GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלב אלסאנע:
לא עברו לשום מקום.
דוד רותם:
עזוב, אצלנו עשרה שבטים הסתלקו מפה, אנחנו לא יודעים איפה הם אפילו, אנחנו גם להם לא נותנים להצביע.
טלב אלסאנע:
אנחנו עכשיו מדברים על יישובים.
טלב אלסאנע:
אני מדבר במלוא הרצינות, לא בצחוק, או שאנחנו רוצים לכבד את זכות האנשים לבחור ולאפשר להם זמינות, נגישות בצורה סבירה, כמו שאנחנו מדברים על המוגבלים, על החיילים, השוטרים, וזה מאוד לגיטימי, כי זה מאוד נכון.
טלב אלסאנע:
לדעתי, יש בעיה אמיתית של תושבים, אזרחי המדינה, שנבצר מהם לממש את זכות הבחירה שלהם משיקולים שאני אף פעם לא הבנתי.
טלב אלסאנע:
יש יישובים, יש בתי ספר, יש מוסדות חינוך.
טלב אלסאנע:
הגשתי הצעת חוק שעברה כהצעה רגילה לו, לתת הגדרה, כולל נ.צ. ושם היישוב שבו הם מתגוררים.
טלב אלסאנע:
יש היום בערך 13 יישובים שזכו להכרה, שנמצאים במועצה אזורית אבו בסמה.
אילת פישמן:
אולי כדאי שהתושבים יעבירו סוף-סוף את הכתובות שלהם ליישובים האלה?
טלב אלסאנע:
אנשים מעבירים, אבל אתם לא מעבירים את הכתובות.
טלב אלסאנע:
את תושבי אלפורע אתם מאלצים לנסוע לכסייפה.
אילת פישמן:
הדברים שלך אינם מדויקים בלשון המעטה.
טלב אלסאנע:
לפני 20 שנה באלפורע היה קלפי בבית ספר.
אילת פישמן:
מתוך כ-20,000 תושבי המועצה האזורית אבו בסמה, חשוב לי לומר לפרוטוקול, פחות מרבע טרחו להעביר את כתובתם במרשם האוכלוסין ליישובים, ואני מציעה שהדיון בסמלי יישוב ליישובים כאלה ואחרים בנגב יהיה בחדר הסמוך ולא בוועדה הזאת.
טלב אלסאנע:
זה יתקיים גם כאן, גם שם.
דוד רותם:
זה יתקיים לא כאן ולא שם.
דוד רותם:
כל זמן שליישובים האלה לא יהיה סמל יישוב, אנחנו לא נתעסק בשאלה איך נותנים להם זכות בחירה, כי אני לא מחלק זכות בחירה.
טלב אלסאנע:
אתה לא מחלק.
טלב אלסאנע:
זכות בחירה זו זכות מהותית, אתה לא צריך לתת אותה, ואתה לא נוטל זכויות כאלה.
טלב אלסאנע:
מה זה, טובה של אבא שלך?
טלב אלסאנע:
אני לא מוכן לזה.
חוק-יסוד: הכנסת קבע.
טלב אלסאנע:
או שמממשים או שלא מממשים.
דוד רותם:
חוק הכנסת קבע שיש להם זכות בחירה.
טלב אלסאנע:
אנחנו צריכים לאפשר להם לממש את הזכות הזאת.
דוד רותם:
זה לא בחוק הזה.
דוד רותם:
אתה רוצה לממש את זכות הבחירה - - -
טלב אלסאנע:
אנחנו מדברים על איך לאפשר לשוטרים קלפי ניידת, אז לתת להם - - -
דוד רותם:
איפה יש קלפי ניידת?
טלב אלסאנע:
היום יש קלפיות ניידות לשוטרים - -
דוד רותם:
לא, לגבי חיילים.
טלב אלסאנע:
- - לחיילים, לימאים.
טלב אלסאנע:
יש פתרונות.
טלב אלסאנע:
נתנו פתרונות לקבוצות ספציפיות.
טלב אלסאנע:
למה לא לתת פתרון לקבוצות האלה?
טלב אלסאנע:
אני בטוח שאילו היו ביישובים האלה יהודים, היו מוצאים להם את הפתרון, בגלל שהם לא יהודים, בגלל שהם ערבים, אז שיצביעו, לא יצביעו, לא משנה.
דוד רותם:
הם לא ערבים, אם אתה לא יודע.
דוד רותם:
אני אתקן אותך.
דוד רותם:
הם בדואים, הם לא ערבים.
טלב אלסאנע:
אותו דבר.
דוד רותם:
זה לא אותו דבר.
אורי מקלב:
הם יבוסים.
קריאה:
זה רוסים.
קריאה:
עולים חדשים.
דוד רותם:
אם הם היו עולים חדשים מרוסיה, הייתי מסדר להם זכות הצבעה...
טלב אלסאנע:
אני מסכים.
טלב אלסאנע:
אני מצטרף לדברים שלך.
דוד רותם:
בבקשה, רבותי.
סיגל קוגוט:
"9.
סיגל קוגוט:
בסעיף 95 לחוק העיקרי – (1) בסעיף קטן (ב), במקום "הפרטים" יבוא "והפרטים", והמילים "ומספרו האישי של השוטר במשטרה" – יימחקו; (2) בסעיף קטן (ד), במקום "ואת מספרו האישי של השוטר במשטרה" יבוא "שלו"; (3) בסעיף קטן (ה)(1), במקום "וכן" יבוא "או"; (4) אחרי סעיף קטן (ו) יבוא: "(ז) בסעיף זה, "שוטר" – לרבות עובד שירות הביטחון הכללי.
