוק.
חמד עמאר:
אותו אדם שפגע וברח לא יודע איזו פגיעה - -
משה כחלון:
היא עוד לא דיברה על ה"ברח".
הדס פורר:
עכשיו אני אדבר על "הברח", על מה שאתם מבקשים.
הדס פורר:
שאל אותי חבר הכנסת רותם, יושב ראש הוועדה, ואני רוצה להסביר: זה נכון שזה נקבע בסופו של דבר על-פי הפגיעה, על רמת הפגיעה, אבל צריך להבין שרוב ה"ברח" במדינת ישראל, אחרי זמן קצר, בניגוד למה שאומר חבר הכנסת בילסקי –אני לא רוצה לנקוב במספרים כי אני לא חושבת שיש למשטרה נתונים, אבל אחוזים ניכרים – למעלה מ-80% - מסגירים את עצמם מיד אחרי הבריחה.
הדס פורר:
הבריחה באה באמת בגלל פאניקה, ומיד לאחר מכן הם מסגירים את עצמם.
הדס פורר:
אתה צודק שיכול להיות שעשר הדקות האלה הן קריטיות, אבל אם הן יהיו קריטיות, חבר הכנסת בילסקי, אז הבן אדם הזה יעמוד לדין ויישב בכלא.
הדס פורר:
אין מה לעשות, זה חד וחלק.
הדס פורר:
כשאני הייתי פרקליטה צעירה הייתה בחורה שנסעה בנתיבי איילון, ופועלים עבדו בצד הדרך.
הדס פורר:
היא פגעה בפועל רומני שעבד בצד הדרך, לא הייתה לו משפחה ישראלית שתעשה הרבה צעקות – אני בכוונה מדגישה "רומני" כי הוא היה עובד זר.
הדס פורר:
הבחורה שפגעה בו ברחה מהמקום.
הדס פורר:
זאת בחורה נורמטיבית מצפון תל-אביב, רמת-השרון.
הדס פורר:
היא הועמדה לדין בבית משפט השלום ובבית המשפט המחוזי על כך שהיא פגעה וברחה, והיא נכנסה למאסר.
הדס פורר:
אני מדברת על ילדה שהייתה אז חיילת.
הדס פורר:
היא נכנסה ל-16 חודשי מאסר בפועל.
הדס פורר:
אני מדברת איתך על אחד התיקים הראשונים שניהלתי.
דוד רותם:
מה קרה לבחור?
הדס פורר:
נהרג.
הדס פורר:
זה "ברח" הכי חמור שאני מכירה.
דוד רותם:
אז אני מוכרח לשאול אותך את השאלה: ממה את מתרגשת שהיא נכנסה ל-16 חודשי מאסר?
דוד רותם:
היא הרגה בן אדם.
הדס פורר:
אני לא מתרגשת מזה בכלל.
דוד רותם:
רבותיי, היא הרגה בן אדם.
הדס פורר:
נכון.
הדס פורר:
זה בדיוק מה שאני אומרת.
הדס פורר:
עונשים ניתנים, זה לא שהם לא ניתנים.
משה (מוץ) מטלון:
לא אמרנו.
הדס פורר:
עכשיו לגבי ה"ברח" – ברוב המקרים אלה אנשים שבורחים ומיד אחר כך מסגירים את עצמם.
הדס פורר:
אחר כך אנחנו מחליטים לפי התקנה – אי אפשר לפי כל תיק קטן כזה שהפרקליטות תופיע בתאונות דרכים כי העומס אצלנו הוא דבר ברור.
הדס פורר:
לכן המשטרה היא שמגישה, על-פי התקנות, דורשת עונשים חמורים לגבי פסילות, לא לגבי מאסר בפועל – ומקבלת עונשים לבן אדם שברח מהתאונה.
הדס פורר:
מדובר בתאונות הקלות יותר.
הדס פורר:
כשמדובר בתאונה קשה – פגיעות פנימיות, ניתוחים, אשפוזים – הפרקליטות מטפלת בתיקים ודורשת עונשים בהתאם.
משה (מוץ) מטלון:
מי מגדיר קושי?