סיגל קוגוט:
"" הסעיף הזה נועד לאפשר גם לאנשי שירות הביטחון הכללי להצביע בגלל השיטה המיוחדת שבה שוטרים מצביעים.
סיגל קוגוט:
לפני שאני אפרט מה עשינו כאן, אני רק רוצה לוודא עם ועדת הבחירות המרכזית, משום שבדיון הקודם היה איזה ספק בכלל לגבי כל שיטת ההצבעה של השוטרים.
סיגל קוגוט:
כמובן, זה משליך גם על הצבעת אנשי השב"כ, אבל יש עיקר ויש טפל, והעיקר זה ההצבעה של עשרות אלפי שוטרים.
סיגל קוגוט:
אם יש הסתייגות מכל הנושא הזה של תעודת שוטר ורצון ללכת לשיטה שנתפסת יותר יעילה, זה המקום להעלות אותה, כי אחר-כך, אם אנחנו נרחיב את השיטה הזאת על אנשי שירות הביטחון הכללי, אני לא רואה איך אנחנו נוכל לקיים דיון ולחזור לאחור.
סיגל קוגוט:
תגידו מה אתם חושבים על כל שיטת ההצבעה הזאת.
אורלי עדס:
אין ספק שכל השיטה של הצבעת שוטרים היא מסורבלת, יש מקום אפילו לומר "לא ראויה", כי היא מטילה דופי באמינות השוטרים בבסיסה.
אורלי עדס:
לפי השיטה להצבעת שוטרים מוחקים את כל השוטרים מפנקס הבוחרים ומהקלפי שבה הם רשומים, ואז כל שוטר מצביע בכל קלפי ברחבי הארץ.
אורלי עדס:
זו פרוצדורה מאוד מסורבלת, מאוד מורכבת, מכבידה מאוד על המשטרה, מכבידה מאוד על ועדת הבחירות, ושוב, אולי גם לא ראויה מבחינת הטלת דופי בשוטרים.
דוד רותם:
איזו הטלת דופי?
אורלי עדס:
ההנחה מראש שכל שוטר עשוי להיות רמאי ולהצביע גם בקלפי.
דוד רותם:
לא, ההנחה מראש שאנחנו - - -
אורלי עדס:
זו היתה ההנחה כשנקבעה הפרוצדורה הזאת.
דוד רותם:
מה פתאום?
דוד רותם:
! ההנחה מראש היא, שלא צריך להכניס אותם, אלא יש פנקס נפרד לשוטרים.
אורלי עדס:
הם נמחקים כדי למנוע מהם את האפשרות להצביע בקלפי המקומית שלהם.
דוד רותם:
אף שוטר לא יצביע בשני מקומות, כי זה יתגלה מייד, ושוטרים מבינים את זה.
דוד רותם:
זה לא לפגוע בשוטרים ולא להטיל בהם דופי, אלא כדי שלא להעמיס על פנקס הבוחרים כאלה שאנחנו יודעים שהם לא יצביעו בקלפי מסוימת, אז אנחנו מוחקים אותם.
אורלי עדס:
מדובר בפרוצדורה מאוד מורכבת ומסורבלת, שיכולה להיפתר בהצבעה במעטפות כפולות, שאומנם תכביד מנגד על הוועדה בספירת הקולות של המצביעים במעטפות כפולות, אבל ניתן יהיה לספוג את זה בהחלט.
דוד רותם:
הדברים האלה סוכמו.
דוד רותם:
עכשיו אנחנו לא משנים את שיטת הבחירות.
אורלי עדס:
אנחנו אומרים את זה נוכח הדברים שאמרה .
אחר-כך זה כבר לא ישתנה.
דוד רותם:
אנחנו לא משנים את זה כרגע.
עודד ברוק:
זה גם לא יכול להשתנות בגלל - - -
סיגל קוגוט:
כרגע יש שוטרים ויש אנשי שב"כ, יש עשרות אלפי אנשים ויש הרבה פחות אנשים.
סיגל קוגוט:
אם יש מחלוקת על השיטה לגבי שוטרים, צריך לדבר עליה, ולא בגלל שאנשי השב"כ יכולים להסתתר מאחורי השוטרים אז לא לדבר על השוטרים.
סיגל קוגוט:
יש בכל זאת עיקר וטפל.
סיגל קוגוט:
אנחנו רוצים לדעת, האם באמת ההסתייגויות שהביעו לגבי שיטת ההצבעה של השוטרים עומדות בעינן או לא.
סיגל קוגוט:
עכשיו אם נרחיב את זה על אנשי השב"כ, אני לא רואה איך אפשר יהיה לשנות את זה אחר-כך.
דוד רותם:
כרגע לא משנים את זה.
ד':
זה לא עומד על הפרק.
זה כן עומד על הפרק.
ד':
זה סוכם.
ד':
רוצים לשנות עכשיו, בשלב הזה?
דוד רותם:
מה זה "סוכם"?
דוד רותם:
צריך לבדוק האם זה טוב או לא טוב.
דוד רותם:
יכול להיות שזה מזיק - -
אורי מקלב:
יש הצעה אחרת?
כן, מעטפות כפולות.
דוד רותם:
- - כי מה שיקרה, שיבוא חבר הכנסת טלב אלסאנע ויגיד: זה רק חל על האוכלוסייה שנגדו, לכן זה לא יכול להועיל...
דורית מרדכי:
1,200 הקלפיות שיש לנכים, שההצעה היא שהשוטרים יצביעו בהן, הן לא מספיקות למשטרת ישראל, כי הפריסה של השוטרים באותו יום היא ארצית, כמעט בכל קלפי, ולא בכל מקום יש קלפיות לנכים.
אברהם מיכאלי:
בכל עיר יש.
אברהם מיכאלי:
מה הבעיה?
אורלי עדס:
בכל יישוב יש היום.
דורית מרדכי:
שוטר לפעמים נמצא בקלפי מצאת החמה ועד הסגירה.
דורית מרדכי:
לפעמים אין מי שיחליף אותו, והם יושבים שם שעות על גבי שעות.
דורית מרדכי:
נכון שבכל עיר יש קלפי לנכים, אבל צריך לחשוב על ניידות של אותו שוטר מהקלפי שהוא מוצב בה לקלפי שהוא יכול לבחור בה.
אברהם מיכאלי:
מה המניעה ששוטר יצביע בכל קלפי שהוא נמצא בה?
דוד רותם:
זה מה שהוא עושה.
דורית מרדכי:
צריך מעטפות כפולות בכל קלפי – לזה אתה מתכוון?
אברהם מיכאלי:
היא אומרת שלא.
אברהם מיכאלי:
היא אומרת שבקלפי שהוא נמצא, אם אין שם קלפי לנכים הוא לא יכול להצביע.
סיגל קוגוט:
הוא לא יוכל להצביע.
סיגל קוגוט:
היום יש לו תעודה מיוחדת, ואז הוא כן יכול להצביע בכל מקום.
סיגל קוגוט:
אם לא נוגעים בשוטרים, מה שעושים בסעיף הזה, שגם אנשי שירות הביטחון הכללי יקבלו תעודת הצבעה לשוטר, ולשם כך גם תיקנו את הסעיף, כי תעודת הצבעה לשוטר אפשר לתת להם, אבל מספר שוטר אי-אפשר לתת להם, ולכן מחקנו את כל הדברים שאפשר לחיות בלעדיהם, על מנת שגם אנשי שב"כ יקבלו תעודת הצבעה לשוטר.
אורי מקלב:
הם יקבלו תעודה מיוחדת?
כן, רק ליום ההצבעה.
הם מציגים אותה בוועדת הקלפי, ואז הם יכולים להצביע בכל מקום.
אברהם מיכאלי:
מה הבעיה שהם יחזיקו תעודת זהות בכיס?
הם לא רוצים להזדהות, כדי שחברי ועדת הקלפי לא ידעו שהוא משרת בשירות הביטחון.
אברהם מיכאלי:
איפה תונפק התעודה הזאת, בכל קלפי?
דוד רותם:
ועדת הבחירות.
הוא עדיין צריך תעודת הצבעה לשוטר, כי הוא צריך להצביע במקום אחר, לא בקלפי שלו.
אברהם מיכאלי:
זה בסדר, אבל שיחזיק תעודת זהות של אזרח ישראלי.
תעודת זהות יש לו, זה כן.
אברהם מיכאלי:
אפשר להציג בכל מקרה.
דוד רותם:
רק שלא ידעו איפה הוא עובד, הכול סודי.
אורי מקלב:
במקום מספר אישי, יהיה מספר סידורי?
דוד רותם:
לא יודע מה יהיה.
אורי מקלב:
אם לא יהיה, יבינו שהוא איש שב"כ.
דורית ואג:
גם לשוטרים לא יהיה.
סיגל קוגוט:
גם לשוטרים לא יהיה מספר אישי בתעודה.
סיגל קוגוט:
ידעו שהוא שוטר או איש בשירות הביטחון, אבל זה עשרות אלפי אנשים.
אורי מקלב:
לשוטר עצמו אין מספר אישי והמעטפה שלו מעטפה מיוחדת של איש משטרה?
לא, זו מעטפה רגילה, לא מיוחדת.
אורי מקלב:
מה ימנע ממנו להצביע בכל קלפי?
הוא נוטל את התעודה הזאת.
עודד ברוק:
ועדת הבחירות נותנת לו פתק, וזה שווה ערך להצבעה אחת.
עודד ברוק:
הוא נותן את הפתק יחד עם המעטפה, הפתק הולך לפרוטוקול.
אורי מקלב:
הוא צריך להזדהות בשם שלו?
עודד ברוק:
תעודת זהות, כמו כל אדם.
אורי מקלב:
איך איש שב"כ יזדהה?
אורלי עדס:
תעודת זהות, שם לא כתוב שהוא איש שב"כ.
תהיה לו גם תעודת שוטר, על אף שהוא לא שוטר.
בנוסף לתעודת זהות תהיה לו תעודת שוטר.
אורי מקלב:
זו לא תעודת שוטר, זו תעודת שירות להצביע כשוטר.
תעודת הצבעה לשוטר, לא תעודת שוטר.
אורי מקלב:
בעיקרון הוא לא יוכל למסור את זה למישהו אחר שיצביע עבורו.
לא, הוא צריך לבוא יחד - - -
אורלי עדס:
יחד עם התעודה שלו.
דורית מרדכי:
אישור הצבעה ללא מדים ביטלנו?
לא ביטלנו.
דוד רותם:
רבותי, תודה.
סיגל קוגוט:
בחירות בכלי שיט.
סיגל קוגוט:
כאן גם רצו רק להשוות לשיטה הרגילה של מעטפות כפולות.
סיגל קוגוט:
אין הרבה הצבעות בכלי שיט ממילא.