הדס פורר:
אנחנו מגדירים את הקושי.
משה (מוץ) מטלון:
אז תני לי דוגמה לפגיעה קלה ולפגיעה קשה.
הדס פורר:
פגיעות קלות יש עשרות אלפים.
משה (מוץ) מטלון:
קטיעת רגל מתחת לברך, למשל.
הדס פורר:
קודם כול אני רוצה לומר שסעיף 64א – הפקרה – המשטרה מופיעה בתיקים האלה כי יש סמכות לבית משפט שלום.
הדס פורר:
הם הגישו על 64א.
הדס פורר:
אדוני שואל אותי לגבי קטיעת רגל – אני אספר לך סיפור מלפני שנה:
הדס פורר:
אני קיבלתי תיק המלצה לערעור מבית משפט השלום בתל-אביב, לגבי נהג צעיר שהשתולל ועלה בטעות על המדרכה.
הדס פורר:
ישבו שני אנשים בתחנת אוטובוס – הוא קטע שתי רגליים של בן אדם אחד.
הדס פורר:
העונש שהוא קיבל בערכאה למטה היה מאסר על תנאי, פסילה ארוכה וכולי.
הדס פורר:
המליצו לי ערעור, ואני הגשתי ערעור לבית המשפט המחוזי בתל-אביב, ובית המשפט המחוזי החמיר את זה לשישה חודשים מאסר ועבודות שירות.
הדס פורר:
הנה קטיעת רגליים.
הדס פורר:
ואני מספרת לך סיפור אמיתי, זה תיק שלנו.
הדס פורר:
אז המשטרה מחליטה בתיק של קטיעת רגל – זה יוגש על הפקרה.
הדס פורר:
נקודה.
הדס פורר:
אני אומרת לך את זה חד-משמעית.
הדס פורר:
בחיים זה לא יוגש על-פי התקנות.
הדס פורר:
זה יוגש על הסעיף החמור.
הדס פורר:
קטיעת רגל זה דבר נורא ואיום, זה בכלל לא מוטל בספק.
הדס פורר:
אבל אם יש מכה קלה - -
משה (מוץ) מטלון:
אז מה שקרה לילדה הזאת – תשווי את זה לקטיעת רגל- -
הדס פורר:
לא, זה לא היה עניין של הפקרה.
משה (מוץ) מטלון:
לגבי בלחסן.
הדס פורר:
בבלחסן הם נכנסו לכלא, אדוני.
זאב בילסקי:
בגלל ה"ברח".
הדס פורר:
בגלל ה"ברח" כי הם לא היו אשמים בתאונה.
אורי מקלב:
שלוש שנים.
הדס פורר:
שלוש שנים.
הדס פורר:
לא מכניסים כל כך מהר לשלוש שנים לכלא במדינת ישראל על עבירות הרבה יותר חמורות.
הדס פורר:
אני יכולה לספר לך על כמה תיקי אינוס אצלי שלא קיבלו שלוש שנים.
דוד רותם:
מתי מעמידים לדין על גרימת מוות ברשלנות?
עדנה צונץ:
- - - עבריין עושה 182 עבירות תנועה והורג שלושה אנשים – אז.
דוד רותם:
סליחה, אני שאלתי שאלה- -
עדנה צונץ:
אני גם רוצה לשאול שאלה – כל תאונה קטלנית?
הדס פורר:
כל תאונה קטלנית שהנהג אשם ועומד לדין על גרימת מוות ברשלנות – על-ידי הפרקליטות.
הדס פורר:
המשטרה לא מופיעה בתיקים האלה, רק אנחנו.
דוד רותם:
בלי קשר ל"פגע וברח".
הדס פורר:
בלי קשר ל"פגע וברח".
הדס פורר:
הרבה פעמים בתיקי "פגע וברח" יש הריגה נלווית או גרימת מוות נלווית.
הדס פורר:
אם יש גרימת מוות נלווית יהול להיות שילכו לבית משפט השלום; אם יש הריגה זה ילך לבית המשפט המחוזי.
הדס פורר:
כל גרימת מוות ברשלנות מוגשת על-ידי הפרקליטות בלבד.