דורית ואג:
אין בכלל.
אילת פישמן:
זו טעות שהיתה בחוק.
עודד ברוק:
סעיף (ה)(2) צריך לבטל את חובת ההופעה במדי שוטר, כי אם לא, אנחנו יוצרים בעיה.
סיגל קוגוט:
לא נכון.
סיגל קוגוט:
הוועדה החליטה על זה.
סיגל קוגוט:
יש אפשרות במפורש לקבל פטור, ולא רק השב"כ מקבל פטור, גם סמויים במשטרה מקבלים פטור.
סיגל קוגוט:
לא יכול להיות שתעודד אנשים סתם לעזוב את מקום הקלפי שלהם כשאין צורך בזה.
סיגל קוגוט:
מי שבאמת צריך לא להיות במדים, שיקבל את הפטור.
סיגל קוגוט:
הסעיף מאפשר פטור.
סיגל קוגוט:
אתה לא נותן ל-40,000 אנשים פטור ממדים.
דוד רותם:
כולם יקבלו פטור באותו יום להופעה במדים.
דורית מרדכי:
כל השוטרים מקבלים פטור ממדים בבחירות, אם הם בוחרים או לא בוחרים.
תני להם פטור, אין בעיה.
עודד ברוק:
הבעיה היא השב"כ, לא אנחנו.
סיגל קוגוט:
השב"כ גם יקבל פטור, מה הבעיה?
עודד ברוק:
כתוב שהפטור הוא של ממשלת ישראל.
שוטר לעניין זה – יש הגדרה – לרבות שירות הביטחון הכללי.
דוד רותם:
איך אפשר 53 יום, הרי עוצרים כל היום אנשים.
דוד רותם:
מה עם כל אלה שנעצרו - - -
אורלי עדס:
רשימת בתי הסוהר.
דוד רותם:
זה גם בתי המעצר.
אורלי עדס:
לא רשימת האסירים.
סיגל קוגוט:
"רשימה של כל בתי הסוהר ובתי המעצר.
דוד רותם:
מי נמצא בבתי מעצר?
אורלי עדס:
כל מי שנמצא בבית המעצר ביום הבחירות מצביע.
"(2) יושב ראש הוועדה יקבע, על פי הרשימה האמורה בפסקה (1) ולאחר התייעצות עם השר לביטחון הפנים או מי שהוא מינה לכך, מקומות קלפי מיוחדים לאסירים ולעצירים (להלן – קלפיות לאסירים).
(3) אסירים ועצירים רשאים להצביע בקלפיות לאסירים; קלפי לאסירים יכול שתהיה ניידת.
הכוונה פה זה גם לקבוע מועד למסירת הרשימה של בתי הסוהר ובתי המעצר, וגם לקבוע כי אסירים ועצירים יהיו רשאים להזדהות בקלפי באמצעי זיהוי, או אלה שקבועים בסעיף 74 הרגילים או בתעודת אסיר.
דוד רותם:
העצירים מקבלים תעודת אסיר?
לא, רק אסיר.
דוד רותם:
איך הם מצביעים?
אילת פישמן:
לעצירים יש תעודת זהות.
דוד רותם:
מגיעים למעצר, שמים הכול בפיקדון, כולל את תעודת הזהות.
דוד רותם:
איך מצביעים?
עודד ברוק:
שב"ס מאורגן לזה, הוא נותן להם את תעודת הזהות.
עודד ברוק:
זה לא מה שמנע מאנשים להצביע.
עודד ברוק:
מה שהם גילו, שהרבה אסירים לא מביאים אתם את תעודת הזהות, ואז מאפשרים להם עם תעודת אסיר, זו תעודה שיש עליה גם תמונה.
דוד רותם:
יש דבר שנקרא "תעודת עציר"?
עודד ברוק:
אסיר.
עודד ברוק:
לא עציר.
סיגל קוגוט:
תיקון חוק הבחירות (דרכי תעמולה) זה בגלל פרשנות של ריבלין, כשהוא היה יושב-ראש ועדת הבחירות.
אברהם מיכאלי:
השופט ריבלין.
זה בא להבהיר שהתעמולה מחולקת לכאלה שאכן נועדו לקדם את עצמם ולא אחרים.
בחוק הבחירות (דרכי תעמולה), התשי"ט–1959‏– (1) בסעיף 15(א), במקום "לכל אחת מן המפלגות ורשימות המועמדים" יבוא "לכל אחת מרשימות המועמדים"" – כלומר, רק מי שהגיש רשימה יקבל זמן, ולא מפלגה שלא הגישה רשימה, פורש כך גם קודם – "אחרי "ברדיו" יבוא "למעט תעמולה לבחירתה של רשימת מועמדים אחרת"" – כלומר, הוא לא יכול להשתמש בזמן הזה בכדי לקדם רשימה אחרת – "ובמקום הסיפה החל במילים "לכל מפלגה" יבוא "לכל רשימת מועמדים יינתנו 15 דקות, ולכל רשימת מועמדים שהוגשה על ידי מפלגה שהיא סיעה בכנסת היוצאת – 4 דקות נוספות לכל חבר שלה בכנסת.
"" – זה לא משנה את המצב הקיים, זה רק בשביל הנוסח – (2) בסעיף 15א – (א) בסעיף קטן (ב), במקום הסיפה החל במילים "שיוקצבו לשם כך" יבוא "שיוקצבו לשם כך לכל אחת מרשימות המועמדים; לכל רשימת מועמדים יינתנו 7 דקות, ולכל רשימת מועמדים שהוגשה על ידי מפלגה שהיא סיעה בכנסת היוצאת – 2 דקות נוספות לכל חבר שלה בכנסת.
"; (ב) בסעיף קטן (ד), בסופו יבוא "ואולם, לא תשודר תעמולה לבחירתה של רשימת מועמדים אחרת".
אורי מקלב:
מה השינוי פה?
סיגל קוגוט:
לא בזמנים, אלא רק שרשימה לא יכולה להשתמש בזמן שלה בשביל לקדם רשימה אחרת.
דוד רותם:
קודם אני מצביע על ההסתייגות שלי.
סיגל קוגוט:
שהיא עולה למליאה.
טלב אלסאנע:
שמה?
דוד רותם:
צריך יהיה לחתום על טופס.
דוד רותם:
היא תיפול פה, הם יצביעו נגד.
סיגל קוגוט:
לא להתחזות לאנשים עם מוגבלות.
ישראל הבר:
אדוני, לפני ההצבעה יש לי הצעת ייעול.
ישראל הבר:
לנציבות יש ועדה מייעצת, בוועדה המייעצת חברים חברים של ארגוני נכים.
ישראל הבר:
אני מציע שאני אביא את הסעיף הזה בפני הוועדה המייעצת, והיא תציג בפני אדוני את עמדתה.
דוד רותם:
אין בעיה, מכיוון שאני הולך לגמור את החוק הזה, אני רושם את זה כהסתייגות ואני אעלה אותה במליאה.
דוד רותם:
אחר-כך מקסימום אני יכול למשוך אותה.
דוד רותם:
אני מצביע על ההסתייגות שלי.
דוד רותם:
מי נמנע?
דוד רותם:
הצבעה בעד ההסתייגות – 1 נגד – 2 נמנע – 1 ההסתייגות נפלה ותעלה למליאה.
דוד רותם:
ההסתייגות נפלה ותעלה למליאה.
דוד רותם:
מי בעד הצעת החוק לקריאה השנייה והשלישית?
דוד רותם:
הצבעה בעד הצעת החוק – פה אחד הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 60), התשע"א-2011 אושרה ותעלה למליאה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.
דוד רותם:
הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון מס' 11) (פרסום תצלומו של נפגע או נפטר), התשע"א-2011, של חבר הכנסת אורי מקלב ומשה גפני.
דוד רותם:
גברתי, היועצת המשפטית, נא לקרוא את החוק.
נעמה מנחמי:
תיקון סעיף 2
ישגב נקדימון:
אפשר להקריא בבקשה את הסיפה שוב?
נעמה מנחמי:
""(4א) פרסום תצלומו של נפגע ברבים שצולם בזמן הפגיעה או סמוך לאחריה באופן שניתן לזהותו ובנסיבות בהן עלול הפרסום להביאו במבוכה; לעניין זה "נפגע" – מי שסבל מפגיעה גופנית או נפשית עקב אירוע פתאומי ושפגיעתו ניכרת לעין".
נעמה מנחמי:
" למקרה שזה העניין שטורד את מנוחתך, הנושא של שידור חי לא קראתי, אבל אם אתה רוצה להעלות, אז תעלה את זה.
דוד רותם:
עוד הערות?
נעמה מנחמי:
תגובות לסעיף הזה?
דוד רותם:
רבותי, יש למישהו הערות?
אריק בכר:
שוב, ברמה העקרונית, בשם מועצת העיתונות, אני חושב שהדוגמה של המקרה הטרגי מאוד באיתמר לפני שבועיים בדיוק מראה עד כמה החוק הזה די מיותר, לעניות דעתנו.
אריק בכר:
העיתונות התנהלה בצורה אתית למופת במקרה הזה.
אריק בכר:
אף-על-פי שהממשלה אפשרה לה, ברשות ובסמכות, לפרסם תמונות זוועה, היא לא עשתה את זה.
אריק בכר:
היו חילוקי דעות גם בקרב השלטון בעניין הזה.
אורי מקלב:
כל הזמן אומרים שהעיתונות נגד הממשלה  - - -
דוד רותם:
חבר הכנסת מקלב.
אריק בכר:
מי שחשב שעיתונות בעולם התרבותי תפרסם תמונות מהסוג הזה, התבדה.
אריק בכר:
זה לא קרה בשום מדינה במערב, באף אחד מהעיתונים ה"מיין סטרימים", בטח לא בארץ.
אריק בכר:
לכן זה מראה שבסך הכול ההתנהלות האתית, אם נותנים לה להתגלגל, למעט מקרים מצערים של פספוסים כאן ושם, עושה את עבודתה.
אריק בכר:
תודה.
דוד רותם:
הערות לסעיף.
ישגב נקדימון:
אני מייצג כאן את חברת החדשות של ערוץ 2.  בישיבה הקודמת ניסיתי לשכנע מדוע יש קשיים עקרוניים גדולים עם הצעת החוק.
ישגב נקדימון:
גם אמרתי שהתוצאה הישירה של קבלת החוק המוצע היא התערבות ישירה בשיקולי עריכה של עורכי התקשורת, ואף נאמר על-ידי יושב-ראש הוועדה שהוא אכן מצהיר שזאת אכן הכוונה.
ישגב נקדימון:
אני שוב מבקש להצביע בפניכם על הקושי ועל הבעייתיות שהמחוקק, אגב, בצורה די תקדימית מבקש להוציא תחת ידיו עכשיו חוק חדש, שבעצם מורה לעורכים של כלי התקשורת איך לפעול בזמן אמת בטיפול באירועים חדשותיים.
ישגב נקדימון:
הדוגמה שהביא כאן מזכ"ל מועצת העיתונות היא דוגמה טובה, ואני רוצה להביא דוגמה נוספת, הדוגמה של הפיגוע שהתרחש, לצערנו, לאחרונה בירושלים.
ישגב נקדימון:
מייד לאחר שנודע על הפיגוע, היו שידורים, ושידורים חיים.
ישגב נקדימון:
אם המצב החוקי שהיה שורר בעת השידור הוא המצב החוקי שיהיה עם קבלת הצעת החוק שמונחת כרגע בפני הוועדה, הרי התוצאה היא שיכול מאוד להיות שאנשים שהיו קשורים באותו שידור היו הופכים להיות עבריינים פליליים ומעוולים אזרחיים, מכיוון שאם אנחנו עכשיו באים לחוקק חוק שחל על נפגעי חרדה, ויכול להיות שנקלטו בעדשת המצלמה באותו מקרה גם אנשים שהם נפגעי חרדה, התוצאה היא שאותם אנשים שצילמו ושידרו הם עבריינים פליליים והם מעוולים אזרחיים, וזאת בלי שאפילו היתה להם אפשרות בזמן אמת לדעת שאדם מסוים הוא נפגע חרדה או איננו נפגע חרדה, כיוון שהשאלה אם אדם הוא נפגע חרדה או נפגע נפשי, שזו בוודאי אינה סוגיה שאפשר לדעת עליה בזמן, ואדם שנמצא בחדר עריכה של כלי התקשורת בזמן אמת לא יכול לדעת אם האדם שמופיע באותו זמן בפריים של המצלמה הוא נפגע חרדה או לא, זה דבר שיוכל להתברר רק בדיעבד.
דוד רותם:
כתוב "שפגיעתו ניכרת לעין".
דוד רותם:
אם הפגיעה איננה ניכרת לעין, אתה לא בתוך הסעיף.
ישגב נקדימון:
השאלה שוב, מה זה "ניכרת לעין", ולעין של מי.
ישגב נקדימון:
בסופו של דבר זו תהיה העין של השופט שיצטרך להכריע בדיעבד על-פי מבחן אובייקטיבי.
דוד רותם:
אני אביא לך דוגמה מעניינית מאוד, והיא היתה השבוע.
דוד רותם:
בציבור הדתי או בציבור החרדי כיסוי ראש לאישה הוא אחד הדברים הכי חשובים, ואישה חרדית לעולם לא תרצה שיצלמו אותה בלי כיסוי ראש.
דוד רותם:
היתה אישה שהיתה באירוע, ומההדף היא עפה וכיסוי הראש שלה עף והיא צולמה, זו פגיעה קשה.
דוד רותם:
זה לא מעניין אם זה שידור ישיר או שידור עקיף או שידור כלשהו, גם לאדם שנמצא באירוע כזה יש זכויות מסוימות שצריך לשמור עליהן.
דוד רותם:
אם אי-אפשר לשדר שידורים ישירים, אז ישדרו בשיהוי של כמה דקות ויבדקו את זה.
ישגב נקדימון:
אם אני ממשיך את הדוגמה שהיושב-ראש הביא, הכובע של אותה אישה יכול גם לעוף מפאת הרוח, וגם זה יכול להיקלט בעדשת המצלמה.
דוד רותם:
אתה טועה, כי הוא לא יעוף מפאת הרוח.
דוד רותם:
הן יודעות איך לעשות אותו שהוא לא יעוף ברוח.
ישגב נקדימון:
אין לי מספיק ידע מקצועי בסוגיה הזאת כדי להתווכח.
דוד רותם:
אם היית ממשיך להיות שופט תקופה יותר ארוכה, היית מרוויח גם ידע מקצועי בתחום הזה.
ישגב נקדימון:
הייתי צריך להביא את זה בחשבון, אתה אומר.
ישגב נקדימון:
אם התוצאה בסופו של דבר, כפי שהיושב-ראש אומר, היא שלא יוכלו לשדר בזמן אמת, אלא אולי בשיהוי כזה או אחר, אנחנו חושבים שהציבור יצא נפגע מכך, בוודאי מאירוע כזה של פיגוע להגיע למצב שבו אי-אפשר יהיה לשדר את הדברים בזמן אמת, אנחנו חושבים שייגרם כתוצאה מהדבר הזה נזק.
ישגב נקדימון:
לכן הייתי מבקש להציע כמה דברים, אם נגזר עלינו שהחוק הזה יתקדם במעלות החקיקה.
ישגב נקדימון:
ראשית, להחריג את הנושא של שידורים חיים מהצעת החוק.
ישגב נקדימון:
שוב, אני אומר, הסיטואציות שבהן הדברים הללו יכולים להתרחש בשידורים חיים זה אירועים שיש לציבור עניין לראות אותם בזמן אמת.
ישגב נקדימון:
למשל פיגוע, חלילה, למשל, נפילה של טילי גראד או קטיושה או פצמ"ר במקום כלשהו שיש בו אנשים, והדבר הזה מסוקר.
ישגב נקדימון:
לצערנו, הדברים האלה הם דברים שמתרחשים במציאות של המדינה.
ישגב נקדימון:
להגיע למצב שבו אי-אפשר יהיה להראות את הדברים הללו בזמן אמת, אנחנו חושבים שזו פגיעה לא מידתית, זו פגיעה קשה בצורך של הציבור לקבל מידע בזמן אמת.
ישגב נקדימון:
אגב, עלול בסופו של דבר גם להביא למניעת מידע שהוא חיוני לציבור.
ישגב נקדימון:
לכן אנחנו מבקשים להחריג את הנושא של שידורים חיים מההוראה.
דוד רותם:
בדוגמה שהבאתי לך, אתה אומר לי שזכות הציבור לקבל שידור ישיר עולה על זכותה של אותה אישה שלא יצלמו אותה בלי כיסוי ראש.
ישגב נקדימון:
אם הדבר הזה נעשה בתום לב, על-ידי עיתונאי שמסקר - - -
דוד רותם:
בכלל לא מעניין תום הלב.
דוד רותם:
זה בכלל לא מעניין מסיבה אחת פשוטה, אני מסתכל עכשיו על הנפגעת הזאת.
דוד רותם:
אתה מבין, לא אכפת לה אם זה בתום לב, אם זה לא בתום לב, לא זה הדבר שמעניין אותה, אלא הפגיעה באישה חרדית, שמצלמים אותה בגילוי ראש.
דוד רותם:
אתה צריך לקחת את הזכויות משני הכיוונים.
דוד רותם:
אתה יכול להגיד לי: יש הרבה עובדי אלילים והרבה אמונות תפלות, אבל הן קיימות בחברה וצריך להתחשב גם בהם.
דוד רותם:
ראיתי את השידורים מהפיגוע פה בירושלים.
דוד רותם:
לא נעים להגיד, לא היתה לי ברירה, כי הייתי צריך להישאר פה בבניין, כי יושב-ראש ועדת הכספים דן באותו יום ב"חוק ששינסקי", והייתי חייב להישאר, אבל אני מוכרח לומר שראיתי את אותם שידורים חוזרים על עצמם עם אותן תמונות, אותם סרטים, חוזרים וחוזרים והכתבים מחפשים מה להגיד עכשיו, כי הם צריכים למלא זמן.
דוד רותם:
זה לא היה מידע שחשוב לציבור.
דוד רותם:
המידע שחשוב לציבור נגמר בתוך שתי דקות, כשאומרים לציבור: היה פיגוע במקום זה וזה, אל תגיעו לאזור, נקודה.
דוד רותם:
פה זה נגמר.
דוד רותם:
עוד פעם לראות את בעל הקיוסק ועוד פעם את אחיו ועוד פעם את הדוד שלו ועוד פעם את הבן-דוד שלו?
דוד רותם:
לא היתה לזה שום חשיבות.
ישגב נקדימון:
זו בדיוק ההבחנה שאני עושה בין שידור ראשון, שהוא חי, לבין מה שנאמר לגבי שוב ושוב אותו דבר.
ישגב נקדימון:
על זה לא תחול ההגנה גם לפי ההצעה שלי.
ישגב נקדימון:
אם אנחנו מדברים על משהו מוקלט שמשודר שוב ושוב, אז יש הצדקה שהעורך של השידור ינקה החוצה את הדברים שעלולים להיות פוגעניים וזה לא ייכלל בשידור המוקלט שישודר שוב ושוב.
ישגב נקדימון:
אני מדבר על השידור הראשוני של הבאת המידע לציבור בזמן אמת.
ישגב נקדימון:
אם הגישה העקרונית היא שהציבור בזמן אמת לא צריך לראות מה שקורה בפיגוע, יש בינינו ויכוח עקרוני נוקב, אבל אני מבקש לשכנע שזה כן חשוב.
דוד רותם:
זה מאוד חשוב, השאלה היא רק דבר אחד – אני כל הזמן אחזור אל אותה אישה, כי אני מדבר על דבר ספציפי, על עובדה ספציפית, אותה אישה, מה מצבה.
דוד רותם:
האם יש חשיבות או זכותה שלא יראו אותה?
דוד רותם:
מבחינתה, תדע לך דבר אחד, גילוי ראש זה כמו שצילמת אותה עירומה.
ישגב נקדימון:
על זה בדיוק יש כבר היום סעיף שקיים בחוק, סעיף 2(4), שמדבר על פרסום שעלול להביא להשפלה ולביזוי.
ישגב נקדימון:
כבר היום יש לה עילת תביעה.
דוד רותם:
זה לא השפלה ולא ביזוי.
ישגב נקדימון:
אם היא לא פצועה?
ישגב נקדימון:
אז אין לאותה אישה בדוגמה הגנה גם לפי הצעת החוק הזאת.
דוד רותם:
אם היא לא פצועה ולא פגועה, היא לא תהיה שם, אז לא תראה אותה ממילא.
נעמה מנחמי:
אני אשמח - - -
ישגב נקדימון:
אני אשלים את ההערה השנייה שלי.
ישגב נקדימון:
ההערה השנייה היא לגבי התוספת של מה היסוד שבית המשפט צריך לבחון כדי לראות אם מחילים את זה או לא.
ישגב נקדימון:
לפי ההצעה שמונחת כאן, "ובנסיבות בהן עלול הפרסום להביאו במבוכה".
ישגב נקדימון:
אני חושב שכל הכוונה היא למנוע סוג של עיתונות מציצנית, ש"תחדור לקרביים" של פצוע כזה או אחר או תנגיש את המצלמה לסיטואציה מביכה, פולשנית, ואת זה אנחנו רוצים למנוע, ולא למנוע מעיתונות אחראית לעשות את תפקידה.
דוד רותם:
אתה טועה, אני לא עושה פה לא צנזורה ולא ביקורת על העיתונות.
ישגב נקדימון:
התוצאה היא מניעת האפשרות שלה - - -
דוד רותם:
עזוב את התוצאה.
דוד רותם:
אני אגיד לך מה הכוונה ומה התוצאה.
דוד רותם:
הכוונה היא, שאנשים שבמקרה נמצאים באזור לא יצולמו ויבואו במבוכה, ועליהם אני רוצה להגן.
דוד רותם:
אין לי ספק שהעיתונות היא הדבר הכי אחראי במדינה הזאת.
ישגב נקדימון:
"און רקורד", כמו שאומרים.
דוד רותם:
"און רקורד" אני אומר את זה.
דוד רותם:
זה רק מוכיחי לך כמה האחרים לא רציניים...
ישגב נקדימון:
מה שהייתי מציע ומבקש כהערה זה לדייק בנושא של "עלול הפרסום להביאו במבוכה", להחליף את זה בביטוי שזה נעשה בכוונה להביא אותו במבוכה - -
ישגב נקדימון:
- - כדי באמת לטפל באותם מקרים של רצון כלשהו להשיג סנסציה, כשהכוונה היא להראות תמונה צהובה כדי לקבל רייטינג.
דוד רותם:
עורך-הדין נקדימון, אתה פשוט פוגע.
דוד רותם:
במקום כל העיתונאים פה, הייתי נפגע.
ישגב נקדימון:
אני חושב שהעיתונאים פה לא נמנים על הקבוצה הזאת.
ישגב נקדימון:
אנחנו מדברים על קבוצות אחרות.
דוד רותם:
אין בכלל עיתונאים שיש להם כוונה לפגוע במישהו או להביא אדם במבוכה.
דוד רותם:
כל הכוונה של עיתונאים זה לשמור על חופש המידע וזכות הציבור לדעת.
דוד רותם:
עיתונאי מתכוון לפגוע?
דוד רותם:
לא קיים דבר כזה...
ישגב נקדימון:
היות והפגיעה פה היא כל כך מרחיקת לכת בפעילות של העיתונות ובחופש הביטוי, היות ולחוק הזה יש נפקויות גם של משפט פלילי וגם של משפט אזרחי, הייתי מבקש להחריג את התיקון הזה מהנושא של האחריות הפלילית, כדי לא להפוך – למשל, שוב אני חוזר לדוגמה של הפיגוע – אדם, שמשדר בשידור חי פיגוע, לעבריין פלילי, כשהוא פעל בתום לב והביא לציבור בזמן אמת מידע על פיגוע שהתרחש או על נפילה של טיל גראד.
ישגב נקדימון:
זו תוצאה בלתי סבירה.
אבי פירסט:
קודם כול, גם אני רוצה לחזור לנושא של הפיגוע האחרון שאירע בירושלים.
אבי פירסט:
מכיוון שהשתתפתי בכמה ועדות במקביל לתפקידי כעיתונאי הייתי גם סוג של מבקר טלוויזיה, אני חייב לציין, לא רק בערוץ 1, ראיתי גם ערוצים אחרים.
אבי פירסט:
בהתחשב במה שאמרנו כאן, אני חושב שנעשתה עבודה אחראית.
אבי פירסט:
לא ראיתי את אותה אישה שעפה לה פאה, שזה כנראה מעשה חמור, או מעשה שיכול לפגוע בה.
אבי פירסט:
לא ראיתי את הדברים האלה.
אבי פירסט:
מצד שני, ראיתי תמונות מאופקות.
אבי פירסט:
אגב, ערכתי את הכתבה בערוץ 1 באותו לילה, שסיכמה את הפיגוע.
אבי פירסט:
הגיעו אלי המון חומרים מסוכנויות, חומרים שלא שידרתי, הנחתי אותם בצד, שוב, כי ראו פנים, ראו אנשים בזעקות אימה, וזה לא התאים, לא רק בגלל הדיון בוועדה, פשוט לא מתאים לשדר את זה.
אבי פירסט:
זה פוגע בהם, זה מציב אותם בסיטואציה בעייתית.
אבי פירסט:
אני רוצה לחדד את מה שאמר פה ידידי.
אבי פירסט:
אם לא מוחרג העניין של שידור חי, זה כובל את הידיים בצורה שהיא כמעט בלתי אפשרית, ואני חושב שהרעיון שלך לשדר שידור חי בשיהוי מסוים פוגע ביכולת שלנו להביא את הדברים כהווייתם.
אבי פירסט:
אפרופו מה שאמרת, שהדברים חוזרים על עצמם, והאם זה באמת עניין לציבור, אני יכול רק להגיד שמבדיקה של נתוני הצפייה באירועים מסוג זה, הציבור כולו עוזב הכול וצופה בטלוויזיה, אנשים שותים את המידע הזה גם אם אחרי שתי דקות למעשה האירוע נגמר – הגיע מנהל מגן דוד אדום והוא כבר יכול להגיד לך כמה פצועים יש, ופחות או יותר אם יש הרוגים או אין.
אבי פירסט:
לפי מה שאתה אומר בעצם האירוע הסתיים, אבל אנשים מצפים לשמוע, מנסים לראות, רוצים לשמוע תגובות.
אבי פירסט:
הרבה פוליטיקאים מגיעים לאירועים האלה ואומרים את מה שיש להם - - -
דוד רותם:
הנה לך הסיבה.
דוד רותם:
אתה ראית אותי באירוע כזה?
אבי פירסט:
אותך אישית לא.
אבי פירסט:
חיפשתי, לא מצאתי.